Постанова

Іменем України

05 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 753/20666/19

провадження № 61-5231св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І.

учасники справи:

позивач- ОСОБА_1 ,

відповідачі: Житлово-будівельний кооператив «Захисник», Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСВ Практик»

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу «Захисник», який підписаний представником Головненком Дмитром Олександровичем, на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 06 листопада 2019 року у складі судді Заставенко М. О. та постанову Київського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року у складі колегії суддів: Мельника Я. С., Іванової І. В., Матвієнко Ю. О.,

Історія справи

Короткий зміст вимог заяви

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 подала до Житлово-будівельного кооперативу «Захисник» (далі - ЖБК «Захисник»), Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСВ Практик» (далі - ТОВ «ОСВ Практик») позов про визнання майнових прав на частку в об`єкті незавершеного будівництва та зобов`язання вчинити дії. Разом з позовною заявою позивач подала заяву про забезпечення позову.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що 14 листопада 2014 року позивач уклала з ТОВ «ОСВ Практик» нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 . 20 червня 2014 року між ЖБК «Захисник» (замовник) та ТОВ «ОСВ Практик» (генеральній підрядчик) було укладено договір генерального підряду на капітальне будівництво № 2.

Запланований термін введення в експлуатацію об`єкта капітального будівництва - 3-й квартал 2015 року.

Позивачем виконано умови договору щодо оплати вартості квартири у повному обсязі, однак отримати свідоцтво про право власності на квартиру не вдається за можливе, оскільки в запланований термін закінчення будівництва даний об`єкт будівництва не завершений та не введений в експлуатацію. Крім того, замовник ЖБК «Захисник» повідомив позивача про анулювання договору купівлі-продажу майнових прав, укладеного ТОВ «ОСВ Практик» із позивачем.

Оскільки, фактично об`єкт інвестування у вигляді двокімнатної квартири АДРЕСА_1 не зданий в експлуатацію, не переданий позивачу по акту приймання-передачі, і, як наслідок, не оформлений в установленому законом порядку на позивача, є ризики відчуження об`єкту інвестування, банкрутство підприємства забудовника, незаконні дії третіх осіб тощо, через що, на думку позивача, невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання можливого рішення суду.

ОСОБА_1 просила:

накласти арешт та заборону на відчуження проінвестованої нею квартири за будівельним номером АДРЕСА_2 );

заборонити ТОВ «ОСВ Практик», ЖБК «Захисник» та іншим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії, укладати будь-які правочини щодо відчуження спірної квартири за будівельним номером АДРЕСА_2 ).

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 06 листопада 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт та заборонено відчуження проінвестованої квартири за будівельною адресою: АДРЕСА_3 , двокімнатна квартира загальною площею 61,30 кв.м), заборонено ТОВ «ОСВ «Практик», ЖБК «Захисник» та іншим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії, укладати правочини щодо відчуження квартири за будівельною адресою: АДРЕСА_3 , двокімнатна квартира загальною площею 61,30 кв.м), кадастровий номер земельної ділянки :63:332:0051.

Судове рішення мотивоване тим, що між сторонами у справі дійсно виник цивільно-правовий спір про визнання майнових прав на частку в об`єкті незавершеного будівництва та зобов`язання вчинити дії, позивачем було надано до суду належні та допустимі докази, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, та що вказані види забезпечення позову є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року апеляційну скаргу ЖБК «Захисник» задоволено частково.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 06 листопада 2019 року в частині накладення арешту на спірну проінвестовану квартиру скасовано та постановлено у цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні цих вимог заявника.

В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення в разі задоволення позову ОСОБА_1 , а тому існує реальна можливість і небезпека у заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Однак, накладення арешту на хоча і повністю проінвестовану, проте ще недобудовану квартиру у будинку, який не введений в експлуатацію, може призвести до порушення прав інших осіб, зокрема і самого забудовника та суттєво вплинути на можливість завершення його будівництва і введення в експлуатацію, що може зачіпати інтереси і інших осіб, які беруть участь в інвестуванні будівництва цього будинку, а накладення заборони щодо вчинення реєстраційних дій та укладення правочинів стосовно відчуження як самої квартири так і майнових прав на неї, є достатнім для реального та ефективного виконання можливого судового рішення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2020 року ЖБК «Захисник» подав до Верховного Суду касаційну скаргу за підписом представника ОСОБА_2 , у якій просить скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 06 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року в частині задоволення заяви, в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити в повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що заходи забезпечення позову застосовані без достатньої правової підстави. Позивач не обґрунтувала у чому полягають об`єктивні ризики невиконання чи утруднення виконання майбутнього можливого рішення суду у даній справі, не навела обґрунтованих доказів, які б свідчили проте, що існує реальна загроза його невиконання чи утруднення виконання, що свідчить про те, що наведені у заяві доводи гуртуються лише на припущеннях. Пропозицій заявника щодо зустрічного забезпечення заяви про забезпечення заява ОСОБА_1 не містить, як і доводів про відсутність необхідності вжиття таких заходів. Суди першої та апеляційної інстанції вийшли за межі заяви позивача. Жодних вимог застосування заходів забезпечення позову до майнових прав позивач не заявляла, таку вимогу нічим не аргументувала. Між ОСОБА_1 та ЖБК «Захисник» відсутні правовідносини, в тому числі договірні відносини та взаємні зобов`язання.

Аналіз змісту касаційної скарги свідчить, що судові рішення оскаржуються лише в частині задоволених вимог заяви про забезпечення позову, а тому в іншій частині в касаційному порядку не переглядаються.

Позиція інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу учасниками справи не подано.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 07 квітня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі № 753/20666/19, витребувано справу з суду першої інстанції та вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження, а саме: порушення норм процесуального права.

У травні 2020 року цивільна справа № 753/20666/19 надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

У справі, що переглядається, позивач просила визнати за нею майнові права на частку в об`єкті незавершеного будівництва у розмірі проінвестованої квартири за будівельним номером АДРЕСА_2 ), зобов`язати ТОВ «ОСВ Практик» визнати за нею право власності на об`єкті незавершеного будівництва у розмірі проінвестованої квартири за будівельним номером АДРЕСА_2 .

У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Тлумачення статті 154 ЦПК України свідчить, що в ній розмежовано випадки за яких застосування зустрічного забезпечення є: правом суду (частина перша статті 154 ЦПК України); обов`язком суду (частина третя статті 154 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 липня 2020 року в справі № 569/13105/18 (провадження № 61-46461св18) вказано, що «доводи про незаконність ухвали, оскільки у заяві про забезпечення позову не зазначені пропозиції із зустрічного забезпечення позову і суд не вирішив питання про зустрічне забезпечення, Верховний Суд вважає їх необґрунтованими з огляду на таке. Відповідно до частин першої, другої, пункту 1 частини третьої, частини шостої статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має іншого зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові. Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання. Таким чином, заявник не позбавлений права подати клопотання про зустрічне забезпечення після застосування судом заходів забезпечення позову. Відсутність зустрічного забезпечення на час подання заяви про забезпечення позову не є перешкодою для забезпечення позову, якщо для цього існують правові підстави. Натомість ненадання зустрічного забезпечення на вимогу суду є підставою для скасування ухвали про забезпечення позову. Також суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення за наявності одночасно таких підстав: 1) якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України; 2) якщо позивач не має майна, що знаходиться на території України».

У статті150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову та в пункті 2 частини першої якої передбачено, що позов може забезпечуватись забороною вчиняти певні дії.

Встановивши, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суди обґрунтовано зробили висновок про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення заяви про забезпечення позову .

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення в оскарженій частині- без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу «Захисник», який підписаний представником Головненком Дмитром Олександровичем, залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 06 листопада 2019 року в нескасованій частині та постанову Київського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року в частині задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

В. І. Крат