Провадження № 2-о/359/130/2020
Справа № 359/8410/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Муранової-Лесів І.В.,

при секретарі - Степаненко А.О.,

з участю заявника - ОСОБА_1 ,

представника заявника - ОСОБА_2 ,

заінтересованої особи - ОСОБА_3 ,

представника заінтересованої особи - Власенка С.П.,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Борисполі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису -

В С Т А Н О В И В:

23.10.2020 до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшла вище зазначена заява, в якій заявник просить видати строком на 6 місяців обмежувальний припис щодо заборони кривднику ОСОБА_3 : -чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні садовим будинком АДРЕСА_1 в адміністративних межах Головурівської сільської ради Бориспільського району Київської області;- перебувати в місці спільного перебування з ОСОБА_1 в садовому будинку АДРЕСА_1 ; - наближатися ближче ніж на 100 метрів до місця перебування ОСОБА_1 в садовому будинку АДРЕСА_1 .( а.с.1-5).

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 09.03.2006 перебувала з ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11.02.2016 р. було розірвано. Вказує, що рішенням апеляційного суду Київської області прийнято рішення по справі № 359/3195/16-ц, яким за нею визнано право власності на 1/2 частину садового будинку за АДРЕСА_1 . У подальшому, 25 жовтня 2019 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області затверджено мирову угоду, якою ОСОБА_1 було виділено частину будинку, а саме 1/2 частина гостьової 1-3 площею 14,15 кв.м., балкон 1-7 площею 20,6 кв.м., житлова кімната 1-8 площею 12,7 кв.м., житлова кімната 1-9 площею 12,8 кв.м., балкон «а2» та баня «Б», що становлять 51/100 частку в садовому будинку. Для реєстрації права власності на виділену частину садового будинку, заявниці потрібно відокремити її від частини інших співвласників та зробити для себе окремий вхід. 16.10.2020 заявник прибула до садового будинку разом з будівельниками для спорудження окремого входу у свою частину садового будинку та встановлення вхідних дверей, проте ОСОБА_3 та невідомі особи почали чинити перешкоди у споруджанні окремого виходу та встановленні дверей, застосовуючи психологічне (ображали, принижували, погрожували розправою та знищенням майна заявниці) та фізичне насилля (штовхали, хапали за руки та одяг, не давали проходу). Після візиту поліції ОСОБА_3 та його гості перестали чинити перешкоди, але не перестали чинити психологічне насилля. Проте, двері були встановлені, а окремий вхід споруджений. 17.10.2020 заявниця прибула до садового будинку разом з будівельниками для спорудження міжкімнатної перегородки, яка повинна відділити частину садового будинку заявниці від частини інших співвласників. Однак, знову, ОСОБА_3 та ті ж самі невідомі особи, почали чинити перешкоди, застосовуючи психологічне (ображали, принижували, погрожували розправою та знищенням майна) та фізичне насилля (штовхали, хапали за руки та одяг, не давали проходу). При цьому, ОСОБА_3 наніс заявниці тілесні ушкодження. На виклик прибули працівники поліції, які склали за заявою заявниці протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, а також, провели з ОСОБА_3 роз`яснювальну бесіду. Заявницею було проведено судово-медичне обстеження, видано висновок експертного обстеження, яким встановлено, що тілесні ушкодження, виявлені у неї, виникли від дії тупих предметів, які не могли утворитися при падінні «з висоти власного зросту об тверду поверхню. Заявниця має всі підстави вважати погрози ОСОБА_3 (щодо знищення майна та завдання їй тілесних ушкоджень в майбутньому) реальними. Вказує, що фактично, позбавлена можливості користуватися своєю частиною садового будинку, при тому, що бажає відділити свою частину, як це передбачено рішенням суду, а ОСОБА_3 чинить їй перешкоди та чинить відносно неї фізичне та психологічне насилля. Для уникнення сумнівів у можливому порушенні прав ОСОБА_3 звертає увагу суду, що останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проте, під обмеження встановлені ч. 7 ст. 26 ЗУ «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» не підпадає.

Ухвалою від 26.10.2020 відкрито провадження у справі та призначено до судового засідання (а.с. 36,37).

27.10.2020 представником зацікавленої особи ОСОБА_3 - адвокатом Власенко С.П. було подано заперечення проти заяви про видачу обмежувального припису(а.с.51-53), відповідно до якого заяву вважають необґрунтованою та просять відмовити у її задоволенні. Зазначили, що ОСОБА_3 ніколи не застосовував дій вказаного у заяві , характеру до заявниці, яка має ключі від вхідних дверей на територію садиби та ключі від належних їй господарських споруд. Вказує, що ОСОБА_3 сам пропонував за рахунок власних коштів збудувати міжкімнатну перегородку. оскільки він постійно зі своєю сім`єю та маленькою дитиною проживає у цьому будинку і сам зацікавлений у якнайшвидшому закінченні будівельних робіт, так як житлове приміщення за адресою АДРЕСА_2 не придатне для проживання (відсутнє опалення, водопостачання та водовідведення). Іншого житла у ОСОБА_3 немає. Будь-яких дій фізичного чи психологічного насильства до заявниці 16.10.2020 р. ним не застосовувалось. Не заперечує, що був конфлікт, який виник між заявницею та сестрою дружини ОСОБА_3 - ОСОБА_4 . 17 жовтня 2020 року, коли ОСОБА_1 приїхала до будинку сама, без працівників, також не вчинялося ніяких протиправних дій по відношенню до заявниці. Проте, між заявницею та ОСОБА_4 знову виникла словесна перепалка та лунали взаємні образи. Звертає увагу суду, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства відносно заявниці. А звернення з даною заявою до суду обумовлено лише помстою за досить тривалий судовий спір щодо вказаного домоволодіння. Доводи заявниці не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підстав для застосування обмежувального припису щодо ОСОБА_3 немає. Застосування цього заходу впливу істотно впливатиме на права ОСОБА_3 та усієї його сім`ї, яка постійно проживає у будинку, щодо володіння та користування майном у контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Викладені обставини свідчать про необґрунтованість заяви у задоволенні якої слід відмовити. Також просили викликати до суду та допитати у якості свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 28.10.2020р., яка відображена у протоколі судового засідання (а.с.59), клопотання представника заінтересованої особи про виклик та допит свідків задоволено.

28.10.2020 р. на електронну пошту суду надійшло клопотання представника заявника -адвоката Кального Д.І. про проведення судового засідання в режимі відео конференції (а.с.66, 67).

Ухвалою від 29.10.2020 р.(а.с.71) заявлене клопотання задоволено.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 заяву підтримала та просила її задовольнити також надала пояснення по суті поданої заяви, уточнивши обставини, якими обґрунтовує свої вимоги. Пояснила, що вони з колишнім чоловіком ОСОБА_3 уклали мирову угоду про поділ садового будинку. ОСОБА_3 обіцяв викупити належну їй частину до початку осені, однак не виконав своєї обіцянки. Вони домовились, що вона почне будівельні роботи в будинку. І 16 вересня вона приїхала до садового будинку, щоб будівельники встановили вхідні двері, однак спочатку не могла потрапити на подвір`я, через те, що хвіртка була зачинена з середини. Потім виявилось, що ОСОБА_3 були гості, які почали перешкоджати їй потрапити до будинку, відштовхували її, наступали на ноги, поливали якоюсь брудною водою, ображали словами, а ОСОБА_3 , якого вона просила вплинути на своїх гостей, нічого не робив. Тому вона викликала працівників поліції, які провели з ОСОБА_3 та його гостями бесіду. Наступного дня вони з ОСОБА_3 домовились, що кожний запросить свого спеціаліста, щоб визначити, як краще збудувати перегородку в будинку і відокремити їх частини. Коли вона приїхала, майстра, якого запросив ОСОБА_3 вже не було, проте були його гості: мати його дружини, а також сестра дружини ОСОБА_4 з її чоловіком. ОСОБА_3 відмовився пояснити, що порадив його майстер. Вони не могли дійти згоди щодо того, яка має бути перегородка. Так, ОСОБА_3 пропонував зробити з гіпсокартону, вона ж вважала, що треба робити справжню із звукоізоляцією. Вона зайшла до будинку через свої двері, однак оглянути місце, де має бути перегородка не могла, бо зі сторони ОСОБА_3 були виставлені меблі та речі, які перешкоджали їй це зробити. Вона хотіла прибрати речі зі своєї частини, однак знову почались погрози і штовхання, спочатку з боку ОСОБА_4 , а потім ОСОБА_3 схопив її за руку і штовхнув, хотів повалити на підлогу. Вона відчула біль у спині, на руці в неї в подальшому з`явились синці. Її повнолітній син, який був з нею, знімав все на мобільний телефон. Після цього вона викликала працівників поліції. Наступного дня вона взяла свого майстра та друзів, щоб вирішити, які треба проводити роботи. Колишнього чоловіка не було, і дружина ОСОБА_3 та її родичі вже не втручались.

Заінтересована особа ОСОБА_3 та її представник- адвокат Власенко С.П. заперечували проти заяви та викладених в ній обставин, просили відмовити в її задоволенні. Будучи допитаний в якості свідка, ОСОБА_3 показав, що з 2016 року вони з заявницею розлучені. Вони, дійсно, домовлялися, що він викупить у своєї колишньої дружини належну їй частину садового будинку, проте не зміг це зробити з фінансових причин. Оскільки в будинку, в якому він зареєстрований відсутні будь-які зручності, він переселився з дружиною, їх малолітньою донькою та тещою до садового будинку. 16 жовтня зранку заявниця розбудила його телефонним дзвінком, стверджувала, що не може потрапити на подвір`я та вже викликала працівників поліції, була без будівельників. Пізніше, коли приїхали робочі, він дозволив одному з ним зайти до будинку і допоміг зняти батарею під вікном, щоб на тому місці ОСОБА_1 могла встановити свої вхідні двері. Був словесний конфлікт між ОСОБА_1 та сестрою його дружини на ім`я ОСОБА_4 через те, що заявниця намагалась потрапити до будинку через його вхід, хоча за рішенням суду, перший поверх перейшов у його власність, там знаходяться речі його родини. Він в цей спір не втручався, а пізніше поїхав до м.Києва за ліками для дружини, в якої вночі було погано із серцем і викликали «швидку медичну допомогу». Зі слів своїх рідних дізнався, що конфлікт продовжився і заявниця викликала наряд поліції. Наступного дня 17 жовтня вони з ОСОБА_1 домовились, що запросять майстрів, щоб визначитися, які треба проводити внутрішні роботи по влаштуванню перегородки. ОСОБА_1 запізнилась, йому майстер оглянув все і сказав, що не можна на дерев`яній підлозі встановлювати цегляну перегородку. Коли приїхала ОСОБА_1 , почала провокувати конфлікт, повісила на стіні фотознімки його покійних батьків, а потім почала пересувати меблі, якими була відгороджена частина кімнати, що мала відійти їй у власність, посунула тумбу з телевізором, почала відключати проводи. Він заперечував, підійшов щоб зупинити, не пускав її, закривав прохід руками, але не бив її і не штовхав. Конфлікт і штовханина відбувалась між заявницею та ОСОБА_4 , оскільки його колишня дружина весь час намагалась потрапити на його частину будинку. ОСОБА_1 було відомо, що наступного дня, в неділю, він мав бути на роботі, а тому не міг бути присутній при огляді будинки її майстром. Зі слів дружини та її рідних йому відомо, що ОСОБА_1 приїхала на ділянку з групою людей, але конфлікту не було.

Свідок ОСОБА_5 , допитана в судовому засіданні, підтвердила показання, надані її чоловіком ОСОБА_3 , а також, що показала, що конфлікт, дійсно, виник між її сестрою та колишньою дружиною її чоловіка, через те, що остання хотіла ходити по першому поверху садового будинку, який належить її чоловікові та де вони зараз проживають, оскільки будинок чоловіка по АДРЕСА_2 не придатний для проживання, а в її квартирі живе її повнолітня донька з родиною.

Заслухавши пояснення заявника, заінтересованої особи, представників заявника та заінтересованої особи, та допитавши, у відповідності до ст. 234 ЦПК, у якості свідка ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_5 , дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні заяви слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що заявник та заінтересована особа перебували в зареєстрованому шлюбі з 09.03.2006, який рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11.02.2016 р. у справі № 359/11809/15-ц розірвано, що підтверджується даними паспорта заявника ОСОБА_1 (а.с.6-на звороті).

Також встановлено, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 11.05.2017 по справі № 359/3195/16-ц визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину садового будинку за АДРЕСА_1 (а.с.8-15).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2019року у справі № 359/698/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виділ частки з садового будинку, затверджено мирову угоду, якою ОСОБА_1 було виділено частину будинку, а саме 1/2 частина гостьової 1-3 площею 14,15 кв.м., балкон 1-7 площею 20,6 кв.м., житлова кімната 1-8 площею 12,7 кв.м., житлова кімната 1-9 площею 12,8 кв.м., балкон «а2» та баня «Б», що становлять 51/100 частку в садовому будинку (а.с.17,18).

Як зазначила заявник ОСОБА_1 для реєстрації права власності на виділену частину садового будинку потрібно відокремити її від частини інших співвласників та зробити для себе окремий вхід, а тому вона 16.10.2020 прибула до садового будинку разом з будівельниками для спорудження окремого входу, а 17.10.2020 - для погодження об`єму необхідних будівельних робіт по влаштуванню перегородки у гостьовій кімнаті на першому поверху будинку.

Ці обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Разом з тим, заявник ОСОБА_1 стверджує, що ОСОБА_3 та невідомі особи, згідно з поясненнями наданими в судовому засіданні, це сестра дружини ОСОБА_3 та її чоловік, та застосовували відносно заявниці психологічне та фізичне насилля.

Встановлено, що працівниками поліції було прийнято усні заяви від ОСОБА_1 , що підтверджується протоколами прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 16.10.2020 та 17.10.2020 р.( а.с.24-26).

Так, згідно з протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 16.10.2020р., прийнято усну заяву від ОСОБА_1 , що 16.10.2020 р. близько 13 год. в с.Головурів СТ «Карань» сестра дружини колишнього чоловіка ОСОБА_4 , застосовувала силу, погрожувала словесно (а.с.24).

Згідно з протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 17.10.2020 р., прийнято усну заяву від ОСОБА_1 , що 17.10.2020 р. близько 13.30 в дачному будинку АДРЕСА_3 , колишній чоловік заявниці вчинив сварку, виражався нецензурно, хватав її за руки, штовхав та його знайомі погрожували їй, що змусило піти з помешкання (а.с.25,26).

17.10.20р. заявницю було оглянуто лікарем- травматологом КНП «ББЛІЛ», про що видано довідку про результати огляду та зазначений діагноз: здавлення м`яких тканин нижньої третини лівого передпліччя, забій середньо грудинного відділу хребта ( а.с.30).

Крім того, 20.10.2020 р. заявник ОСОБА_1 звернулася з заявою про злочин до правоохоронних органів про вчинення кривдником ОСОБА_3 відносно неї фізичного та психологічного насилля, та який чинить перешкоди у проведенні будівельних робіт та виділенні належної їй частини будинку від частини будинку інших співвласників (а.с.27-29).

З висновку експертного дослідження № 172 від 20.10.2020 р. вбачається, що при огляді та вивченні медичних документів на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявлені ушкодження: синці, забій м`яких тканин в області середнього відділу хребта, забій м`яких тканин в області передпліччя. Також зазначено, що описані вище тілесні ушкодження кожне окремо та в сукупності, виникли від дії тупих предметів, можливо в час та за обставин вказаних в направленні та самою освідуваною і згідно Правил визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до легких тілесних ушкоджень Дані тілесні ушкодження не могли утворитися при падінні «з висоти власного зросту об тверду поверхню» (а.с. 32,34).

Листом від 28.10.2020 р. за № 19416/109/1002/01 Бориспільського ВП ГУ НП у Київській області, наданого на запит суду, повідомляється, що 16.10.2020 р. та 17.10.2020 р. на спецлінію «102» надійшли повідомлення від ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо конфлікту зі своїм колишнім чоловіком ОСОБА_3 . Дані повідомлення зареєстровано до ЖЄО Бориспільського ВП ГУНП в Київській області за № 27609 від 16.10.2020, № 27747 від 17.10.2020 та на даний час по вказаним матеріалам проводиться перевірка згідно ЗУ «Про звернення громадян» (а.с.65).

Як вбачається з довідки, виданої головою правління СТ «Карань» ОСОБА_10, ОСОБА_3 постійно проживає за адресою: АДРЕСА_3 , з червня місяця 2020 року, а також разом з ним проживає його дружина ОСОБА_5 та малолітня донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та мати дружини ОСОБА_8 , пенсіонерка.( а.с. 56).

Переглядом відеозапису, наданого заявником ОСОБА_1 (а.с.34) з урахуванням пояснень, наданих заявником та заінтересованою особою ОСОБА_3 встановлено, що на ньому зафіксована частина подій, яка відбувалась 16 та 17 жовтня 2020 року в будинку АДРЕСА_3 , право власності на який належить сторонам. А саме в приміщенні гостьової кімнати на першому поверсі будинку, яка згідно з ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2019року у справі №359/698/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виділ частки з садового будинку, поділена між колишнім подружжям ОСОБА_9 порівну по 1/2 частині кожна площею 14,15 кв.м..

Так, з урахуванням пояснень заявника та заінтересованої особи ОСОБА_3 встановлено, що відеозаписі, зробленому в приміщенні гостьової кімнати садового будинку, зафіксовано конфлікт, який відбувся між заявником ОСОБА_1 , яка намагалась потрапити на частину кімнати, заставлену меблями ОСОБА_3 , та сестрою дружини заінтересованої особи на ім`я ОСОБА_4 яка не дозволяла їй це зробити, ставала у неї на шляху, відштовхувала, при цьому використовуючи нецензурну лайку. Також зафіксовано, як ОСОБА_3 забороняв ОСОБА_1 відключати проводи, якими був підключений телевізор, а коли ОСОБА_1 не припинила це робити взяв її за зап`ясток лівої руки та відштовхнув від розеток.

При цьому суд звертає увагу, що сам телевізор і тумба на відеозаписі, зробленому 17 жовтня 2020 року були відсунуті ОСОБА_1 з місця під сходами, де вони знаходились, в тому числі, як це зафіксовано на відеозаписі від 16 жовтня 2020 року.

Згідно зі статтею 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч. 1.ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Частиною 2 ст.3 ЗУ «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких -колишнє подружжя.

Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 ч. 1ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

При цьому, згідно з п. 3 ч. 1ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Таким чином, зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Крім того, суд враховує що за змістом ч.1 та 2 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

А також, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Водночас, відповідно до вимог ч.3 цієї статті суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Так, згідно з вимогами ч.1 ст.13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ч.2 та 3 цієї статті при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази, в тому числі зміст заявлених ОСОБА_1 вимог, пояснення заявника та покази ОСОБА_3 , судом встановлено, що у заявника та заінтересованої особи ОСОБА_3 виник спір щодо подальшої реалізації укладеної між ними та затвердженої судом мирової угоди щодо поділу в натурі садового будинку, який належав їм на праві спільної часткової власності. На переконання суду, такий спір є цивільно-правовим, майновим, який, у разі відсутності у сторін можливості врегулювати його самостійно, має вирішуватись в судовому позовному порядку.

Суд дійшов висновку, що зібрані у справі докази не дають можливості встановити, що виявлені у ОСОБА_1 тілесні ушкодження, дійсно, могли виникнути внаслідок дій ОСОБА_3 . Висновок судово-медичного експерта з цього питання відсутній. Дії ОСОБА_3 , зафіксовані на відеозаписі, не пояснюють можливості виникнення у ОСОБА_1 виявлених у неї тілесних ушкоджень, зафіксованих у вищевказаних довідці лікаря та висновку експертного дослідження.

Звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів стосовно неправомірних дій ОСОБА_3 відносно неї свідчить лише про наявність конфлікту між заявницею та її колишнім чоловіком. Будь-яких даних про притягнення ОСОБА_3 за заявою ОСОБА_1 до будь-якого виду юридичної відповідальності, матеріали справи не містять.

Крім того, сам вищеописаний факт зафіксованого на відеозаписі насильства зі сторони ОСОБА_3 по відношенню до заявника не свідчить про обґрунтованість заявлених вимог щодо позбавлення ОСОБА_3 та його родини права користування належним йому житлом, яке є на даний час є місцем їх постійного проживання, в той час, як заявник в будинку не проживає та тривалий час не ним користувалась.

При цьому суд також враховує, що протиправна поведінка ОСОБА_3 була спровокована протиправною поведінкою ОСОБА_1 , яка будучи обізнаною про ухвалені судові рішення, незважаючи на заперечення іншого власника ОСОБА_3 намагалась потрапити на половину гостьової кімнати, яка відійшла йому у власність, пересунути його меблі, відключити техніку. Ці дії супроводжувались проведенням відеозйомки, незважаючи на присутність інших членів родини ОСОБА_3 на належній йому частину будинку, зокрема його малолітньої доньки.

Проаналізувавши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що заявницею ОСОБА_1 не доведено наявність ризиків щодо можливого вчинення психологічного та фізичного насильства щодо неї з боку ОСОБА_3 , у разі невчинення щодо останнього обмежувального припису.

На переконання суду, такі ризики відсутні, якщо спір щодо усунення перешкод заявнику у проведенні будівельних робіт та відділення належної їй частини будинку від частини будинку інших співвласників, буде вирішений у передбачений чинним законодавством спосіб.

Натомість дії заявника ОСОБА_1 по самостійному усуненню таких перешкод свідчать про зловживання правом, оскільки супроводжувались діями, що порушували права заінтересованої особи ОСОБА_3 та членів його сім`ї, а обраний спосіб захисту є необґрунтованим, вочевидь вчиненим з метою завдати шкоди правам ОСОБА_3 та членів його сім`ї.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що в задоволені заяви про видачу обмежувального припису необхідно відмовити.

У силу ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи слід відносяться а рахунок держави. Заявник звільнена від сплати судового збору. Інші витрати по справі не значаться.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2,12,13,81,82,89,258,259,263-265,266,273,3501-3508,352 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга Київському апеляційному суду через Бориспільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів,який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 09 листопада 2020 року.

Суддя І.В.Муранова-Лесів