ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/1808/18 Номер провадження 22-ц/814/2107/20Головуючий у 1-й інстанції Коновод О. В. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого: Триголова В.М.,

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на додаткове рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 22 липня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна», Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення страхового відшкодування тимчасової втрати застрахованим працездатності внаслідок нещасного випадку на транспорті, матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ПАТ «Страхова компанія «Країна», ФОП ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування тимчасової втрати застрахованим працездатності внаслідок нещасного випадку на транспорті, матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Позов мотивовано тим, що 01.06.2018 року на 319 км автодороги «Київ-Харків» маршрутний транспортний засіб марки «Рута», д.н.з. НОМЕР_1 , під управлінням водія ОСОБА_3 , рухаючись по маршруту «Полтава-Горошине», проїжджаючи через с. Циганське Полтавського району Полтавської області у напрямку м. Київ, допустив дорожньо-транспортну пригоду, здійснивши зіткнення з відбійником, у результаті чого пасажир даного транспортного засобу позивач, ОСОБА_2 , отримала тілесні ушкодження та була госпіталізована до медичного закладу. Позивачем зазначено, що перевізник ФОП ОСОБА_1 застрахував свою цивільно-правову відповідальність у ПАТ СК «Країна».

У позові ОСОБА_2 просила стягнути з ПАТ СК «Країна» на її користь страхове відшкодування тимчасової втрати працездатності внаслідок нещасного випадку на транспорті в розмірі 7140 грн. Стягнути з ФОП ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди 3958, 94 грн., у відшкодування моральної 10 000 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1409, 60 грн., витрати по оплаті професійної правничої допомоги в сумі 1000 грн.

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 15 червня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна», Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення страхового відшкодування тимчасової втрати застрахованим працездатності внаслідок нещасного випадку на транспорті, матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди відмовлено.

Додатковим рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 22 липня 2020 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди та стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , у відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди 3847,50 грн., у відшкодування моральної шкоди - 10 000, 00 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1 409, 60 грн. та витрати по оплаті професійної правничої допомоги в сумі 1000, 00 грн.

Додаткове рішення оскаржив ФОП ОСОБА_1 , вважає ного незаконним, необгрунтованим та таким, що винесено внаслідок неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи з порушенням норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуване додаткове рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

У скарзі відповідач посилається на те, що суд першої інстанції не врахував, що відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспорттних засобів», який є спеціальним для даних правовідносин, відшкодування шкоди позивачу повинно здійснюватись страховою компанією, однак, ОСОБА_2 до компанії не звернулась.

Також скаржник зазначає, що додатковим рішенням фактично змінюєтьст резолютивна частини рішення від 15.06.2020 року.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «СК «Країна» просить залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 без задоволення. Товариство зазначає, що позивач не повідомляла АТ «СК «Країна» про страховий випадок, а тому обов`язок прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування та його виплату у компанії не настав.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.06.2018 року на 319 км автодороги «Київ-Харків» маршрутний транспортний засіб марки «Рута», д.н.з. НОМЕР_1 , під управлінням водія ОСОБА_3 , рухаючись по маршруту «Полтава-Горошине», проїжджаючи через с.Циганське Полтавського району Полтавської області у напрямку м.Київ, допустив дорожньо-транспортну пригоду, здійснивши зіткнення з відбійником, у результаті чого пасажир даного транспортного засобу позивач, ОСОБА_2 , отримала тілесні ушкодження та була госпіталізована до медичного закладу.

За даним фактом до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000640 від 02.06.2018 року було внесено інформацію за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

На підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава у даному кримінальному провадженні було проведено судово-медичну експертизу потерпілій ОСОБА_2 , згідно висновку якої за № 666 від 10.07.2018 року встановлено наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, яке утворилося від дії тупого предмету та можливо у строк і за обставин вказаних вище, та кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Постановою слідчого СВ Полтавського РВП Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області про закриття кримінального провадження від 31 липня 2018 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000640 від 02.06.2017 року закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, а матеріали стосовно ОСОБА_3 направлено начальнику Полтавського РВП Полтавського ВП ГУ НП в Полтавській області для вирішення питання про притягнення останнього до адміністративної відповідальності.

Відповідно до квитка, який був придбаний позивачем, виданого ТОВ «Полтаваавтотранс» на рейс: 550, Полтава-Горошин, до Хорол АС-1, дата 01.06.2018, час відправлення 9:00, місце 11, сума 77, 95 грн., чек № 441321, перевізник ФОП ОСОБА_1 , застрахував свою цивільно-правову відповідальність на страхову суму 6000 н.м. доходів громадяну у ПАТ СК «Країна».

У результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди з вини водія транспортного засобу «Рута» позивачу були завдані легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я у виді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, у зв`язку з чим вона пройшла курс стаціонарного та амбулаторного лікування, що підтверджується наступними письмовими доказами: довідками Хорольської районної лікарні № 53 від 11.09.2018 року та № 22 від 12.09.2018 року; довідками Хорольського районного центру «Первинна медико-санітарна допомога» №18 від 06.09.2018 року та №13 від 07.09.2018 року, а також випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого та виписним епікризом з медичної карти стаціонарного хворого травматологічного відділення № 2299/238.

Позивачем зазначено, що за період стаціонарного та амбулаторного лікування нею було понесено матеріальні витрати на придбання медичних препаратів загальною вартістю 3958, 94 грн., які підтверджуються:

фіскальним чеком з аптеки № 1 м. Хорол від 02.06.2018 на суму- 329, 95 грн.; фіскальним чеком аптеки №2 м. Хорол від 02.06.2018 на суму 377, 20 грн.; фіскальним чеком аптеки №2 м. Хорол від 03.06.2018 на суму 310, 15 грн.; фіскальним чеком аптеки №2 м. Хорол від 04.06.2018 на суму 359, 80 грн.; фіскальним чеком аптеки №2 м. Хорол від 05.06.2018 на суму 361, 05 грн.; фіскальним чеком аптеки №2 м. Хорол від 06.06.2018 на суму 359, 50 грн.; фіскальним чеком аптеки №2 м. Хорол від 07.06.2018 на суму 344, 65 грн.; фіскальним чеком аптеки №2 м. Хорол від 08.06.2018 на суму 299, 40 грн.; фіскальним чеком з аптеки №1 м. Хорол за № 16741 від 12.06.2018 на суму- 985, 80 грн.; фіскальним чеком з аптеки №1 м. Хорол. за № 17018 від 22.06.2018 на суму- 120, 00 грн.

Ухвалюючи рішення від 15.06.2020 року про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що позивач не повідомила ПАТ «СК «Країна» про випадок з ознаками страхового, чим порушила вимоги Положення «Про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті», тому у ПАТ «СК «Країна» обов`язок прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування та його виплату не настав.

У додатковому рішенні від 22.07.2020 року місцевий суд встановив, що позовні вимоги ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_1 залишились невирішеними, а тому стягнув з відповідача ФОП ОСОБА_1 на користь позивача матеріальні та моральні збитки, завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Однак, з такими висновками суду колегія суддів не погоджується.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Закон регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

За вимогами статті 3 Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).

Згідно зі статтею 6 Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У Законі детально регламентовано дії водія транспортного засобу, причетного до дорожньо транспортної пригоди, потерпілого і страховика.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:

- навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;

- неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону строк є присічним і поновленню не підлягає.

Із аналізу наведених норм спеціального Закону можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 Закону, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Разом з тим у Законі прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

Тому у контексті вказаних обставин справи можна зробити висновок, що у Законі не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

У будь-якому разі строк звернення обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком, щодо шкоди завданої здоров`ю чи життю три роки. Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми Закону не містять.

У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до статті 36 Закону, та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.12.2019 року, справа №465/4287/15 зробила висновок, що попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», загалом не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування.

У справі, що розглядається, встановлено, що страховий випадок (ДТП) стався 01 червня 2018 року, а позов до суду подано в вересні 2018 року, тобто в межах установленого законом річного строку для стягнення матеріального збитку та трирічного строку для стягнення шкоди, завданої життю та здоров`ю.

А тому колегія суддів не погоджується з висновками місцевого суду у частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення страхового відшкодування з тих підстав, що ОСОБА_2 не звернулася до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування.

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у статті 5 передбачено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Законом України «Про страхування» у пункт 6 статті 7 передбачено такий вид обов`язкового страхування як особисте страхування від нещасних випадків на транспорті. Указаним законом також визначено одним з видів добровільного страхування - страхування від нещасних випадків.

В свою чергу порядок здійснення перевезень пасажирів та їх багажу автобусами перевізника визначено в Правилах надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року № 176 (далі - Правила). Ці правила є обов`язковими для виконання організаторами регулярних перевезень, замовниками транспортних послуг, автомобільними перевізниками, автомобільними само зайнятими перевізниками, персоналом автомобільного транспорту, автостанціями та пасажирами.

Пунктами 48 та 145 зазначених Правил визначено, що під час здійснення регулярних перевезень пасажирський автомобільний перевізник забезпечує в установленому законодавством порядку страхування пасажирів, зобов`язаний здійснювати перевезення пасажирів з квитками і пасажирів, які згідно із законодавством надано пільги щодо плати за проїзд, забезпечувати попередній та поточний продаж квитків, а також здійснювати обов`язкове особисте страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті.

Обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті регулюється Постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 1996 року № 959 «Про затвердження Положення про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті» із змінами і доповненнями.

Обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті поширюється на пасажирів залізничного, морського, внутрішнього водного, автомобільного і електротранспорту, крім внутрішнього міського, під час поїздки або перебування на вокзалі, в порту, на станції, пристані.

Застрахованими вважаються пасажири з моменту оголошення посадки в морське або річкове судно, поїзд, автобус або інший транспортний засіб до моменту завершення поїздки. Страховими випадками є, зокрема, тимчасова втрата застрахованою особою працездатності внаслідок нещасного випадку на транспорті.

Положення наведених нормативних актів дають підстави для висновку, що застраховані пасажири (з квитками чи без них) можуть претендувати на відшкодування у страховій компанії.

Порядок розрахунку розміру страхового відшкодування у разі тимчасової втрати застрахованим працездатності передбачений пп. в) п.8. Положення, відповідно до якого, страховики виплачують страхові суми у разі тимчасової втрати застрахованим працездатності за кожну добу - 0,2 відсотка страхової суми, але не більше 50 відсотків страхової суми.

Страхова сума для кожного застрахованого, відповідно до п.6. Положення становить 6000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Станом на 01 червня 2018 року неоподаткований мінімум громадян становить 17,00 грн. Таким чином страхова сума станом на 01 червня 2018 року становить 102000, 00 грн.

Таким чином 0,2 відсотка від 102000, 00 грн. становить 204,00 грн. Враховуючи вимоги Положення, страхове відшкодування за один день втрати працездатності становить 204,00 грн.

Позивач зазначає, що вона перебувала на лікарняному з 02 червня 2018 року по 08 червня 2018 року, тобто сім календарних днів. Страхове відшкодування за сім днів становить 204,00 X 7 = 1428,00 грн. Тобто максимальна сума страхового відшкодування, в разі звернення позивача у встановленому порядку складає 1428,00 грн., яка і підлягає стягненню з ПАТ СК «Країна» на користь позивача ОСОБА_2 , у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності.

Оскільки згідно Положення про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті витрати понесені на лікування потерпілого та завдана моральна шкода не входять до страхових сум, що підлягають оплаті, то вони підлягають відшкодуванню з іншого відповідача ФОП ОСОБА_1 .

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Позивачем було понесено витрати на придбання ліків, що підтверджується фіскальними чеками та квитанціями про придбання ОСОБА_2 ліків і отримання медичних послуг на суму 3847,50 грн., а не 3958,94 грн. (заявлено у позові), відповідно до наступного розрахунку (додавання сум наданих позивачем чеків): 329,95+377,20+310,15+359,80+361,05+ 359,50 + 344,65 + 299,40 + 985,80 + 120,00 = 3847,50 грн.

Обґрунтовуючи наявність і розмір моральної шкоди, позивач зазначив, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вона зазнала психічних переживань та моральних страждань від тимчасової втрати працездатності, тривалого фізичного болю. Компенсацію моральної шкоди оцінює розміром 10 000 грн.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, а саме, наявність вини особи, яка завдала таку шкоду.

За частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Враховуючи, що внаслідок скоєної ДТП позивачу завдано тілесних ушкоджень, внаслідок чого вона була змушена проходити лікування, що також вплинуло на її звичайний ритм життя, вона зазнала негативних емоціних хвилювань, колегія суддів приходить до висновку, що факт заподіяння моральної шкоди є доведеним і очевидним, оскільки є наслідком спричинення шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Оскільки суд першої інстанції допустив суттєві порушення норм матеріального та процесуального права під час розгляду даної справи, колегія суддів вважає за можливе вийти за межі апеляційної скарги ФОП ОСОБА_1 та скасувати прийняті місцевим судом у справі рішення в повному обсязі, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

Згідно ч.13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Статтею 137 ЦПК визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Враховуючи часткове задоволення позову судові витрати ОСОБА_2 по оплаті професійної правничої допомоги та судового збору за подання позову підлягають пропорційному розподілу між відповідачами наступним чином: із ПАТ «СК «Країна» підлягає стгненню 140, 96 грн. судового збору, сплаченого при поданні позову та 200 грн. витрат по оплаті професійної правничої допомоги; з ФОП ОСОБА_1 слід стягнути витрати по оплаті професійної правничої допомоги в сумі 800, 00 грн., а також 704, 80 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів -,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 15 червня 2020 року та додаткове рішення цього ж суду від 22 липня 2020 року - скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна», Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення страхового відшкодування тимчасової втрати застрахованим працездатності внаслідок нещасного випадку на транспорті, матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на користь ОСОБА_2 1428 грн. страхового відшкодування тимчасової втрати працездатності внаслідок нещасного випадку на транспорті, а також 140, 96 грн. судового збору, сплаченого при поданні позову та 200 грн. витрат по оплаті професійної правничої допомоги.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди 3847,50 грн., у відшкодування моральної 10 000 грн. та витрати по оплаті професійної правничої допомоги в сумі 800, 00 грн., а також 704, 80 грн. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов