Номер провадження: 22-ц/813/5714/20
Номер справи місцевого суду: 522/197/18
Головуючий у першій інстанції Смирнов В. В.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Павлючук Ю.В.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» Яроховича Т.А. на заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 17 грудня 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлани Володимирівни, третя особа: Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію, скасування запису про право власності, -

ВСТАНОВИВ:

04 січня 2018 року до Іллічівського міського суду Одеської області надійшов позов ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Савченко С.В., третя особа: АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію, скасування запису про право власності (а.с 1-51).

17 грудня 2019 року заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області (головуючий-суддя Смирнов В.В.) позов ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Савченко С.В., третя особа: АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію, скасування запису про право власності задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №31494200 від 21 вересня 2016 року, прийняте державним реєстратором Савченко Світланою Володимирівною приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, про державну реєстрацію права власності за публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», , на об`єкт нерухомого майна: квартиру АДРЕСА_1 (а.с 192-194).

11 лютого 2020 року представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» засобами поштового зв`язку направив апеляційну скаргу на заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 17 грудня 2019 року. Апелянт не погоджується з вказаним заочним рішенням, вважає його незаконним і необґрунтованим, та таким, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Апелянт пояснює, що 13 листопада 2007 року ОСОБА_1 уклав з ЗАТ КБ «ПриватБанк» договір про іпотечний кредит № ODTIGI, надалі за текстом «кредитний договір», відповідно до якого ЗАТ КБ «ПриватБанк» надав грошові кошти в сумі 300 000 грн зі сплатою 15% річних з кінцевим строком погашення кредиту до 13 листопада 2021 року на придбання у власність окремої квартири з метою проживання за договором купівлі-продажу №15795 від 13 листопада 2007 року розташованої за адресою АДРЕСА_2 . У якості забезпечення належного виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, 13 листопада 2007 року між сторонами було укладено іпотечний договір ODTIGI, надалі «Іпотечний договір», відповідно до якого ОСОБА_1 передав у іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . 15 вересня 2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. на підставі іпотечного договору №15799 виданого 13 листопада 2007 року приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Слаєва Р.К. було зареєстровано право власності за ПАТ «КБ «ПриватБанк».

Апелянт пояснює, що за попередньою згодою сторін відповідно Договору іпотеки Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання будь-якого із зобов`язань за кредитним договором у випадку порушення Іпотекодавцем зобов`язань по цьому Договору, що передбачено п.п. 15.7.1, 15.7.2, 15.8 цього договору та здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя у п.26 Іпотечного договору.

Апелянт пояснює, що в даному випадку відбулось договірне погашення заборгованості за кредитним договором шляхом переходу права власності на предмет іпотеки, на що не розповсюджується Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Державним реєстратором не порушено норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» а також Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та дії вчинено відповідно до повноважень наданих законом. Тому апелянт просить скасувати заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 17 грудня 2019 року і ухвалити нове рішення яким в задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі, а також стягнути з ОСОБА_1 судові витрати (а.с.199-215).

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Учасники провадження про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотання про проведення судового засідання за допомогою відеоконференцзв`язку на підставі ч. 4 ст. 212 ЦПК України або про розгляд справи за їх відсутністю не подавали. При цьому було відхилено клопотання представника позивача про відкладення судового засідання для прийняття в ньому особистої участі, оскільки саме по собі оголошення карантину не зупиняє роботи судів, а учасники провадження не позбавлені можливості взяти участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщенням суду відповідно до частини 4 статті 212 Цивільного процесуального кодексу України. Оскільки явка до апеляційного суду не є обов`язковою, перешкоди для розгляду справи відсутні (ст. 8, ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Предметом розгляду даної справи є правомірність прийняття приватним нотаріусом рішення про державну реєстрацію та запису про право власності.

Приймаючи рішення у справі та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно здійснена державним реєстратором на підставі виникнення права власності за іпотечним договором № 15799 від 13.11.2007 року, та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №31494200 від 21.09.2016 року, прийняте державним реєстратором Савченко Світланою Володимирівною приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, про державну реєстрацію права власності за ПАТ КБ «ПриватБанк», на об`єкт нерухомого майна є безпідставним.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції по суті вирішеного спору, проте мотиви, на підставі яких суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог потребують уточнення.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 13 листопада 2007 року ОСОБА_1 уклав з ЗАТ КБ «ПриватБанк» договір про іпотечний кредит №ODTIGI, відповідно до якого ЗАТ КБ «ПриватБанк» надав грошові кошти в сумі 300 000 грн. зі сплатою 15% річних з кінцевим строком погашення кредиту до 13 листопада 2021 року на придбання у власність окремої квартири з метою проживання за договором купівлі-продажу №15795 від 13 листопада 2007 року розташованої за адресою АДРЕСА_2 .

У якості забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором, 13 листопада 2007 року між сторонами було укладено іпотечний договір ODTIGI, відповідно до якого ОСОБА_1 передав у іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно п.2.4. кредитного договору погашення кредиту було встановлено за ануітетною системою у сумі 4323,19 грн. на місяць до 13 числа кожного місяця. З часу укладення кредитного договору і по дату подання позовної заяви ОСОБА_1 здійснював виконання взятих на себе зобов`язань, про що свідчать додані до позовної заяви копії квитанцій.

Згідно відповіді банку від 01 грудня 2009 року було підтверджено збільшення відсоткової ставки до 30% на рік починаючи з 01 лютого 2009 року.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 07 листопада 2013 року по справі №2/1519/8116/11 визнано збільшення ПАТ КБ «ПриватБанк» в односторонньому порядку відсоткової ставки до 30% на рік за договором про іпотечний кредит № ODTIGI від 13.11.2007 року укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 незаконним. Зобов`язано ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок платежів за первісно встановленою відсотковою ставкою в розмірі 15% на рік та надлишок грошових коштів зарахувати в суму погашення тіла кредиту. Визнано п.8.9 договору про іпотечний кредит недійсним.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 19 лютого 2014 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2013 року в частині задоволення позовних вимог про визнання п.8.9 договору про іпотечний кредит скасовано, та ухвалено нове про відмову у їх задоволенні, в іншій частині залишено без змін.

У зв`язку з тим, що банком не доведено наявність заборгованості за кредитним договором та не надано доказів вини боржника у виникненні заборгованості рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 29 квітня 2015 року залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 22 жовтня 2015 року по справі №501/4233/14-ц у задоволенні позову ПАТ «КБ «ПриватБанк» відмовлено у повному обсязі. У зв`язку з відсутністю достатніх доказів наявності заборгованості та необхідністю встановити співмірність між вартістю іпотеки та розміром заборгованості ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 травня 2016 року зазначені судові рішення скасовані, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 29 травня 2018 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення було задоволено, постановлено: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ODTIGI від 13.11.2007 року в розмірі 492 933,95 гривень: звернути стягнення на квартиру шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №01) 1435 від 13.11.2007 року) ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням, за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки квартири суб`єктом оціночної діяльності, від його імені договору купівлі - продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі - продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселити відповідача ОСОБА_1 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у спірній квартирі. Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в сумі 4 019,40 грн. Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень постановою Одеського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року по справі №501/4233/14-ц вказане рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 29 травня 2018 року скасовано, постановлено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відмовлено у повному обсязі з тих підстав, що позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту.

З позовної заяви вбачається, що позивач, звертаючись до суду із зазначеним позовом обґрунтовував свої позовні вимоги, зокрема тим, що у ОСОБА_2 фактично відсутня заборгованість за кредитним договором та ним добросовісно протягом усього часу здійснюється погашення в порядку та у строки передбачені умовами кредитного договору, що підтверджується наявними в матеріалах справи судовими рішеннями (а.с.9-23) та квитанціями (а.с.29-41). В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази наявності заборгованості у ОСОБА_1 станом на дату оскаржуваної реєстрації права власності на предмет іпотеки.

Також апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи позивача про порушення пункту 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 (далі за текстом Порядок №1127).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна підставою виникнення права власності є іпотечний договір від 13 листопада 2007 року, серія та номер 15799, посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Слаєва Р.К. Посилання на вимогу про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові та документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у підставах виникнення права власності відсутні (а.с.26-27).

Відповідно до пункту 61 Порядку №1127 для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Отже, на нотаріуса як на державного реєстратора під час вчинення такої реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим пунктом 57 Порядку №1127, необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства. Такий обов`язок покладено на нотаріуса як державного реєстратора згідно з частиною третьою статті 10 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень №1952-IV (далі за текстом Закон №1952-IV).

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону № 1952-IV та статті 37 Закону України Про іпотеку № 898-IV порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

За таких обставин, зважаючи, що іпотекодержатель ухилився від виконання свого обов`язку, передбаченого як Законом № 898-IV, так і Порядком № 1127, щодо надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, що унеможливило встановлення нотаріусом завершення 30-ти денного строку, сплив якого пов`язується з проведенням ним подальших дій зі звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі й шляхом набуття права власності, державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за АТ КБ «ПриватБанк» проведена всупереч норм чинного законодавства.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постановах: від 23 січня 2019 року у справі № 306/1224/16-ц, (провадження № 14-501цс18); від 24 квітня 2019 року у справі № 521/18393/16-ц, (провадження № 14-661цс18).

Відповідно до пункту 8.3. іпотечного договору будь-які повідомлення та документи, які надаються іпотекодержателем іпотекодавцю згідно умов цього договору, викладаються в письмовій формі та надсилаються рекомендованим листом за місцем проживання іпотекодавця, або доставлені особисто на адресу Позичальника.

Разом з цим, ОСОБА_1 заперечував факт отримання письмової вимоги банку від 21 липня 2016 року.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною п`ятою статті 12 ЦПК України передбачено, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зокрема: керує ходом судового процесу; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Доказів на підтвердження факту направлення вказаної письмової вимоги банком позивачу матеріали справи не містять, відповідач та банк таких доказів не подали, що є їх процесуальним обов`язком (статті 12, 81 ЦПК України).

Крім того, ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 25 червня 2019 року було витребувано у приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлани Володимирівни належним чином завірену копію реєстраційної справи по державній реєстрації права власності за публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», , на об`єкт нерухомого майна: квартиру АДРЕСА_1 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №31494200 від 21 вересня 2016 року; витребувано з відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно управління державної реєстрації прав та правового забезпечення виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області належним чином завірену копію реєстраційної справи, яка надійшла у паперовому вигляді від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлани Володимирівни та належним чином завірену копію документів, що містяться в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у сканованому вигляді, які були виготовлені та розміщені у реєстраційній справі в електронній формі щодо державної реєстрації права власності за публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», , на об`єкт нерухомого майна: квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 108, на підставі рішення приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлани Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №31494200 від 21 вересня 2016 року; витребувано з відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно управління державної реєстрації прав та правового забезпечення виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області.

Зазначена ухвала ні відповідачем, ні відділом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно управління державної реєстрації прав та правового забезпечення виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області не виконана.

Таким чином, іпотекодержатель не може вважатися таким, що набув право власності на нерухоме майно за правочином (іпотечним договором від 13 листопада 2007 року), оскільки його умовами прямо пов`язано перехід за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки із моментом отримання іпотекодавцем повідомлення про усунення порушень, докази якого в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку що процедура звернення стягнення на предмет іпотеки банком порушена (пункт 4.3 іпотечного договору, частина перша статті 35 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідач та представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не були позбавлені права заявити клопотання про долучення відповідних доказів які спростовують зазначені обставини у суді першої інстанції, проте таким правом не скористались.

Також АТ КБ «ПРИВАТБАНК» порушена процедура звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки повідомлення АТ КБ «Приватбанк» від 21 липня 2016 року (а.с. 24) за своїм змістом не відповідає нормам статей 7, 35, 37 Закону України «Про іпотеку» та вимогам пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, та статті 35 Закону України «Про іпотеку», оскільки не містить змісту порушених зобов`язань та вимоги про усунення порушень.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постановах: від 23 січня 2019 року у справі № 306/1224/16-ц, провадження №14-501цс18; від 24 квітня 2019 року у справі № 521/18393/16-ц, провадження № 14-661цс18.

Отже, доводи апелянта, що державним реєстратором не порушено норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та дії вчинено відповідно до повноважень наданих законом не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеними вище висновками.

Інших доводів незаконності чи необґрунтованості оскаржуваного рішення апеляційна скарга не містить.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, а рішення суду першої інстанції не містить мотивів, які б відповідали встановленим в суді обставини справи, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу та змінює мотивувальну частину рішення суду викладаючи її у вищевикладеній редакції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 17 грудня 2019 року - змінити в частині мотивування, в іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

Повний текст постанови складено 06 січня 2021 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк