Провадження № 2/127/2990/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

28.10.2020 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

за участю секретаря судового засідання Коровай А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в серпні 2020 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_2 є батьком їх спільної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У зв`язку з тим, що відповідач не надавав жодної допомоги на утримання дитини та не приймав участі у її вихованні позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів.

15.01.2013 року Вінницький міський суд Вінницької області виніс рішення по справі № 232/3513/12, яким стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 600,00 грн.

Дитина проживає з матір`ю та повністю знаходиться на її утриманні.

У зв`язку з тим, що стягнення аліментів у розмірі 600,00 грн. щомісячно, відповідно до вищезазначеного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15.01.2013 року не дозволяє їй в повному обсязі забезпечувати потреби дитини та є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини виникла необхідність звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів.

У зв`язку з вищенаведеним позивач звернулася до суду та просила стягнути з відповідача на її користь на утримання сина аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 грн., щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала.

Відповідач в судове засідання не з`явився, однак повідомлявся належним чином.

На підставі ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вирішив провести заочний розгляд справи.

Дослідивши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15.01.2013 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 600,00 грн., щомісяця, починаючи з 22.11.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до довідки Департаменту житлового господарства МКП «Управляюча компанія «Київська» від 04.08.2020 року за № 1506 позивач ОСОБА_1 разом із дитиною ОСОБА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

З відомості з інформаційного фонду Державного реєстру осіб ДФС України про суму виплачений доходів та отриманих податків жодних доходів позивач не отримує.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При визначенні розміру аліментів суд згідно вимог ст.ст. 182, 184 СК України має враховувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, вирішуючи питання, щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього і інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

З наведених вище норм Сімейного кодексу України слідує, що для ухвалення судом рішення про збільшення розміру аліментів перед судом має бути доведено належними та допустимими доказами наявність певних (визначених законом) обставин зокрема, але не обмежуючись, зміни матеріального стану позивача в сторону його погіршення, а як наслідок неможливість забезпечити рівень життя дитини на необхідному (достатньому) рівні; зміну матеріального стану платника аліментів, в сторону його поліпшення, що обумовлює можливість платника надавати дитині грошове утримання в збільшеному розмірі; зміну свого сімейного стану або сімейного стану відповідача, що обумовлює можливість забезпечувати спільну дитину на вищому рівні матеріального забезпечення; погіршення стану здоров`я одержувача аліментів, або поліпшення стану здоров`я платника аліментів.

Отже, перелік обставин, які можуть бути підставами для зменшення або збільшення розміру аліментів визначений діючим СК України.

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Позивачем перед судом не доведено, а як наслідок судом не встановлено обставин зміни матеріального чи сімейного стану відповідача, що дало б підстави стверджувати про можливість збільшення розміру аліментів. Так само судом не встановлено обставин поліпшення стану здоров`я відповідача чи погіршення стану здоров`я позивача, що в силу закону також могло б слугувати (у разі встановлення) підставою для збільшення розміру аліментів.

Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13.

Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення.

Із системного аналізу наведених правових норм слідує, що при вирішенні питання про збільшення розміру аліментів, суд має з`ясувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і чи впливає ця зміна на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

При цьому ч. 1 ст. 141 СК України передбачає, що мати та батько мають рівні права та обов`язки дитини, в тому числі, щодо її утримання.

У частині третій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, але є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості.

Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Вказаний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18).

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На ОСОБА_1 , як на позивача, покладається обов`язок доказування і в частині визначення розміру аліментів, що підлягають стягненню з урахуванням приписів статей 141, 180, 182, 192 СК України.

Як слідує із матеріалів справи, позивачем до суду не надано належних і допустимих доказів зміни її матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення одержувача аліментів, що може бути підставою для збільшення розміру аліментів.

Доказів, які свідчать про те, що матеріальне становище платника аліментів поліпшилос,я до суду не надано. Відомості про доходи відповідача у матеріалах справи також відсутні.

Відомостей про заборгованість відповідача по сплаті аліментів матеріали справи не містять.

Оскільки позивачем не доведено, що від дня постановлення судового рішення про стягнення з відповідача збільшеного розміру аліментів виникли обставини які слугували б підставою для чергового їх збільшення, суд, з`ясувавши обставини справи та надавши оцінку зібраним доказам, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно ч. 7 ст. 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як зазначено у Постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду заяви позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Оскільки у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судового збору, рішенням суду відмовлено, суд прийшов до висновку про віднесення судових витрат на рахунок держави.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 182, 192 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя