КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 755/8201/20
Головуючий у суді першої інстанції: Галаган В.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.,

секретар - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК СОНАТА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

за апеляційною скаргою представника товариства з обмеженою відповідальністю «ФК СОНАТА ФІНАНС» - Гончарової Ганни Миколаївни на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 липня 2020 року,

встановив:

у червні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за Договором №PR-003169 про відкриття карткового рахунку з встановленим лімітом кредитної лінії (у вигляді овердрафту) та обслуговування банківської платіжної картки від 22.10.2014 в сумі 247 586 грн. 06 коп., посилаючись на те, що відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09.липня 2020 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник позивача - Гончарова Г.М. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов, посилаючись на порушення норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

В судове засідання в суд апеляційної інстанції представник позивача не з`явився. Директором ТОВ «ФК СОНАТА ФІНАНС» Бідною О. було направлено до суду заяву про відкладення розгляду справи, оскільки представник позивача - Гончарова Г.М. перебуває у відпустці. Вказана обставина не може вважатись поважною причиною для відкладення розгляду справи, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Однак зазначену позивачем причину неявки в судове засідання його представника суд апеляційної інстанції не вважає поважною, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 58 ЦПК України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (само представництво юридичної особи), або через представника.

У ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Враховуючи викладене, вказане клопотання про відкладення розгляду справи через відпустку представника задоволенню не підлягає, оскільки позивач мав можливість забезпечити явку в судове засідання іншого представника через самопредставництво.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував, що він на підставі Договору №012/ФО-2020/2 про відступлення прав вимоги, укладеного між ним та ПАТ КБ «Євробанк» 16.01.2020 набув право вимоги за 362 договорами у національній валюті на суму 88 575 489 грн. 04 коп. та за 9 договорами у доларах США. До вказаного переліку увійшло також право вимоги за Договором №PR-003169 про відкриття карткового рахунку з встановленим лімітом кредитної лінії (у вигляді овердрафту) та обслуговування банківської платіжної картки від 22.10.2014, який був укладений між ПАТ «Євробанк» та ОСОБА_1 . За вказаним договором заборгованість становить 247 586 грн. 06 коп., яку позивач просив стягнути з ОСОБА_1 .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09 липня 2020 року в задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки термін дії Договору №№PR-003169 про відкриття карткового рахунку з встановленим лімітом кредитної лінії (у вигляді овердрафту) та обслуговування банківської платіжної картки від 22.10.2014 закінчився 22.10.2016. При розгляді справи в суді першої інстанції відповідачем ОСОБА_1 08.07.2020 було подано заяву про застування наслідків спливу строку позовної давності.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим по справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення стст. 256-258, 261, 267, 525, 526, 530, 598, 610, 61, 629, 1048-1050 ЦК України.

Як видно з матеріалів справи та було правильно встановлено судом першої інстанції, 22.10.2014 між ПАТ КБ «ЄВРОБАНК» та ОСОБА_1 було укладено Договір №PR-003169 про відкриття карткового рахунку з встановленим лімітом кредитної лінії (у вигляді овердрафту) та обслуговування банківської платіжної картки. 22.10.2015 сторони уклали Договір про внесення змін до вказаного Договору. Згідно Додатку №2 до вказаного договору від 22.10.2015 було визначено строк повернення кредиту - 20.10.2016. Однак у вказаний строк боржник відповідно до Графіку щомісячних платежів кредитні кошти не повернула, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 93 578 грн. 78 коп. за тілом кредиту та 154 007 грн. 28 коп. - за процентами.

17.06.2016 на підставі рішення Правління НБ України №73-рш «Про віднесення ПАТ КБ «ЄВРОБАНК» до категорії неплатоспроможних виконавчою дирекцією Фонду гарантування владав фізичних осіб прийнято рішення про №1041 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ КБ «ЄВРОБАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Рішенням №1183 від 07.07.2016 було продовжено строки тимчасової адміністрації з 17.07.2016 до 16.08.2016. Відповідно до рішення Правління НБ України 16.08.2016 №215-рш виконавчою дирекцією Фонду було прийнято рішення про початок процедури ліквідації ПАТ КБ «ЄВРОБАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку.

17.12.2019 у системі «Prozorro.Продажі» відбулись відкриті торги з продажу лоту, до складу якого входили права вимоги та інші майнові права за кредитами фізичних осіб, переможцем яких було визнано позивача. 16.01.2020 між ПАТ КБ «ЄВРОБАНК» та позивачем було укладено Договір №012/ФО-2020/2 про відступлення прав вимоги. Відповідно до Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, заборгованість ОСОБА_1 за Договором від 22.10.2014 складала 247 586 грн. 06 коп.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих права, якщо інше не встановлено договором бо законом ( ст. 514 ЦК України).

На первісного кредитора покладається обов`язок передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, що закріплено в ч. 1 ст. 516 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_1 заперечень щодо розміру визначеної заборгованості не надала, а натомість 08.07.2020 подала до суду заяву, в якій просила застосувати наслідки спливу строку позовної давності.

Згідно положень ч. 1 ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Положення щодо строку позовної давності врегульовано у статтях 256, 257, 261 ЦК України, якими передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, може бути підставою для відмови у позові (ч. 4 статті 267 ЦК України). Тому суд першої інстанції правильно визначив початок перебігу такого строку з моменту закінчення строку Договору №PR-003169.

Оскільки до суду позивач звернувся в червні 2020 року, пропуск ним строку позовної давності є підставою для відмови у позові.

Суд першої інстанції з дотриманням вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України врахував висновок щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду та послався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №369/6892/15-ц.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) у своїх рішеннях (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії») неодноразово наголошував на том, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі представником позивача, висновку суду першої інстанції не спростовують. Посилання апелянта на те, що позивач дізнався про порушення свого права лише 16.01.2020, після укладення Договору №012/ФО-2020/2 про відступлення права вимоги, не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки позивач лише набув право вимоги за Договором №PR-003169 про відкриття карткового рахунку з встановленим лімітом кредитної лінії (у вигляді овердрафту) та обслуговування банківської платіжної картки. Придбання такого права не змінює для нього перебіг позовної давності, оскільки за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Початок процедури ліквідації банківської установи не є підставою для зупинення перебігу позовної давності на підставі п. 3 ч. 1 ст. 263 ЦК України. Рішення Правління НБ України від 16.08.2016 №215-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ КБ «ЄВРОБАНК» не є зупиненням дії закону або нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини. Також дана обставина не є такою, що позбавляла банк в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «ЄВРОБАНК» звертатися до суду за захистом порушеного права кредитора на підставі п. 5 ч. 2 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Таке звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості не є банківською послугою.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно положень ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено докази, зроблені висновки відповідають обставинам справи, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК СОНАТА ФІНАНС» - Гончарової Ганни Миколаївни залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 липня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 10 листопада 2020 року.

Головуючий

Судді