Справа № 694/1345/17
провадження № 2/694/449/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А І Н И
09.11.2020 року м. Звенигородка
Звенигородський районний суд Черкаської області
в складі:головуючої судді Сакун Д.І.
за участю секретаря судового засідання Матвієнко А.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Кредитної спілки «Істок» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Стислий виклад позовних вимог.
Кредитна спілка «Істок» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому зазначили, що 22 грудня 2016 року між КРЕДИТНОЮ СПІЛКОЮ ІСТОК і членом КРЕДИТНОЇ СПІЛКИ ІСТОК ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №ДК2-425. Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору, позичальник отримав кредит у сумі 17 000 (тридцятьтисяч) грн. 00 коп. на строк користування до 22 червня 2018 року і зобов`язався повернути одержаний кредит в повному обсязі та у терміни встановлені Кредитним договором. Згідно до п. 2.5 Договору відсоткова ставка за користування кредитом за даним договором становить 0,001% річних. Відповідно до пункту 2.7 Договору плата за надання кредиту становить 46,999% щорічно. Крім того, з метою забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за вказаним Кредитним договором, 22 грудня 2016 року КРЕДИТНА СПІЛКА ІСТОК уклала з ОСОБА_2 - Договір поруки №ДК2-425 ДП1. Позивач належним чином виконав зобов`язання передбачені умовами Договору, що підтверджується видачею Позичальнику кредиту відповідно до умов Договору. Погашення Кредиту згідно п. 4 Договору та сплата відсотків за його користування здійснюється в порядку та строки згідно Графіку повернення Кредиту та сплати зобов`язань, що є Додатком до Кредитного договору № ДК2-425 від 22.12.2016 року. 31.08.2017 року у зв`язку з вищевикладеним та порушенням умов вимог п. 6.1, 6.2, згідно п.п. 6.2.1-6.2.3 Кредитного Договору, Відповідачу ОСОБА_1 на вказану ним адресу реєстрації: АДРЕСА_1 було відправлено повідомлення про звернення до суду (вих. №309). Лист отримано особисто. 31.08.2017 року Відповідачу ОСОБА_1 на вказану адресу фактичного проживання: АДРЕСА_2 було відправлено повідомлення про звернення до суду (вих. №309), 31.08.2017 року у зв`язку з вищевикладеним ОСОБА_2 на вказану ним адресу реєстрації: АДРЕСА_3 було відправлено повідомлення про звернення до суду по кредиту ОСОБА_1 (вих.№310), 31.08.2017 року у зв`язку з вищевикладеним Поручителю, ОСОБА_2 на вказану адресу фактичного проживання: АДРЕСА_4 було відправлено повідомлення про звернення до суду по кредиту ОСОБА_1 (вих.№310). Відповідної реакції на листи не було, Відповідач і його поручитель після надсилання листів, власне як і до їх відправлення, не сплатили прострочену заборгованість. Вищевикладене свідчить про невиконання умов Кредитного Договору та договору поруки Відповідачем та його поручителем, тобто порушення зобов`язань, встановлених умовами Договорів.
В судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи без представника позивача.
Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді Звенигородського районного суду від 02.11.2017 року позовну заяву залишено без руху /а.с.37/.
Ухвалоювід22.11.2017 року відкритопровадження по справі та призначено судове засідання /а.с.82/.
27.12.2017 року ухвалено заочне рішення про задоволення позову /а.с.96-97/.
17 вересня 2020 року постановлено ухвалу про ОСОБА_3 строкуна подання заяви про перегляд заочного рішеннявід27грудня 2017 року та про скасування заочного рішення, справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання.
Відповідачем ОСОБА_1 подано заяву про визнання позову 28.10.2020.
Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
Вивчивши наявні матеріали справи, встановивши фактичні обставини спору, дослідивши зібрані докази в їх сукупності, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами у справі належну правову оцінку, суд доходить наступного висновку.
Матеріалами справи і судом встановлено, що КС «Істок» є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених Законом України «Про Кредитні спілки».
Відповідно до п. 5.1. Статуту кредитної спілки, кредитна спілка: приймає вступні та обов`язкові пайові та інші внески від членів спілки; надає кредити своїм членам на умовах їх платності, строковості та забезпеченості в готівковій та безготівковій формі.
22 грудня 2016 року між Кредитною спілкою "ІСТОК" і членом кредитної спілки "ІСТОК" ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір ДК2-425.
Факт отримання відповідачем ОСОБА_1 кредиту у сумі 17 000 грн. підтверджується видатковим касовим ордером від 22.12.2016 року з особистим підписом відповідача /а.с.24/.
Відповідно до п. 1. Кредитного договору, позичальник отримав кредит у сумі 17 000 грн. і зобов`язався повернути одержаний кредит в повному обсязі та у терміни встановлені Кредитним договором, а також зобов`язався сплачувати відсотки за користування кредитом відповідно до п. 2.5 кредитного договору у розмірі 0.001% річних та відповідно до п. 2.7 кредитного договору плату за супровід кредитного договору що становить 46,999% щорічно до повного виконання умов Кредитного договору при дотриманні Графіку повернення кредиту та сплати відсотків, супровід кредитного договору виходячи з 365 календарних днів у році.
Крім того, з метою забезпечення виконання обов`язків відповідача по вказаному Договору 22.12.2016 Кредитна спілка «Істок» уклала договір поруки ДК2-425 ДП 1 від 22.12.2016р. з ОСОБА_2 .
Відповідно до п. 1.1. Договору поруки поручитель відповідає перед кредитором всім своїм майном за повне та своєчасне виконання всіх зобов`язань позичальника передбачених умовами Кредитного договору.
Відповідно до п. 2.1. Договору поруки у випадку не виконання або неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору, поручитель та інші особи, які дали поруку по кредитному договору, відповідають перед кредитором солідарно, на рівні з позичальником за повернення суми кредиту та нарахованих відсотків, відшкодування збитків, у відповідності до ст.ст. 553-559 ЦК України.
Відповідно до п. 1.3. Договору поруки зобов`язання поручителя перед кредитором є безумовними і ніяких інших умов, крім передбачених цим Договором та умов вказаних в кредитному договорі, не потребують .
Відповідно до п. 5.1. та п.6.2 Кредитного договору у разі прострочення заборгованості погашення кредиту, або наявності обставин, які ставлять під сумнів можливість погашення кредиту кредитор набуває права вимагати від позичальника дострокового погашення кредиту та нарахованих відсотків.
31.08.2017 року у зв`язку з порушенням умов вимог п.6.1,6.2, згідно п.п.6.2.1-6.2.3 Кредитного договору відповідачу ОСОБА_1 на вказану ним адресу реєстрації: АДРЕСА_1 , було направлено повідомлення про звернення до суду (вих. № 309), Лист отримано особисто, що підтверджується повідомленням про вручення.
31.08.2017 року відповідачу ОСОБА_1 на вказану ним адресу фактичного проживання: АДРЕСА_2 , було направлено повідомлення про звернення до суду (вих. № 309), лист повернуто Укрпоштою з відміткою за закінченням встановленого терміну зберігання.
31.08.2017 року відповідно Договору поруки ОСОБА_2 на вказану ним адресу реєстрації: АДРЕСА_3 , було направлено повідомлення про звернення до суду (вих. № 310), лист повернуто Укрпоштою з відміткою за закінченням встановленого терміну зберігання.
31.08.2017 року відповідно Договору поруки ОСОБА_2 на вказану ним адресу фактичного проживання: АДРЕСА_4 , було направлено повідомлення про звернення до суду (вих. № 310), лист повернуто Укрпоштою з відміткою за закінченням встановленого терміну зберігання.
Мотиви, з якихвиходить суд та застосованінорми права.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Вимогами статей 19, 21 Закону України «Про кредитні спілки» передбачено, що спілка надає кредитні кошти на умовах їх платності. Розмір плати за надання кредиту кредитна спілка встановлює самостійно.
Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, щовстановлені договором.
Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленного індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Так, згідно з пунктом 1 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.
Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
В п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Разом з цим п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.
Верховний Суд однозначно сформулював правову позицію щодо тлумачення поняття «особливий період» у постанові від 25 квітня 2018 року у справі №205/1993/17-ц, в якій зазначено, що особливий період діє в Україні від 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію».
Президент України відповідного рішення про скасування особливого періоду, як і рішення про демобілізацію військовослужбовців, прийнятих на військову службу за контрактом на строк до закінчення особливого періоду, не приймав, особливий період не скасовано, і триває по теперішній час.
ОСОБА_1 є військовослужбовцем, а саме: як вбачається із заяви ОСОБА_1 про надання кредиту, що міститься в матеріалах справи, позичальник вказує, що він є солдатом, прийнятий на військову службу за контрактом, дата закінчення контракту 23.03.2018 року.
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем, а саме: згідно довідки, виданої 03.07.2020 року Сосницького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, ОСОБА_2 16.04.2013 року був призваний на строкову військову службу до Збройних сил України. Згідно наказу командира Окремого полку президента України 04.10.2013 року прийнятий на військову службу за контрактом. Звільнений 25.10.2018 року з віськової служби у запас за підпунктом «к», пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» ( у зв`язку з закінченням строку контракту) (а.с.125). З посвідчення серії НОМЕР_1 від 11.10.2017 року вбачається, що ОСОБА_2 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с.114).
Отже, на час укладення кредитного договору - 22.12.2016 як і на час пред`явлення позову, відповідачі мали статус військовослужбовців Збройних Сил України.
Так, Національним банком України дано роз`яснення стосовно перегляду умов кредитних договорів позичальників-військовослужбовців, а сааме роз`яснено, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації», який набрав чинності з 08 червня 2014 року, внесено доповнення до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до яких не підлягають нарахуванню штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами й організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду.
Як вбачається із заяви ОСОБА_1 про надання кредиту позичальник вказує, що він є солдатом, прийнятий на військову службу за контрактом, дата закінчення контракту 23.03.2018 року, в/ч НОМЕР_2 (а.с.9); ОСОБА_2 також є військовослужбовцем, шо підтверджується додатком до заяви на отримання кредиту та посвідченням серії НОМЕР_1 від 11.10.2017, є учасником бойових дій та має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с.10,114).
Тому відповідачі як військовослужбовці, які перебували на військовій службі за контрактом, в силу положень п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який набрав чинності з 08 червня 2014 року, не має сплачувати штрафні санкції, пеню за невиконання зобов`язань за користування кредитом з початку і до закінчення особливого періоду, який діє і по теперішній час.
Відтак, суд не вбачає підстав для стягнення штрафних санкцій з відповідачів.
Стосовно вимоги про стягнення плати за надання кредиту, суд виходить з наступного.
Відповідно до п.2.7 кредитного договору, плата за надання кредиту становить 46.999% щорічно.
Разом з тим, суд вважає нікчемною таку умову договору про встановлення такої плати на підставі ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки правовідносини сторін за кредитним договором від 22.12.2016 виникли до 10 червня 2017 року ( до зміни в ст.11 вказаного Закону), а тому є правові підстави застосовувати до них положення Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що була чинною до цієї дати.
Так, згідно п. 2 ст.21 Закону України «Про кредитні спілки», кредитна спілка має право самостійно встановлювати:
- розмір плати (процентів), яка розподіляється на пайові членські внески та нараховується на внески (вклади), що знаходяться на депозитних рахунках членів кредитної спілки;
- розмір плати (процентів) за користування кредитами, наданими кредитною спілкою;
- ціни (тарифи) на послуги, що надаються кредитною спілкою;
- види кредитів, що надаються кредитною спілкою, умови надання та строки повернення кредитів;
-способи забезпечення кредитних зобов`язань, вимоги щодо забезпечення погашення кредитів.
Із наведенного вбачається, що визначений позивачем термін «плата за надання кредиту», є нічим іншим як завуальованими процентами.
Крім того, відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).
Враховуючи наведене, суд відмовляє у задоволенні позову в частині стягнення плати за надання кредиту за договором від 22.12.2016 року в сумі 7968,14 грн., оскільки фактично це є проценти, які не можуть бути нараховані на підставі п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей».
Так, у рішенні від 11 липня 2013 року (справа №7-рп/2013) Конституційний Суд вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.
У постанові Верховного Суду Українивід 16 листопада 2016 №6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме - за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.
Відтак позов слід задоволити лише в частині стягнення тіла неповернутого кредиту в сумі 10 372,70 грн.
Визнання позову відповідачем ОСОБА_1 не приймається судом, оскільки суперечить вищенаведеним вимогам чинного законодавства.
Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки викладені позивачем в уточненому позові обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.
Розподіл між сторонами судових витрат.
Оскільки, суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, то судовий збір, підлягає стягненню з відповідача пропорційно частині задоволених позовних вимог.
Сплата судового збору позивачем при подачі позову в сумі 1600 грн. підтверджена квитанцією від 25.10.2017 року (а.с. 35).
Керуючись ст.ст. 526,530, 554, 625, 629 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 258, 259, 263, 265, 354, 280-282 ЦПК України, суд,-
В И Р І Ш И В:
Позов Кредитної спілки «Істок» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Кредитної спілки «Істок» судовий збір в сумі 854 грн.40 коп., а саме по 427 грн. 20 коп. з кожного.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду через Звенигородський районний суд Черкаської області шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду
Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.
Рішення підписане 09.11.2020 року.

Суддя Д.І Сакун