КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/5429/19 Головуючий 1 інстанція - Луценко О.М.
Провадження № 22-ц/824/7343/2020 Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 листопада 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Гуля В.В., Сержанюка А.С.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Керуюча компанія з Обслуговування житлового фонду Оболонського району у м. Києві» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з Обслуговування житлового фонду Оболонського району у м. Києві» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» про відшкодування шкоди завданої внаслідок залиття,мотивованим тим, що вона є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , у якій 03.02.2019 року сталося залиття через порив циркуляційного трубопроводу ГВП на технічному поверсі, внаслідок чого було залито приміщення кухні, коридору та кімнати, що підтверджується актом про залиття квартири від 06.02.2019 року, додатковим актом від 14.02.2019 року, складеним працівниками ОД-502. Відповідно до даного акту було встановлено, що причиною залиття є порив циркуляційного трубопроводу ГВП на технічному поверсі над квартирою 124 . Внаслідок залиття квартири позивача, їй було завдано матеріальну шкоду в розмірі 26 461,20грн., згідно звіту від 20.02.2019року проведеного ТОВ « Незалежна експертна компенсація» (вартість послуг склала 1 200,00 грн.). Оскільки будинок за адресою АДРЕСА_1 перебуває на балансі відповідача, позивач вважає, що через недотримання вимог законодавства відповідачем, позивачу було завдано матеріальну шкоду в розмірі 26 461,20 грн. Крім того, позивачем були понесені витрати на оплату правничої допомоги. Позивач просила стягнути з відповідача на її користь 26 461,20 грн. завданої матеріальної шкоди, 1200,00 грн. відшкодування витрат за проведення будівельно-технічного дослідження, 5 000,00 грн. витрат пов`язаних з оплатою правничої допомоги та судовий збір.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 04 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» про відшкодовування шкоди завданої внаслідок залиття квартири задоволено.

Стягнуто з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києві» на користь ОСОБА_1 , матеріальну шкоду в розмірі 26 461,20 гривень, судовий збір в розмірі 768,40 гривень, витрати пов`язані з проведенням експертизи в розмірі 1 200,00 гривень та витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києві» подало апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним та всебічним дослідженням всіх обставин справи та невідповідності висновків суду обставинам справи. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилався на те, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позов та не взяв до уваги, що позивач не надала достатніх доказів на підтвердження позовних вимог, а із доказів, наявних у матеріалах справи, неможливо встановити причино -наслідковий зв`язок між фактом залиття та розміром матеральної шкоди, що була заподіяна позивачу внаслідок залиття.

Вважає, що суд першої інстанції помилково взяв до уваги звіт про оцінку вартості матеріального збитку, так як він був отриманий з порушенням вимог закону та є неналежним доказом у справі, оскільки був проведений у відсутність представника відповідача, а пошкодження визначені фахівцем в значній мірі відрізняються від пошкоджень, які були виявлені під час огляду квартири комісією ОД -502, а тому оцінка проведена недобросовісно та необ`єктивно. У п.2.3. Звіту зазначено, що проведення оцінки не передбачає встановлення яких небудь фактів відносно подій виникнення збитку, а тому він не є доказом на підтвердження розміру збитку завданого позивачу залиттям квартири. Апелянт вважає, що станом на 20.08.2019року вказаний Звіт вже був недійсним, оскільки у розділі «Маркетинговий час» визначено, що термін використання звіту складає 6 місяців від дати його затвердження.

Крім того, апелянт зазначив у апеляційни скарзі, що судом було долучено до матеріалів справи квитанцію до прибуткового касового ордера №2 від 11.04.2019року в порушення вимог законодавства, а також безпідставно прийнято такий доказ до уваги при вирішенні питання щодо витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, оскільки він був поданий не разом із позовною заявою. Також суд не звернув увагу на відсутність у матеріалах справи договору про надання правничої допомоги.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 зазначила, що остання є необґрунтованою, безпідставною, способом зловживання відповідачем процесуальними правами, будь - якого відшкодування збитку позивач від ввідповідача не отримувала. Усі надані нею, суду докази, було подано із дотриманням вимог закону, суд дав їм належну оцінку. Станом на день подання позову до суду Звіт про оцінку вартості матеріального збитку був дійсним, оскільки шестимісячний строк, про який зазначено у розділі «Маркетинговий час» Звіту не сплив. Посилання апелянта на неналежність та недопустимість доказів наданих позивачем є лише припущеннями, а тому просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Разом з тим, вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від встановленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд дійшов висновку про їх доведеність, вмотивованість та обґрунтованість.Суд вважав доведеним належними та допустимими доказами у справі факт залиття квартири позивача з вини відповідача, у наслідок чого ОСОБА_1 бу завдано матеріальний збиток.

Такі висновки суду є законними та обґрунтованими, вони відповідають встановленим у справі обставинам, з огляду на таке.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 1 Розпорядження Оболонської районної в місті Києві державної адміністарції № 41 від 31.01.2015 року «Про деякі питання комунального майна територіальної громади міста Києва, що віднесено до сфери управління Оболонської районної в місті Києві адміністрації» та Додатку № 4 до нього будинок АДРЕСА_1 знаходиться на балансі КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» на перебуває на обслуговуванні ОД- 502.

03.02.2019 року сталося залиття квартири АДРЕСА_1 .

06.02.2019року комісією ОД-502 в складі головного інженеру ОСОБА_2 , інженера ОСОБА_3 , слюсаря- сантехника ОСОБА_4 , було складено акт про залиття квартири АДРЕСА_1 , який затверджено начальником ОД-502 ОСОБА_5 . Причиною залиття зазначено порив циркуляційного трубопроводу ГВП на технічному поверсі над квартирою 124 . Внаслідок залиття пошкоджено оздоблення квартири: - кухня кухня S=8,1кв.м.: стеля (водоемульс. пофарбув.) - 0,2 кв.м., - кімната S=16,2 кв.м.: стіни (шпалери поліпшеної якості) - 0,3 кв.м., підлога ламінат.

14.02.2019року комісією в складі головного інженеру ОСОБА_2 , інженера ОСОБА_3 , майстра ОСОБА_6 , було складено додатковий акт про залиття квартири АДРЕСА_1 , затверджений начальником ОД-502 ОСОБА_5 , яким встановлено, що внаслідок цього залиття пошкоджено оздоблення квартири № 124 : кухня S=8,1кв.м.: електропроводка; кімната S=16,2 кв.м.: стіни (відшарування шпалер поліпшеної якості) 1кв.м., коридор S=5,0 кв.м. підлога ламінат, стеля водоемульс. пофарбування-0,5кв.м.

Згідно з частиною першою та пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до частини першоїстатті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана особі і її майну або завдана майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка завдавача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини завдавача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності своєї вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

КП «Керуюча компанія з Обслуговування житлового фонду Оболонського району у м. Києві» не надав у розпорядження суду належних та допустимих доказів належного виконання ним своїх обов`язків в частині утримання в належному технічному стані внутрішньо будинкових мереж будинку.

Як вбачається із матеріалів справи та доводів апеляційної скарги, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» не оспорює той факт, що залиття кварити квартири АДРЕСА_1 сталося з вини КП «Керуюча компанія з Обслуговування житлового фонду Оболонського району у м. Києві». Доводів на спростування зазначеного у апеляційній скарзі не наведено.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що факт залиття квартири позивача з вини відповідача був достеменно встановлений судом першої інстанції, оскільки цей факт не був спростований відповідачем під час розгляду справи у суді першої інстанції, доказів на спростування зазначеного у розпорядження апеляційного суду не надано, а тому його вина у спричиненні позивачу матеріальної шкоди через залиття квартири є доведеною.

Встановивши, що позивач довела завдану їй шкоду, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивача, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що завдані позивачу збитки підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача КП «Керуюча компанія з Обслуговування житлового фонду Оболонського району у м. Києві» з підстав, передбачених статтею 1166 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що визначаючи розмір матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги Звіт про незалежну оцінку вартості матеріального збитку пошкодженого майна, складений ТОВ «Незалежна експертна компанія» 20.02.2019, визнавши його належним доказом на підтвердження розміру матеріальної шкоди, що завданий позивачу внаслідок залиття 03.02.2019 року квартири АДРЕСА_1 та складає 26 461,20 грн.

Такий Звіт складений з врахуванням даних, отриманих під час огляду квартири позивача, оцінку було проведено оцінювачем ТОВ «Незалежна експерта компанія», у повній відповідності з діючими нормативними документами, які регламентують порядок проведення оцінки майна в Україні, необхідних для проведення оцінки, за результатами якого визначено вартість матеріального збитку.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежності Звіту про незалежну оцінку вартості матеріального збитку пошкодженого майна, складений ТОВ «Незалежна експертна компанія» 20.02.2019 року колегія суддів оцінює критично та до уваги не бере, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач був обізнаний про розгляд судом даної справи, не погоджуючись із розміром матеріальної шкоди, яка визначена у звіті, клопотань про проведення відповідної судової експертизи для визначення розміру матеріальної шкоди, яка підлягала відшкодуванню позивачу, не заявляв. Будь - яких заяв з цього приводу до суду підприємство не подавало.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Згідно з частиною третьою статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, суд повинен всебічно і повно з`ясувати усі обставини, що складають предмет доказування, дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості, окремо та всі докази у їх сукупності у порядку, передбаченому законом, що достеменно відображено у рішенні суду, яке оскаржується стороною відповідача. Відхилення того чи іншого доказу, перевагу одного доказу над іншим має бути мотивованим.

Позивач надала суду докази на підтвердження завданої їй з вини відповідача матеріальної шкоди та її розміру. Натомість, відповідач не надав у розпорядження суду доказів на спростування зазначеного у позові, зокрема, інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є його процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Хибними є посилання апелянта щодо невідповідності звіту фактичним обставинам справи, оскільки огляд квартири позивача було проведено у відсутність представника відповідача.

Як вбачається із матеріалів справи, 11.02.2019 року о 09 год 15 хв Підприємтсву бло вручено заяву позивача, у якій повідомлено про проведення оцінки матеріального збитку завданого власнику квартири внаслідок залиття. Проте, відповідач явку свого представника не забезпечив, такий огляд було проведено 14.02.2019 року.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що огляд квартири, позивача під час якого було визначено пошкодження та матеріальний збиток, було проведено без представника відповідача є необгрутованими та безпідставними, оскільки Підприємтсво було обізнане про проведення огляду житлового приміщення, про що його належним чином повідомив позивач, однак явку свого представник на такий огляд не забезпечив.

Та обставина, що у розділі «Маркетинговий час» визначено, що термін використання звіту складає 6 місяців від дати його затвердження не спростовує висновків оцінювача, факт і розміру матерального збитку завданого позивача. Такий звіт стороною позивача було своєчасно надано суду.

Згідно з пунктом 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкової території, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 та відповідно до додатку до листа Мінжитлкомунгоспу від 29 серпня 2008 року № 20-8-18, факт залиття квартири та його наслідків фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка у відповідності до укладеної угоди обслуговує внутрішньо будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету, затвердженого начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено зокрема: характер залиття та його причини, завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість) та висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Суд першої інстанції визнав належними доказами складені комісією ОД-502 06.02.2019 року та 14.02.2019 року акти, оскільки останні містять всю необхідну інформацію, яка дозволяє визначити характер залиття та його причини, завдану шкоду, обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджень внаслідок залиття, які у додатковому акті від 14.02.2019 року були уточнені з урахуванням наслідків після залиття квартири, тощо.

Посилання у скарзі на неналежність актів є лише припущенням відповідача. Той факт, що у акті від 06.02.2019 та у додатковому акті від 14.02.2019 року різняться відомості щодо нанесених пошкоджень внаслідок залиття не свідчить про недопустимість цих доказів та не спростовує факту залиття квартири позивача з вини відповідача, а також матеріального збитку, завданому власності позивача. Пошкодження, які встановлені актом від 06.02.2019 року та додактовми актом від 14.02.2019 року повністю відповідають пошкодженням, які стали підставою для визначення розміру матеріального збитку згідно звіту про оцінку і відмінності щодо цих пошкоджень, що стали підставою для визначення розміру майнової шкоди за звітом і актами відповідача та звіту про оцінку відсутні.

За таких обставин, суд першої інстанції, встановивши факт залиття квартири позивача на підставі актів обстеження квартири, причину та розмір завданої шкоди майну, який підтверджений Звітом про незалежну оцінку вартості матеріального збитку пошкодженого майна, складеним ТОВ «Незалежна експертна компанія» 20.02.2019 року, зробив обґрунтований висновок про задоволення позовних вимог в частині відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, у розмірі 26 461,20грн.

Інші доводи відповідача в цій частині зводяться до переоцінки доказів, покладених в основу оскаржуваного рішення суду та були предметом розгляду суду першої інстанції, яким суд надав належну оцінку, навів обставини з яких взяв до уваги вимоги позивача та відхилив заперечення відповідача проти позову.

Жодних доводів на спростування зазначеного відповідачем у розпорядження суду надано не було.

Хибними також є доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого стягнення з відповідача судових витрат, оскільки суд такі витрати поклав на відповідача у відповідності до вимог статей 139, 141 ЦПК України. А тому понесені позивачем витрати на оплату з проведення оцінки заподіяної шкоди внаслідок залиття належної йому квартири у розмірі 1 200,00 грн., та сума судового збору пропорційна задоволеним судом вимогам підлягають стягненню з відповідачата є доведеними

Щодо витрат на правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першоїстатті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Пунктами 1, 2 частини другоїстатті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем у зв`язку із подачею позову до суду, заявником ордер серії КС №431218 року від 12.04.2019 року, виданий на підставі договору про надання правничої допомоги б/н від 01.03.2019 року, попередній розрахунок вартості надання послуг, згідно якого година роботи адвокатат складає 1 000, 00 грн. (витрачено 5 годин), квитанція до прибуткового касового ордеру №2 від 11.04.2019 року на суму 5 000,00 грн. від ОСОБА_1 самозайнятій особі адвокату Зінькову О.Ю.

Так, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції, з урахування задоволення позовних вимог у повному обсязі, дійшов висновку про доведеність позивачем понесених витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді першої іінстанції у розмірі 5 000,00 грн. Відсутність у матеріалах справи договору про надання правничої допомоги не спростовує понесення позивачем таких витрат та не може слугувати підставою для відмови у їх відшкодування позивачу.

Докази щодо понесення позивачем витрат на правничу допомогу та докази, що підтверджують розмір понесених судових витрат були подані до суду до закінчення судових дебатів у справі, тобто з дотриманням вимог закону. Відтак відповідач необґрунтовано зазначив у апеляційній скарзі, що ці докази позивачем були подані у порушення вимог закону.

Отже, такі посилання відповідача є лише його припущеннями та не можуть вважатися належним доказом на підтвердження того, що на нього не можуть бути покладені судові витрати.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, № 63566/00Л).

Під час розгляду справи суд першої інстанції дотримався вимог закону, повно та всебічно з`ясував обставин справи, надав правову оцінку доводам і запереченням сторін та зібраним у справі доказам, вірно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, з огляду на що, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів також не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, такі доводи є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстав для його скасування з мотивів, викладених у скарзі, апеляційний суд не знаходить.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Справу було розглянуто судом першої інстанції на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних доказів.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд рішення суду першої інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.7,367, 369, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Керуюча компанія з Обслуговування житлового фонду Оболонського району у м. Києві» залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: В.В. Гуль

А.С. Сержанюк