Дата документу 09.11.2020 Справа № 337/4391/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 337/4391/19 Головуючий у 1 інстанції: Котляр А.М.
№ 22-ц/807/2450/20 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Полякова О.З.

Кухаря С.В.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі адвоката Кошліченко Ніни Валеріївни на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення коштів на утримання дружини,

ВСТАНОВИВ

В жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення коштів на утримання дружини.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з відповідачем у шлюбі мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з матір`ю, перебувають на її утриманні. Вона на цей час не працює, так як знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідач матеріальну допомогу в добровільному порядку на її утримання не надає, у зв`язку з чим позивач була вимушена звернутися до суду з вказаним позовом.

Посилаючись на вищезазначене просила суд, стягнути з ОСОБА_1 кошти на своє утримання в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше ніж прожитковий мінімум на працездатну особу, до досягнення дочкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, починаючи з 03.10.2019 року і до досягнення дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі адвоката Кошліченко Н.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Позивач скористалася своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу. У відзиві зазначала, що рішення суду ухвалено з додержанням всіх норм матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції було з`ясовано усі обставини, які мають значення для справи та зроблено відповідні висновки щодо кожної з таких обставин. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 08.08.2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, зареєстрованого Хортицьким відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 443.

Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження.

Позивач на даний час не працює, знаходиться у декретній відпустці по догляду за донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення нею 3-річного віку, малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом з матір`ю, знаходиться на її утриманні.

Відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дружини не надає, працює у ПАТ «Запоріжсталь».

Судовим наказом Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14.01.2020 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 08.01.2020 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

За приписами частин першої та другої статті 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

У частинах другій та четвертій статті 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Визначальним на підставі норми частини четвертої статті 84 СК України є наявність у дружини права на утримання, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища.

Судом першої інстанції було враховано, що позивачка є матір`ю дитини віком до трьох років, яка проживає разом з нею, вона не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а тому має право на утримання від батька дитини.

З аналізу вищенаведених норм слідує, що умовою отримання аліментів дружиною, з якою проживає дитина, є спроможність чоловіка надавати матеріальну допомогу. При цьому, неможливість надання матеріальної допомоги дружині з боку чоловіка повинна мати абсолютний, об`єктивний характер.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є працездатним, відомості про наявність у нього інших утриманців або незадовільний стан здоров`я відсутні, він працює та отримує стабільний дохід у вигляді заробітної плати, а тому відповідач взмозі сплачувати аліменти на утримання дружини. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати свою дружину до досягнення дочкою трирічного віку судом не встановлено.

І з цим погоджується колегія, оскільки такі висновки суду базуються на зібраних матеріалах справи та вимогах сімейного кодексу.

Перевіряючи наявність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу позивачу, суд першої інстанції правомірно врахував стан здоров`я і матеріальне становище відповідача, який не наголошував на незадовільному стані здоров`я та є працездатним, працює та отримує заробітну плату, а також той факт, що відповідач сплачує аліменти на утримання доньок в розмірі 1/3 частини заробітку, але інших аліментних зобов`язань перед іншими особами не має, забезпечений власним житлом, орендує квартиру.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки засновані на доказах, поданих сторонами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Суду не надано належних та допустимих доказів тому, що доходів відповідача не вистачає для одночасного забезпечення його життєвих потреб та сплати аліментів на утримання своїх доньок, та надання утримання дружині до досягнення донькою ОСОБА_6 трирічного віку.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 на картковий рахунок ОСОБА_2 перераховувалися грошові перекази, не є підставою для скасування рішення суду, оскільки ці обставини не позбавляють права позивача на утримання.

Заперечуючи проти стягнення аліментів в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідач зазначає, що на його утриманні знаходиться матір, а також він сплачує аліменти на утримання їх з позивачкою доньок , а тому розмір аліментів є завеликим.

Судовим наказом Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14.01.2020 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 08.01.2020 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

07.02.2020 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя ухвалив рішення, яким відмовив ОСОБА_3 у задоволені позову до її сина ОСОБА_1 про стягнення аліментів на непрацездатну матір. 28.05.2020 року суд апеляційної інстанції залишив це рішення без змін. Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_3 не довела, що потребує матеріальної допомоги сина, оскільки має цінне рухоме та нерухоме майно, неможливість отримання додаткового доходу від використання цього майна не довела.

28.02.2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 складено договір про сплату аліментів між повнолітніми працездатними дітьми і непрацездатними батьками.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на зазначений договір, однак судова колегія враховує, що він укладений сторонами добровільно, без залучення до нього інших утриманців та дослідження майнового стану платника аліментів та всіх його утриманців задля забезпечення справедливого балансу майнових інтересів всіх осіб, які мають право на утримання.

До того ж апелянтом не заперечувалося у відзиві на позов, що він надає допомогу позивачці та дітям в оплаті комунальних послуг, придбанні продуктів харчування тощо, що свідчить про здатність його сплачувати на утримання дружини, яка доглядає за дитиною, визначену судом грошову суму.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем не надано доказів щодо неможливості ним сплати аліментів у розмірі, визначеному судом.

ОСОБА_1 є працездатним, отримує заробітну плату. Наявність договору між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про сплату аліментів між повнолітніми працездатними дітьми і непрацездатними батьками також не звільняє відповідача від необхідності утримувати дружину до досягнення дитиною трьох років, надаючи утримання у достатньому обсязі.

Доказів щодо наявності фізичних вад, поганого стану здоров`я, необхідності здійснювати значні витрати на лікування, що унеможливлює виконувати ним зобов`язання за судовими рішеннями ОСОБА_1 не надано.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі адвоката Кошліченко Ніни Валеріївни залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2020 рокупо цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 9 листопада 2020 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: О.З. Поляков

С.В. Кухар