Справа № 308/9225/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Іванова А.П.,

при секретарі судового засідання Боті О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

09.08.2019 позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 19.07.2010 у сумі 26208,53 грн. та судових витрат.

Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що відповідач ОСОБА_1 19.07.2010 звернувся до позивача АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 19.07.2010, згідно з якої отримав кредит у сумі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговим зобов`язанням, що має відображення у розрахунку заборгованості станом на 16.07.2019. Таким чином позивач просить стягнути з відповідача суму 26208,53 грн. за кредитним договором №б/н від 19.07.2010, яка складається з 13674,99 грн. заборгованість за тілом кредиту; 4106,31 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 6603, 01 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 100 грн. нарахована за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; а також штрафи 500 грн. (фіксована частина), 1224, 22 грн. (процентна складова).

У судове засідання представник позивача не з`явився, в матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач, будучи повідомленим про день та час розгляду справи, в тому числі шляхом розміщення відповідного повідомлення про виклик на вебпорталі Судова влада України, в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив.

07.02.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивача, зокрема й з огляду на те, що при укладенні договору з ним Банк не дотримався вимог ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення ОСОБА_1 як споживача про умови кредитування.

11.03.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому представник останнього спростовує вищевказане твердження відповідача, й вказує, що відповідач своїм підписом в анкеті-заяві підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків.

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до позивача АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву №б/н від 19.07.2010, згідно з якою отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Вказано бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою «Універсальна/Gold» у сумі 4000 грн.

З довідки по картковим рахункам з`ясовано, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір №б/н, за яким було надано ряд кредитних карток.

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 за договором №б/н видно, що кредитний ліміт по картковим рахункам змінювався, так 12.01.2019 такий був збільшений до 15000 грн., при цьому 20.03.2019 відбулося зменшення кредитного ліміту до 0 грн.

До кредитного договору позивач додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості вбачається, що станом на 16.07.2019 у відповідача ОСОБА_1 наявна заборгованість за договором №б/н від 19.07.2010 заборгованість в сумі 26208,53 грн., яка складається з 13674,99 грн. заборгованість за тілом кредиту; 4106,31 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 6603, 01 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 100 грн. нарахована за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; а також штрафи 500 грн. (фіксована частина), 1224, 22 грн. (процентна складова).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Позивач, крім заборгованості за тілом кредиту, просить стягнути з відповідача заборгованість за простроченим тілом кредиту, пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

В анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку №б/н від 19.07.2010 містяться анкетні дані відповідача ОСОБА_1 , однак у такій відсутні зокрема умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, додає, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором № б/н від 19.07.2010, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь - яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу ОСОБА_1 умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату зокрема пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно з вимог ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Таким чином суд вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, наявні в матеріалах справи, без підпису відповідача ОСОБА_1 на таких, не можна розцінювати як частину кредитного договору №б/н, укладеного між сторонами 19.07.2010, шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді зокрема відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем ОСОБА_1 позивач АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Вказана позиція висловлена Великою палатою Верховного суду у постанові від 03.07.2019 з розгляду справ №342/180/17, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи.

Згідно з вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Окрім того, суд констатує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 19.07.2010 у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

З огляду на вищевикладене, суд констатує, що вимога позивача про стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_1 в частині складових його повної вартості, зокрема пені і штрафів за несвоєчасну сплату кредиту не підлягаю задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, суд зазначає, що згідно з наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості до розглядуваного договору №б/н від 19.07.2010 вбачається, що станом на 16.07.2019 заборгованість за тілом кредиту становить суму у 13674, 99 грн., а за простроченим тілом кредиту - 4106, 31 грн.

З вищеописаних довідки по картковим рахункам видно, що на виконання умов розглядуваного договору банк надав ОСОБА_1 кредитну картку, яка неодноразово перевидавалася, та з довідки про зміну умов кредитування видно, що за договором №б/н від 19.07.2010 кредитний ліміт по картковим рахункам змінювався, так 12.01.2019 такий був збільшений до 15000 грн., при цьому 20.03.2019 відбулося зменшення кредитного ліміту до 0 грн.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи).

Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, якій суд повинен надати належну оцінку.

Вказаний висновок міститься у Постанові КЦС Верховного суду від 16.09.2020 за результатами розгляду справи № 200/5647/18, яку суд вважає за необхідним застосувати у даній справі.

Позивачем АТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви було надано Виписку за договором №б/н станом на 07.05.2020, з якої вбачається факт користування ОСОБА_1 грошовими коштами в розмірі кредитного ліміту, а саме відповідач здійснював зняття готівки в банкоматі, поповнював готівкою свою картку, здійснював переказ коштів між рахункам, проводив оплату за продукти та інші розрахунки.

Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем ОСОБА_1 як позичальником кошти в сумі 19674,99 грн. в межах кредитного ліміту (15000 грн.) в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому суд приходить до переконання, що даний позов підлягає до часткового задоволення: в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 фактично отриману суму кредитних коштів у 13674,99 грн., в межах встановленого кредитного ліміту, яка у розрахунку заборгованості значиться як тіло кредиту.

Разом з тим, суд вважає, що позивачем не доведено правомірність стягнення такої складової заборгованості як заборгованість за простроченим тілом кредиту, оскільки сторонами жодним чином при підписанні анкети-заяви не обумовлено момент, з якого виникають правові наслідки для дострокового стягнення банком з позичальника заборгованості за тілом кредиту. Правова природа такого платежу як прострочене тіло кредиту не розкрита розрахунком банку. Матеріалами справи не доведено, що на момент підписання анкети-заяви взагалі існувала така складова кредитного договору як прострочене тіло кредиту. Більш того, як зазначалося вище, укладений між сторонами кредитний договір №б/н від 19.07.2010 у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту.

Згідно зі ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.1ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 6, 10, 12, 141, 228, 229, 247, 263, 265, 273, 274 - 279 ЦПК України, ст.ст. 549-551, 625, 651, 1049-1050, 1052, 1054 ЦК України, суд

ухвалив:

Позовну заяву задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання якого за адресою АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код за , місцезнаходження за адресою м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, юридична адреса м. Київ, вул. Грушевського, 1 Д) заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.07.2010 в сумі 13674 /тринадцять тисяч шістсот сімдесят чотири/ гривні 99 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання якого за адресою АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код за , місцезнаходження за адресою м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, юридична адреса м. Київ, вул. Грушевського, 1 Д) суму сплаченого позивачем судового збору 1921 /одна тисяча дев`ятсот двадцять одну/ гривню.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів до Закарпатського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов