Постанова

Іменем України

06 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 273/1667/18

провадження № 61-10018св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Грушицького А. І.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Ідея Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк»

на постанову Житомирського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року

в складі колегії суддів: Галацевич О. М., Григорусь Н. Й., Микитюк О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» (далі -

ПАТ «Ідея Банк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство «Ідея Банк» (далі - АТ «Ідея Банк»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, вилучення транспортного засобу, який є предметом застави, звернення стягнення на майно.

Позовна заява мотивована тим, що 11 липня 2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 99 087 грн зі сплатою річної змінюваної процентної ставки, яка станом на час укладення цього договору складає 21,99 % річних, на строк 72 місяці - до 11 липня 2018 року.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 30 липня 2012 року укладено договір застави, предметом якого є автомобіль Geely FE-1.

Оскільки позичальник належним чином не виконав свої зобов`язання за кредитним договором станом на 17 вересня 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 126 584,39 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 66 844,77 грн, заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом - 56 835,44 грн, строкові проценти - 329,65 грн, дебіторська заборгованість - 679,2 грн, інші штрафні санкції - 1 895,33 грн.

У зв'язку з невиконанням умов кредитного договору, на адресу ОСОБА_1 21 березня 2018 року направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов'язань, яка залишена без виконання.

Крім того, ОСОБА_1 без згоди банка відчужив вищевказаний автомобіль, який є предметом застави, ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 27 січня 2016 року.

На підставі викладеного ПАТ «Ідея Банк» просило: стягнути

з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 126 584,39 грн; вилучити у ОСОБА_2 автомобіль Geely FE-1 (предмет застави); передати вказаний автомобіль банку на період його реалізації;

у рахунок погашення кредитних зобов`язань на користь ПАТ «Ідея Банк» звернути стягнення на вказаний предмет застави, шляхом продажу зазначеного автомобіля, для чого надати банку усі права та повноваження на відчуження автомобіля, зокрема, але не виключно: проводити усі необхідні дії у відповідних структурних підрозділах Національної поліції України, структурних підрозділах Міністерства внутрішніх справ України, уповноважених здійснювати дії з державної реєстрації, перереєстрації та зняття з обліку транспортних засобів та у всіх інших державних та не державних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі/їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу- власника, які пов`язані з продажом автомобіля тощо).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 10 січня 2019 року (в складі судді Новицького Є. А.) позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 126 584,39 грн, яка складається з: простроченого боргу - 66 844,77 грн, прострочених процентів - 56 835,44 грн, строкових процентів - 329,65 грн, дебіторської заборгованості - 679,2 грн, інших штрафних санкцій - 1 895,33 грн.

Вилучено у ОСОБА_2 транспортний засіб, який є предметом застави,

а саме автомобіль Geely FE-1, та передано ПАТ «Ідея Банк» на період до його реалізації.

У рахунок погашення кредитних зобов`язань на користь ПАТ «Ідея Банк» за кредитним договором, укладеним між ПАТ «Ідея Банк» та

ОСОБА_1 у розмірі 126 584,39 грн, звернуто стягнення на предмет застави, який належить ОСОБА_2 , а саме автомобіль Geely FE-1, шляхом продажу зазначеного автомобіля ПАТ «Ідея Банк» будь-якій третій особі покупцю від імені власника за ціною не нижче ринкової, визначеної незалежним суб`єктом оціночної діяльності, для чого надано ПАТ «Ідея Банк» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії у відповідних структурних підрозділах Національної поліції України, структурних підрозділах Міністерства внутрішніх справи України, уповноважених здійснювати дії

з державної реєстрації, перереєстрації та зняття з обліку транспортних засобів та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі/їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу-власника, які пов`язані з продажем автомобіля тощо).

Стягнуто у рівних частках з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Ідея Банк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 898,77 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позичальник порушив умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість перед кредитором, тому він має право задовольнити свої вимоги за рахунок майна, що обтяжене заставою. Разом з тим, ОСОБА_2 не подав до суду належних та допустимих доказів, що він є добросовісним набувачем вказаного спірного автомобіля, а також, що він не знав та не міг знати про перебування цього майна у заставі.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Житомирського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині вилучення у ОСОБА_2 автомобіля Geely FE-1, передачі його ПАТ «Ідея Банк» та звернення стягнення на цей автомобіль, ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог.

Рішення місцевого суду скасовано в частині розподілу судових витрат

та ухвалено у цій частині нове судове рішення про стягнення

з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» судових витрат у розмірі 1 898,77 грн.

Стягнуто з АТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_2 2 848 грн судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що предмет обтяження відчужений боржником - ОСОБА_1 , без згоди обтяжувача - банку, тому обтяження рухомого майна, що є предметом застави, зберігає свою силу для нового власника, тобто ОСОБА_2 .

Разом з тим, для звернення стягнення на предмет застави необхідно письмово повідомити боржника та зареєструвати у Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Проте, банк не дотримався вимог Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» щодо виконання імперативного обов`язку до початку процедури звернення стягнення зареєструвати у Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави, що унеможливлює задоволення позову про звернення стягнення на заставне майно, а відтак і вилучення автомобіля.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі АТ «Ідея Банк» просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі заочне рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що обов`язок зареєструвати початок процедури звернення стягнення виникає в обтягувача лише після набрання чинності рішенням суду про звернення стягнення на предмет застави.

Крім того, відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин статей 24, 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», оскільки позивачем обрано спосіб звернення стягнення на предмет застави саме на підставі рішення суду, а не шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса чи інший позасудовий порядок.

Позивач обрав належний спосіб захисту порушеного права, а суд першої інстанції правильно задовольнив заявлені у справі вимоги.

Доводи інших учасників справи

ОСОБА_2 подав до суду відзив на касаційну скаргу, зазначивши, що позивач безпідставно просив вилучити майно від чинного власника (не боржника), право власності на яке, набуто на законних підставах, зокрема, судових рішень про припинення такого права не існує. Апеляційний суд правильно вирішив заявлений у справі спір, тому оскаржувану постанову необхідно залишити без змін.

Інший учасник справи не скористався своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направив.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 27 червня 2019 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

02 серпня 2019 року справу передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 11 липня 2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 99 087 грн зі сплатою річної змінюваної процентної ставки, яка станом на час укладення цього договору складає 21,99 % річних, на строк 72 місяці - до 11 липня 2018 року.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 30 липня 2012 року укладено договір застави, предметом якого є автомобіль Geely FE-1.

ОСОБА_1 відчужив вищевказаний автомобіль, який є предметом застави, ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 27 січня 2016 року.

На час укладення договору купівлі-продажу автомобіля існував запис про обтяження цього майна (застава рухомого майна на підставі вищевказаного договору застави від 30 липня 2012 року) у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Оскільки позичальник належним чином не виконав свої зобов`язання за кредитним договором станом на 17 вересня 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 126 584,39 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 66 844,77 грн, заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом - 56 835,44 грн, строкові проценти - 329,65 грн, дебіторська заборгованість - 679,2 грн, інші штрафні санкції - 1 895,33 грн.

У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, на адресу ОСОБА_1 21 березня 2018 року направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 460-IX) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Частинами першою, сьомою та восьмою статті 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Звернення стягнення на заставлене майно державного підприємства (підприємства, не менше п`ятдесяти відсотків акцій (часток, паїв) якого є у державній власності) здійснюється за рішенням суду. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем, приватним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.

Статтею 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Отже, встановивши, що позивач не виконав вимоги, передбачені

статтею 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», а у матеріалах справи відсутній витяг з державного реєстру обтяжень на підтвердження наявності чи відсутності

інших обтяжувачів для перевірки виконання вимог, передбачених

статтею 25 зазначеного Закону, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні вимог про звернення стягнення на предмет застави, вилучення цього автомобіля у ОСОБА_2 та передачі його банку.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 202/29241/13-ц (провадження № 14-118цс18), від 13 березня 2019 року у справі

№ 0417/12398/2012 (провадження № 14-553цс18).

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що обов`язок зареєструвати початок процедури звернення стягнення виникає в обтягувача лише після набрання чинності рішенням суду про звернення стягнення на предмет застави, оскільки такі доводи спростовані частиною третьою

статті 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», відповідно до якої обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Доводи касаційної скарги, що відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин статей 24, 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», не заслуговують на увагу, оскільки вказані норми Закону визначаються порядок звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та правові наслідки невиконання вимоги обтяжувача.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява

№ 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження

в апеляційному суді з наданням відповідної правової оцінки всім обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції та не є достатніми для скасування постанови апеляційного суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» залишити без задоволення.

Постанову Житомирського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

А. І. Грушицький