Справа № 289/2056/19
Номер провадження 2/289/321/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2020 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Сіренко Н.С.,

за участі секретаря судового засідання Галькевич Ю.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Радомишльської міськоїради Житомирської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності, з урахуванням уточнених позовних вимог, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_2 на спадкове майно - житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що звернулась до нотаріуса у порядку визначеному законодавством, де під час вивчення документів останнім було виявлено відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок в якому проживала мати та нотаріусом надано лист-роз`яснення щодо звернення до суду за захистом прав.

Відсутність правовстановлюючого документу на спадковий будинок є перепоною для видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину, що і стало підставою для звернення позивача до суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву в якій просив провести розгляд справи за його відсутності, на підставі наявних доказів у справі.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В силу ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , у Свідоцтві про народження від 28.04.1962 Серії НОМЕР_1 її батьками зазначено: батько - ОСОБА_4 , мати - ОСОБА_2 (а.с.7,8).

Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 8 від 11.03.2020, ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками є: батько - ОСОБА_4 , мати - ОСОБА_2 (а.с.64).

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батько позивача ОСОБА_4 у віці 69 років у м. Радомишль Житомирської області, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть від 28.05.2002 серії НОМЕР_2 (а.с.9).

Як вбачається з копії спадкової справи № 537/2002 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 , спадщину після смерті останнього прийняли ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 (а.с.43).

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_7 у віці 52 років у м. Радомишль Житомирської області, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть від 05.03.2011 серії НОМЕР_3 (а.с.63).

Відповідно до копії Свідоцтва про смерть від 09.12.2014 Серії НОМЕР_4 , мати позивача ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Радомишль Житомирської області (а.с.10).

Згідно інформації, наданої 20.12.2019 Радомишльською державною нотаріальною конторою Житомирської області, ніхто із спадкоємців із заявою про прийняття спадщини, заявами про відмову від прийняття спадщини або заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не звертався. Спадкова справа щодо майна ОСОБА_2 не заводилась (а.с.29).

Брат позивача ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 у с. Верлок Радомишльського району Житомирської області (а.с.62).

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 06.04.2018 у справі № 289/2337/17 за позивачем визнано право власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 91 року у м. Радомишль Житомирської області (а.с.11-12).

З відповіді нотаріуса від 16.10.2019 (а.с.17), вбачається, що від представника позивача нотаріусу надійшла заява про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок по АДРЕСА_1 , в якому проживали батьки позивача: ОСОБА_4 та ОСОБА_2 Нотаріус видати свідоцтво не має законних підстав, так як спадкоємцями ОСОБА_4 є інші особи, які прийняли спадщину у встановлений законом спосіб та отримали свідоцтва про право на спадщину на інше майно. Згідно матеріалів спадкової справи від ОСОБА_1 заяви про прийняття спадщини у встановлений ст. 549 ЦК УРСР від 18.07.1963 шестимісячний строк з дня відкриття спадщини після смерті її батька ОСОБА_4 не надходило, також відсутня інформація про вступ у фактичне управління або володіння спадковим майном (а.с.17).

20.03.2020 до Радомишльської державної нотаріальної контори Житомирської області надійшла заява позивача ОСОБА_1 щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в порядку спадкування після смерті матері на житловий будинок або видачі постанови про відмову, з роз`ясненням права звернення до суду за захистом прав. Нотаріусом позивачу надано роз`яснення згідно якого для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадковий будинок позивачу необхідно особисто з`явитись до нотаріуса з відповідними документами (а.с.67).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна № від 15.01.2020 встановлено, що право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 не зареєстровано (а.с.34).

У листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 зазначено, що при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України.

Предметом спору у цій справі є визнання за позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 .

Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1222, ч. 3 ст. 1223 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Прийняття спадщини може бути здійснено двома способами: шляхом подачі заяви до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України) та шляхом спільного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1268 ЦК України).

Як зазначено в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, відповідно до ст. 1272 ЦК визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику в справах про спадкування", згідно якого, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Статтею 49 Закону України "Про нотаріат" передбачено випадки відмови нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії, у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Тобто, звертаючись до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування нерухомого майна, позивач не врахував, що указана функція перебуває в компетенції нотаріальних органів, а суд, в силу своїх повноважень може розглядати такий спір у разі відмови нотаріальних органів щодо видачі спадкоємцю свідоцтва про право власності на майно в порядку спадкування.

20.03.2020 до Радомишльської державної нотаріальної контори Житомирської області надійшла заява позивача ОСОБА_1 щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в порядку спадкування після смерті матері на житловий будинок або видачі постанови про відмову, з роз`ясненням права звернення до суду за захистом прав. Нотаріусом позивачу надано роз`яснення згідно якого для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадковий будинок позивачу необхідно особисто з`явитись до нотаріуса з відповідними документами (а.с.67).

Зазначений роз`яснювальний лист нотаріуса не можна вважати відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, оскільки за діючим законодавством нотаріус в разі відмови у вчиненні нотаріальної дії видає постанову.

Таким чином, зверненню до суду з указаним позовом мало передувати вирішення питання про видачу ОСОБА_1 нотаріусом свідоцтва про право на спадщину, чого фактично не відбувалося.

Не мають преюдиційного значення для вирішення даної справи обставини встановленні рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 06.04.2018 у справі № 289/2337/17, оскільки в межах розгляду останньої вирішувалось питання визнання права власності за ОСОБА_1 на земельні ділянки, що належали її померлій матері. При цьому, суд зважає на положення ч. 7 ст. 82 ЦПК України, згідно якої правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Суд також враховує те, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю. Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Звернення до суду з позовом не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення відповідної визначеної правовими нормами процедури оформлення права власності.

Під час розгляду справи судом не було встановлено та підтверджено матеріалами справи, що порушені права позивача, нотаріус не відмовляв у видачі свідоцтва про право на спадщину, а тому суд приходить до висновку, що позов фактично спрямований на визнання права власності на спадкове майно без додержання встановленої законом процедури.

У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що батьки останнього проживали в будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , тому вказаний об`єкт нерухомого майна входить до складу спадкової маси після смерті матері позивача ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд відхиляє вищезазначені доводи позивача, оскільки проживання в житловому будинку спадкодавця не тягне за собою виникнення за останнім права власності на нерухоме майно.

До того ж суду не надано жодного доказу на підтвердження виникнення за спадкодавцем ОСОБА_2 права власності на вищезазначений будинок, а наявний в матеріалах справи технічний паспорт на будинок не є правовстановлюючим документом.

Аналіз наведених норм права та встановлених в судовому засіданні обставин справи дає можливість зробити висновок про те, що заявлені позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно являються безпідставними і не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 76-82, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_5 ) до Радомишльської міської ради Житомирської області (12201, Житомирська обл., м. Радомишль, вул. Соборний Майдан, 12, ) про визнання права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 05.11.2020.

Суддя Н. С. Сіренко