Провадження № 2-з/761/1116/2020
У Х В А Л А

Іменем України

05 листопада 2020 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого: судді - Притула Н.Г.,

при секретарі: Кутіковій М.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,-

В С Т А Н О В И В:

03 листопада 2020 року до суду надійшла зазначена заява.

В заяві заявник просить: вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме житлове майно (квартиру) за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №000) з забороною відчуження зазначеного майна до вирішення справи по суті.

Заява обґрунтована тим, що зазначена квартира була передана в іпотеку на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором. В 2017 році Шевченківським районним судом м.Києва було прийнято рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором. На виконання зазначеного рішення були видані виконавчі листи та розпочате виконавче провадження. В межах виконавчого провадження 19.10.2020 року було проведено електронні торги та було визначено переможця - ОСОБА_2 , яка 30.10.2020 року зареєструвала право власності на квартиру.

Позивач зазначає, що відчуження квартири на торгах відбулось з порушенням діючого законодавства, оскільки на квартиру, яка належала на праві власності заявнику поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого на забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Заявник зазначає, що невжиття заходів забезпечення призведе до порушення прав на ефективний захист. Свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, що було предметом іпотеки, серія та номер: 3404, виданий 30.10.2020 року позбавило заявника його права власності на квартиру. Зазначене відчуження має тяжкі наслідки для майнових інтересів заявника, тому що позбавляє його не лише законного права власності на квартиру на період мораторію, але і єдиного місця проживання.

Як зазначає заявник, існують реальні ризики для заявника втрати повної можливості поновлення порушеного права власності у зв`язку із ймовірним перепродажем квартири наступному власнику, який буде розглядатися як добросовісний набувач. А також, вчинення будь - яких дій з подальшої реалізації зазначеної квартири вже «новим власником» призведе до повторного (до закінчення судового оскарження по справі) відчуження майна заявника, що унеможливить його повернення в натурі. Зазначене не просто вимагатиме від заявника значних додаткових зусиль для поновлення своїх порушених прав, але безповоротно позбавить його квартири та місця проживання. А тому, враховуючи те, що правомірність відчуження в результаті проведених торгів нерухомого житлового майна (квартири) заявника буде оцінюватися в суді і відповідно буде спростовано або доведена лише рішенням суду, а відповідачі вже намагаються переоформити перехід права власності на спірне майно, заявниця вважає, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру за адресою АДРЕСА_1 призведе до порушення відповідачами законних прав та інтересів заявника та може істотно ускладнити чи унеможливити захист порушених прав і інтересів заявника за захистом яких вона звернулася до суду.

Вивчивши матеріали заяви, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви за наступних підстав.

Згідно із ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Стаття 150 ЦПК України, передбачає, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Статтею 150 ч. 3 ЦПК України визначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Крім того, відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Як роз`яснено в постанові №9 Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Водночас, згідно з п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як зазначає заявник, вона має намір подати позов про визнання результатів електронних торгів недійсними, суду не надано доказів, що предметом позову, який має намір пред`явити до суду заявниця буде саме квартира, тобто в даному випадку суд не в змозі встановити співмірність вимог заяви та позовних вимог, як це встановлено ст. 150 ч. 3 ЦПК України.

Водночас, суду не надано доказів того, що в даному випадку не застосування заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Разом з тим, оскільки в даному випадку вказана квартира на даний час належить на праві власності ОСОБА_2 , при цьому, позов про визнання електронних торгів недійсними та застосування наслідків нікчемного правочину не пред`явлений, а його вимоги не конкретизовані, суд враховуючи роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» - не вбачає підстав, для застосування заходів забезпечення щодо квартири, так як в даному випадку накладення арешту на нерухоме майно (квартиру), може порушити особисті майнові права ОСОБА_2 , як власника квартири.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, враховуючи вищевикладене, а також те, що належним чином не мотивовано необхідність вжиття заходів забезпечення, не надано відповідних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що власник має намір здійснити відчуження належного йому майна, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви.

Керуючись ст. ст. 149-153 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви - відхилити.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У відповідності до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд міста Києва.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Суддя: Н.Г.Притула