Справа № 324/656/20
Провадження № 2/324/325/2020
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року Пологівський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Каретник Ю.М.,
за участю секретаря судового засідання Божко В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Пологи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача - ОСОБА_3 , про стягнення аліментів,
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернулась до Пологівського районного суду Запорізької області з позовом, який згодом уточнила, до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що вона та відповідач є подружжям. Від даного шлюбу у них народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає разом з позивачем. ОСОБА_1 зазначила, що обов`язок утримувати дитину це моральне і правове зобов`язання батьків. Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 16 січня 2012 року з відповідача на користь ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/3 частки доходу відповідача. Оскільки в разі задоволення позову може змінитись матеріальне становище ОСОБА_3 , позивач зазначила її в якості третьої особи. ОСОБА_1 просить постановити судове рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходу, заробітку відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 травня 2020 року і до повноліття дитини.
22 липня 2020 року від третьої особи ОСОБА_3 надійшли письмові пояснення щодо позову, в яких вона зазначила, що позов вважає таким, що не підлягає задоволенню, оскільки позивач та відповідач проживають однією сім`єю, ведуть спільне господарство, шлюбних відносин не припиняли, а відповідач, як батько, належним чином виконує свої батьківські обов`язки з утримання власної дитини. Зазначене підтверджується скріншотами сторінок відповідача, позивача та користувача соціальної мережі Facebook « ОСОБА_5 » та іншими доказами, долученими до цих пояснень. Єдиною метою звернення позивача до суду за «начебто захистом своїх порушених прав» є, на переконання третьої особи, зменшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_3 ОСОБА_6 . Крім того, 02 листопада 2020 року ОСОБА_3 надала до суду письмові заперечення, в яких ще раз зауважила, що, на її думку, між позивачем та відповідачем відсутній спір щодо утримання їх неповнолітньої дитини, а визнання позову відповідачем не може вважатися безумовним, і це є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів.
Про місце, дату і час розгляду справи сторони були повідомлені належним чином, але вони до суду не з`явилися і уповноважених представників не направили.
У той же час, позивач ОСОБА_1 надала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 також звернувся до суду з письмовою заявою, в якій зазначив, що позов визнає у повному обсязі, просив справу розглянути без його участі.
Третя особа на стороні відповідача - ОСОБА_3 звернулась до суду з письмовою заявою про розгляд справи за її відсутності без проведення звукозапису.
У зв`язку з неявкою в судове засідання усіх учасників справи на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за їх відсутності без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, беручи до уваги наполягання позивача на задоволенні позову, визнання позову відповідачем, враховуючи позицію третьої особи на стороні відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Судом встановлено, що визнання позову відповідачем не суперечить вимогам законодавства України і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову.
При цьому, ОСОБА_3 даних висновків суду належним чином не спростувала, а її посилання на відсутність у заяві відповідача про визнання позову відомостей про те, щодо стягнення аліментів на яку дитину виник спір, не є підставою для відмови у прийнятті заяви відповідача про визнання позову, оскільки у вказаній заяві чітко вказано прізвище позивача та суть спору, у зв`язку з чим суд робить висновок про те, що відповідач не міг помилятися щодо суті пред`явлених позовних вимог, які він визнав повністю. Крім того, неявка відповідача у судове засідання і нероз`яснення йому безпосередньо судом наслідків визнання позову також не є підставою для відмови у прийнятті заяви про визнання позову, оскільки відповідач скористався своїм правом заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності і у суду немає підстав для сумнівів у тому, що відповідач розуміє наслідки визнання позову про стягнення з нього аліментів на дитину, тим більше, що з нього уже один раз стягувалися аліменти на утримання дитини за рішенням суду.
Судом у судовому засіданні із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 19 жовтня 2019 року, встановлено, що батьками ОСОБА_4 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які перебувають у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 24 вересня 2019 року.
Із копії довідки, виданої 16 червня 2020 року головою правління ОСББ «Зелінського 19А», встановлено, що ОСОБА_1 проживає разом з донькою ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, дана довідка не містить відомостей про те, що відповідач проживає разом із ними.
Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Як вбачається із ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Із позовної заяви і доданих до неї матеріалів судом встановлено, що дитина перебуває на утриманні матері, відповідач у справі працездатний, за віком і станом здоров`я може сплачувати аліменти на утримання дитини.
Судом також враховано положення абз.4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, у якому наголошується, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України.
Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.
Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.
Суд не бере до уваги заперечення третьої особи щодо задоволення позову, оскільки в даній справі розглядається питання про стягнення аліментів на дитину, а не встановлення факту того, чи проживають позивач та відповідач разом, чи ведуть спільне господарство, а також у даній справі не ставиться питання про зменшення розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на її користь на утримання їх спільного сина.
Відповідно до абз.1 п.17 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.
Судом встановлено, що малолітня ОСОБА_4 проживає разом з позивачем та, відповідно, знаходиться на її утриманні, що учасниками справи спростовано не було і що свідчить про обґрунтованість заявлених позовних вимог.
У той же час, у позовній заяві позивач просила стягнути аліменти на її користь на утримання доньки ОСОБА_7 , починаючи з 22 травня 2020 року.
Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Судом встановлено, що позовна заява підписана позивачем 22 травня 2020 року, проте, згідно відбитку печатки Укрпошти, конверт з позовом було надіслано на адресу суду 23 травня 2020 року.
Суд зауважує, що днем подання заяви до суду є не дата, вказана у позовній заяві, а день її реєстрації в канцелярії суду або день відправлення заяви на адресу суду поштою.
У зв`язку з цим суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходу, заробітку відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 травня 2020 року і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 включно.
Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави суд стягує 840 грн. 80 коп. судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 10, 12, 18, 141, 247 ч.2, 263-265, 354, 430 ч.1 п.1 ЦПК України, ст.ст.180-183, 191 Сімейного кодексу України, суд
В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача - ОСОБА_3 , про стягнення аліментів задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , який наразі перебуває в зоні проведення ООС за адресою: АДРЕСА_3 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_4 , на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходу, заробітку відповідача, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 23 травня 2020 року до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 включно.
Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.
Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , який наразі перебуває в зоні проведення ООС за адресою: АДРЕСА_3 , 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. судового збору на користь держави.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Пологівський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Каретник Ю. М.