Ухвала

06 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 385/246/20

провадження № 61-16058ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу представника

ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 02 червня

2020 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 29 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача шляхом розірвання договору, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) про захист прав споживача шляхом розірвання договору, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що 16 лютого 2012 року між ним та банком було укладено кредитний договір. Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 19 грудня 2018 року у справі № 385/782/18, залишеним без змін постановою Кропивницького апеляційного суду

від 21 травня 2019 року, стягнуто з нього на користь банку заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 18 581,67 грн, у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Зазначав, що ним було у повному обсязі виконано зазначене судове рішення. Вказував, що інших договірних відносин з відповідачем він не мав, однак, починаючи з жовтня 2019 року йому регулярно телефонують особи, які представляються працівниками банку, заявляють про те, що кредитний договір від 16 лютого 2012 року є чинним та він має заборгованість у розмірі 30 тис. грн. На думку позивача, висловлювання працівників банку є явно некоректними, містять ознаки примушування, маніпуляції. Листом від 06 лютого 2020 року

№ 20.1.0.0.0/7-200206/149 відповідач відмовився надавати відомості про наявність або відсутність заборгованості позивача з посиланням на банківську таємницю.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд розірвати кредитний договір від 16 лютого 2012 року, укладений між ним та

AT КБ «ПриватБанк», встановити факт відсутності його заборгованості перед AT КБ «Приватбанк» станом на дату винесення судового рішення, зобов`язати AT КБ «ПриватБанк» подати у всі бюро кредитних історій, з якими банк співпрацює, заяви про виключення відомостей про

ОСОБА_1 , як особу, що має заборгованість перед AT КБ «ПриватБанк», стягнути з відповідача на його користь 10 тис. грн в рахунок відшкодування моральної шкоди за порушення прав споживача.

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області

від 02 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 29 вересня 2020 року, у позові ОСОБА_1 відмовлено.

У листопаді 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в якій заявник просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно

до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду

і вирішення справи.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено те, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі,

що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках -

на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції як суду права, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти стабільності цивільних правовідносин.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах

та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених

у цій же статті ЦПК України.

Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи про захист прав споживачів, у яких ціна позову не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах

про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою,

яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом спору у цій справі є вимоги як майнового, так і немайнового характеру, спрямовані на захист прав споживача послуг банку, а саме: розірвання кредитного договору від 16 лютого 2012 року (заборгованість за яким становила 18 581,67 грн); встановлення факту відсутності заборгованості, зобов`язання відповідача вчинити певні дії; відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 тис. грн.

Ціна позову у цій справі про захист прав споживачів станом на 01 січня 2020 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102,00 грн х 250 = 525 500,00 грн).

Отже, зазначена справа відноситься до категорії малозначних у силу положень процесуального закону, які відповідають критерію передбачуваності.

Касаційна скарга не містить посилань на наявність обставин,

які передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Обставин, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Колегія суддів, враховуючи ціну позову, правовідносини, в яких виник спір між сторонами, встановлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини, а також доводи касаційної скарги, дійшла висновку, що ця справа не може бути визнана такою, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, або такою, що становить суспільний інтерес чи має виняткове значення для заявника.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки представник ОСОБА_1 -

ОСОБА_2 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою

статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою,

пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області

від 02 червня 2020 року та постанову Кропивницького апеляційного суду

від 29 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача шляхом розірвання договору, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович