КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 730/817/19
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/12116/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Гребенюк В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

4 листопада 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

розглянувши в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Конюшка Дениса Борисовича в інтересах ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 24 червня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортньої пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 27 серпня 2016 року на автодорозі «Кіпті-Глухів-Бачівськ» відбулося зіткнення автомобіля Mistubishi Pajero Sport, держ.номер НОМЕР_1 , під керуванням відповідача, та автомобіля ВАЗ-21093, держ.номер НОМЕР_2 , під керуванням позивача.

В результаті ДТП позивачу було завдано матеріальних збитків в розмірі 68 968,96 грн. внаслідок пошкодження автомобіля.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 28вересня 2018 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність відповідача перед третіми особами на момент ДТП була застрахована, йому було виплачено страхове відшкодування в розмірі 50 000 грн., у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача різницю в розмірі 18 968,96 грн. між сумою завданих збитків та сумою страхового відшкодування та судові витрати.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 24 червня 2020 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортньої пригоди задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 18968 грн. 96 коп. та судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, 31 липня Конюшко Д.Б. в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення від 24 червня 2020 року та прийняти нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення, вважаючи, що судом порушено норми процесуального та матеріального права, а такожне враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що за правилами п. 30.1, ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб позивача є тотально (конструктивно) загиблим, так як його відновлювальний ремонт значно перевищує вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, а матеріальна шкода завдана автомобілю дорівнює його ринковій вартості. Таким чином, позивачу як власнику даного транспортного засобу на підставі п. 30.2, ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Також разом з усією вартістю його автомобіля позивач додатково отримує залишки транспортного засобу, які також мають свою ціну. Як наслідок, позивач отримає вартість авто та вартість залишків аналогічного авто. Скаржник вважає, що це суперечить самому принципу відшкодування шкоди та виходить з межі позовних вимог, оскільки позовна заява подається саме з метою стягнення збитків внаслідок ДТП, а не з метою отримання прибутку внаслідок ДТП.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що 27 серпня 2016 року на автодорозі «Кіпті-Глухів-Бачівськ» відбулося зіткнення автомобіля Mistubishi Pajero Sport, держ.номер НОМЕР_1 , під керуванням відповідача, та автомобіля ВАЗ-21093, держ.номер НОМЕР_2 , під керуванням позивача.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 28.09.2018 року у справі № 758/8027/18 відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Встановлено, що відповідач, керуючи автомобілем MistubishiPajero Sport, держ.номер НОМЕР_1 , не переконався в безпечності маневру, здійснюючи обгін автомобіля ВАЗ-21093, держ.номер НОМЕР_2 , внаслідок чого відбулося зіткнення, автомобілі отримали механічні пошкодження, пасажир ОСОБА_4 отримала легкі тілесні ушкодження (а.с. 12).

Розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ВАЗ-21093, держ.номер НОМЕР_2 , становить 68968,96 грн., що підтверджується Висновком експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу № 326 від 24вересня 2018 року (а.с. 36-63).

Власником пошкодженого автомобіля ВАЗ-21093, держ.номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 13).

Позивач керував автомобілем ВАЗ-21093, держ.номер НОМЕР_2 , на підставі довіреності, виданої ОСОБА_5 від 24 листопада 2013 року, що дає право керувати автомобілем, а також представляти інтереси ОСОБА_5 в будь-яких установах, підприємствах та організаціях незалежно від їх підпорядкування і форм власності, отримувати страхові платежі, відшкодування, представляти інтереси у судових органах України, з усіма правами, наданими законом позивачу, відповідачу, третій особі та потерпілому, у тому числі, із правом пред`явлення позову, одержання присуджених грошей (а.с. 34).

Іншою довіреністю від 1 червня 2019 року ОСОБА_5 доручає позивачу у випадку спричинення автомобілю пошкодження іншими особами в результаті дорожньо-транспортної пригоди укладати угоди про відшкодування заподіяної шкоди, одержувати та сплачувати за такими угодами грошові суми, бути представником в страхових організаціях, оскаржувати дії відповідних посадових осіб тощо (а.с. 35).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження, основний розмір збитків було відшкодовано страховиком в межах лімітів відповідальності, а відтак підлягає стягненню з відповідача сума матеріальних збитків в розмірі, що перевищує ліміт відповідальності страховика.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною другою статті 22 ЦК збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до частини першої статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За змістом зазначеної норми закону обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди.

Ліміт відповідальності страховика визначається умовами договору страхування цивільно-правової відповідальності укладеного з власником (володільцем) транспортного засобу.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що відшкодуванню підлягає різниця між ринковою вартістю автомобіля до та після ДТП, оскільки як вбачається з висновку №326 експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу від 24 вересня 2018 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля легкового "ВАЗ - 21093", реєстраційний № НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження у ДТП 26.08.2016 року, прийнята рівною його ринковій вартості без урахування пошкоджень отриманих у ДТП, та станом на дату оцінки - 20.09.2018 року, складає 68968,96 грн.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Враховуючи, що страховою ПрАТ «СК УНІКА» відшкодовано 50000 грн., суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 18968 грн. 96 коп. (68968, 96 - 50000 = 18968, 96).

Крім того, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» врегульовує правовідносини між потерпілим і страховиком, а не потерпілим та заподіювачем шкоди, яка відшкодовується на підставі статей 1192, 1194 ЦК України

Також, колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що разом з усією вартістю автомобіля позивач додаткового отримує залишки транспортного засобу, які також мають свою ціну, оскільки як встановлено в суді першої інстанції, в судовому засіданні позивач поставив питання щодо передачі відповідачу залишків пошкодженого автомобіля, проте адвокат Конюшко Д.Б., що діє в інтересах ОСОБА_2 , заперечив щодо прийняття залишків (а.с. 135), клопотання щодо оцінки залишків, а також вимоги щодо зниження розміру відшкодування на вартість залишків не заявляв.

Крім того, ОСОБА_2 після виплати відшкодування не позбавлений можливості звернутись до ОСОБА_3 з відповідними вимогами про повернення залишків.

Доводи апеляційної скарги, що власник транспортного засобу уповноважив позивача виключно на укладання угод щодо відшкодування шкоди та отримання коштів за цими угодами, але не уповноважував подавати позов про відшкодування коштів за ДТП, є безпідставними з огляду на таке.

Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння.

Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує.

Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини.

Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності па чуже майно.

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України.

Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від І0 жовтня 2001 року № 1306. що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеного у постанові від 3 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14.

Встановивши, що ОСОБА_3 управляв транспортним засобом на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб та довіреності, колегія суддів вважає, що позивач правомірно володів цим майном, а тому має право на відшкодування завданої шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи наведе, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Конюшка Дениса Борисовича в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 24 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді