ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8185/20 Справа № 182/816/20 Суддя у 1-й інстанції - Кобеляцька-Шаховал І. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання- Євтодій К.С.

сторони справи :

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Обслуговуючий кооператив «Гаражний кооператив №3»

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив №3» на заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2020 року, яке ухвалено суддею Кобиляцькою - Шаховал І.О. у місті Нікополі Дніпропетровської області, відомості про дату складання повного тексту судового рішення відсутні,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив №3» (далі ОК «Гаражний кооператив №3» про про визнання недійсними позачергових загальних зборів та визнання рішень, прийнятих на позачергових зборах незаконними.

В мотивування заявлених позовних вимог зазначила, що вона з 01.10.2016 року працювала на посаді голови правління ОК «Гаражний кооператив № 3» м.Нікополь. 17.03.2019 року ОСОБА_1 як голова правління планувала проведення загальних зборів, але останні не відбулись, оскільки позивач потрапила на лікарняний, про що завчасно повідомила членів кооперативу, правління та ревізійну комісію, зазначивши, що збори буде перенесено на більш пізню дату. Однак, 17.03.2019 року в м.Нікополь, на третій дільниці (вул.Добролюбова) відбулося зібрання кількох громадян (близько 20-25 чоловік), на якому вирішувались питання діяльності кооперативу та зміни керівництва кооперативу. Пізніше організаторами вказаного зібрання - громадянами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 було складено сфальшований протокол.

Вважає зазначені збори нелегітимними, а прийняті рішення незаконними, оскільки заплановані загальні збори було скасовані за тиждень через хворобу голови правління. На порушення вимог Статуту, зборами «членів» кооперативу від 17.03.2019 року були прийняті рішення, про припинення повноважень голови кооперативу, переобрання членів ревізійної комісії, голови та правління кооперативу, встановлено нові розміри членських внесків, які відносяться до виключної компетенції загальних зборів, закріплених в Статуті. Вказаними зборами «членів» кооперативу була змінена повістка денна зборів, та включено питання щодо дострокового припинення виконання обов`язків голови кооперативу ОСОБА_1 .. Також, одразу після закінчення вказаного зібрання, його учасниками було захоплено адміністративні приміщення кооперативу, де зберігаються правоустановчі документи, печатка, грошові кошти в касі, інші документи кооперативу. З приводу вказаних подій позивач неодноразово зверталась до правоохоронних органів з відповідними заявами. Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що всі рішення, які були прийняті на зборах «членів» кооперативу від 17.03.2019 року (протокол № б/н), прийняті з порушенням норм чинного законодавства та підлягають скасуванню. У зв`язку із наведеним, просить суд визнати недійсними позачергові загальні збори членів обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив № 3» від 17.03.2019 року, визнати незаконним рішення позачергових загальних зборів членів обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив № 3» від 17.03.2019 року, оформлені протоколом № б/н від 17.03.2019 року та стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі.

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсними позачергові загальні збори членів обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив № 3» від 17.03.2019 року.

Визнано незаконними рішення позачергових загальних зборів членів обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив № 3» від 17.03.2019 року, оформлені протоколом № б/н від 17.03.2019 року.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 з ОК «Гаражний кооператив № 3» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 681 грн. 60 коп.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2020 року в задоволенні заяви ОК «Гаражний кооператив №3» про перегляд і скасування заочного рішення відмовлено.

В апеляційній скарзі ОК «Гаражний кооператив №3» просить суд скасувати рішення суду посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права. В мотивування доводів апеляційної скарги зауважує, що даним протоколом позачергових зборів від 17.03.2019 року було врегульовано трудові відносини позивача ОСОБА_1 ,тому як висловлення недовіри голові правління кооперативу тягне за собою її автоматичне звільнення з посади. Скаржник вважає, що незгода позивача ОСОБА_1 з рішенням позачергових зборів, які відображені в протоколі від 17.03.2019 року №1, на підставі якого позивач була звільнена є трудовим спором, а тому позивачем пропущено трьохмісячний строк звернення з позовом до суду.

Дана справа прийнята до розгляду в порядку спрощеного провадження як малозначна, у зв`язку з чим відповідач був позбавлений можливості залучити свідків для надання пояснень щодо обставин скликання та проведення позачергових зборів кооперативу.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 посилається на те, що проведення позачергових зборів було виконано абсолютно без дотримання визначеної Статутом та Законом процедури. Просить суд в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін.

02 вересня 2020 року на адресу Дніпровського апеляційного суду від представника ОК «Гаражного кооперативу №3» надійшли письмові доповнення до апеляційної скарги. Доповнення скарги - це наведення нових аргументів та міркувань, наведення нових мотивів скарги, подання додаткових доказів з посиланням на них, уточнення норм матеріального чи процесуального права та ін. Надані доповнення за своїм змістом дублюють апеляційну скаргу, тому колегія суддів приходить до висновку , що доповнення до апеляційної скарги за своїм змістом становлять додаткові письмові пояснення, подання яких є реалізацією права учасників справи давати пояснення на протязі розгляду справи до видалення суддів до нарадчої кімнати.

Заслухавши суддю-доповідача, представників ОК «Гаражний кооператив №3» - Малоштан С.В., Яковлєва А.В., який кожен окремо підтримав доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, поданого відзиву та письмових пояснень, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 01.10.2016 року перебувала на посаді голови правління ОК «Гаражний кооператив № 3» м.Нікополь.

Відповідно до протоколу позачергових загальних зборів обслуговуючого кооперативу Гаражного кооперативу № 3 від 17.03.2019 року, загальними зборами 17.03.2019 року було висловлено недовіру голові ОСОБА_1 з боку членів кооперативу, затверджено кандидатури голови гаражного кооперативу №3, обрано членів правління, членів ревізійної комісії, затверджено оплату членських внесків на 2019 рік, заслухано звіт голови ініціативної групи про результати перевірки фінансової діяльності голови кооперативу ОСОБА_1 за час її керівництва ГК №3, визначено особу для подачі документів для реєстрації змін до відомостей про юридичну особу. (а.с.16-26)

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було дотримано процедури і строків скликання позачергових зборів .

Проте, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Zand v. Austria» (заява № 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року), висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частинами першою та третьою статті 167 Господарського кодексу України (далі - ГК України) корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Стаття 55 ГК України визначає господарські організації як юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

Господарською діяльністю у ГК України вважається діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Цей Кодекс розрізняє господарську діяльність, яка має на меті отримання прибутку (підприємництво) і некомерційну господарську діяльність, яка здійснюється без такої мети (стаття 3).

Кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Діяльність різних видів кооперативів регулюється законом. Господарська діяльність кооперативів повинна здійснюватися відповідно до вимог цього Кодексу, інших законодавчих актів (стаття 94 ГК України).

Зазначені норми кореспондуються із нормами статей 83, 85, 86 ЦК України, згідно з положеннями яких юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом. Непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками. Непідприємницькі товариства (кооперативи, крім виробничих, об`єднання громадян тощо) та установи можуть поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати підприємницьку діяльність, якщо інше не встановлено законом і якщо ця діяльність відповідає меті, для якої вони були створені, та сприяє її досягненню.

Особливості створення кооперативів та ведення господарської діяльності обслуговуючими кооперативами визначається Законом України «Про кооперацію».

За змістом положень статей 2, 6, 9 цього Закону кооператив є юридичною особою, державна реєстрація якого проводиться в порядку, передбаченому законом. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.

Обслуговуючий кооператив - це кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу. Обслуговуючий кооператив надає послуги своїм членам, не маючи на меті одержання прибутку (стаття 2 Закону України «Про кооперацію»).

Таким чином, обслуговуючий гаражний кооператив незалежно від напряму його діяльності є юридичною особою, яка здійснює некомерційну господарську діяльність з моменту державної реєстрації на підставі закону та свого статуту.

За змістом наведених норм корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності передбачені законом і статутними документами.

Згідно з положеннями статті 12 Закону України «Про кооперацію» основними правами члена кооперативу є, зокрема, участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.

Члени обслуговуючого кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.

Подібний за змістом висновок у відповідних правовідносинах викладено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 24 квітня 2019 року у справі № 509/577/18 (провадження № 14-170цс19), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/7554/18 (провадження № 12-8гс19), від 17 грудня 2019 року у справі № 904/4887/18 (провадження 12-92гс19).

ОК «Гаражний кооператив №3» є юридичною особою та за змістом Статуту посада голови правління кооперативу є виборною.

Відповідно до протоколу позачергових загальних зборів уповноважених представників членів ОК «Гаражний кооператив №3» від 17 березня 2019 року рішенням загальних зборів обрано голову гаражного кооперативу №3 ОСОБА_2 та включено його до складу осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, в тому числі договори, обрано новий склад правління кооперативу в кількості 3 чоловік: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , обрано склад ревізійної комісії в кількості 3 чоловіки: ОСОБА_6 ,- голова ревізійної комісії, члени: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

За змістом частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Разом з тим, відповідно до частин першої, другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України, за змістом частини першої якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Як вбачається з матеріалів справи, спір виник у зв`язку з реалізацією членами кооперативу своїх корпоративних прав на обрання правління та його голови. Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 оспорювала рішення позачергових загальних зборів ОК «Гаражний кооператив №3» від 17.03.2019 року, через порушення порядку підготовки та проведення цих зборів, Відповідно, спір виник з корпоративних правовідносин та підлягає розгляду в порядку господарського судочинства відповідно до вищезазначених вимог закону.

Подібні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року по справі № 640/1029/18 (провадження № 14-443цс19).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції не звернув уваги на зміст позовних вимог і не дослідив питання юрисдикційності спору, помилково розглянув справу по суті в порядку цивільного судочинства.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд свою ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки суд першої інстанції не встановив природу правовідносин, які виникли між сторонами, неправильно застосував норми процесуального права, судове рішення підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

При цьому, згідно ч. 4 ст. 377 ЦПК України, у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд, за заявою позивача, в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.

Згідно статті 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

У разі надходження до суду справи, що підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, після закриття провадження Верховним Судом чи судом апеляційної інстанції в порядку господарського чи адміністративного судочинства, провадження у справі не може бути закрите з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу.

На підставі викладеного, колегія суддів роз`яснює позивачу ОСОБА_1 її право, впродовж десяти днів з дня отримання цієї постанови, звернутися до Дніпровського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись ст. ст. 255, 367, 369, 374, 377, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив №3» задовольнити частково.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2020 року скасувати.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив №3» про визнання недійсними позачергових загальних зборів та визнання рішень, прийнятих на позачергових зборах незаконними.

Повідомити ОСОБА_1 , що розгляд даної категорії справ віднесено до юрисдикції господарського суду.

Роз`яснити ОСОБА_1 право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови, звернутися до Дніпровського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 листопада 2020 року.

Головуючий:

Судді: