головуючий у суді І інстанції Юзькова О.Л.
провадження № 22-ц/824/2415/2020
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 листопада 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І.,

суддів Слюсар Т.А., Волошиної В.М.,

за участю секретаря судового засідання Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 30 березня 2018 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2017 року ТОВ «Компанія з управління активами «Прімколект-Капітал» звернулось до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 14 березня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 690010577.

Згідно з умовами кредитного договору, відповідачу було надано кредитні кошти у розмірі 15 150 грн з кінцевим терміном погашення 14 березня 2009 року та сплати відсотків за користування коштами у строки та у порядку, встановлених кредитним договором у розмірі 28 % річних.

У зв`язку із припиненням здійснення платежів на виконання кредитного договору у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором, що станом на 18 грудня 2012 року становить 67 561 грн 92 коп.

18 грудня 2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Кредит Капітал» укладено договір про відступлення права вимоги № 2012-1-2/1.

Згідно з договору про відступлення права вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ПАТ «Альфа-Банк».

В свою чергу, 27 грудня 2012 року між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та ТОВ «Компанією з управління активами «Прімоколект-Капітал» було укладено договір купівлі-продажу (відступлення права вимоги) № 27/12/2012?01, згідно з якого відбулося переуступлення права вимоги.

Відповідно до договору № 27/12/2012-01 від 27 грудня 2012 року ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» отримала право грошової вимоги до осіб, які являлись боржниками ПАТ «Альфа-Банк», в тому числі до ОСОБА_1 .

Заборгованість відповідача перед позивачем складається з: заборгованості по тілу кредиту - 23 184 грн 83 коп. та заборгованості по відсоткам - 44 377 грн 09 коп., що у загальному розмірі становить 67 561 грн 92 коп.

У зв`язку із невиконанням зобов`язань, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість перед банком у розмірі 67 561 грн 92 коп. та покласти на відповідача судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 30 березня 2018 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 690010577 від 14 березня 2008 року у розмірі 67 561 грн 92 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» судові витрати у розмірі 1 600 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтував свої висновки тим, що відповідач не виконав належним чином взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 67 561 грн 92 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 30 березня 2018 року, оскільки справу розглянуто судом за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, якщо учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою, та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у зв`язку з пропуском позовної давності.

В апеляційній скарзі, відповідач також вказує на таке.

Так дійсно, 14 березня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та відповідачем був укладений кредитний договір № 690010577. За умовами вказаного договору, відповідачу було надано кредитні кошти у розмірі 15150 грн під 28% річних. Частково відповідач погасив кредит, сплативши 7000 грн., але узв`язку із тривалими хворобами, частина кредиту залишилась непогашеною. З матеріалів справи вбачається, що провадження у справі було відкрито 02 лютого 2018 року, відповідачу копія позовної заяви з додатками, ухвала про відкриття провадження, жодні судові повістки, - не направлялися, тобто відповідач не був повідомлений про існування вказаної справи, та його права як відповідача на: подання відзиву на позовну заяву, пояснень по суті справи, на подання заяви про застосування позовної давності були порушені. Про прийняте рішення відповідач також повідомлений не був. Враховуючи викладене, відповідач вважає, що суд першої інстанції належним чином не повідомив його про розгляд справи, та ухвалив рішення без його участі.

А також, в апеляційній скарзі, відповідач зазначає про те, що на його думку, позивачем було надано штучно створені докази повідомлення відповідача про їх намір стягнути борг шляхом надання вимоги про погашення заборгованості від 27 листопада 2017 року. Жодних доказів того, що вказана вимога була направлена та вручена відповідачу, суду надано не було, тому вважати вказаний документ належним та достовірним доказом позовних вимог не можливо.

Крім того, відповідач вважає, що строк позовної давності у спірних відносинах давно закінчився та просить застосувати позовну давність до спірних правовідносин. Так, позивач не заперечує, а навіть і наголошує в позовній заяві та додатках до неї, що він отримав право вимоги за кредитним договором на підставі договору про відступлення права вимоги від 27 грудня 2012 року, а до суду звернувся майже через 10 років. Отримавши право вимоги, позивач належним чином був повідомлений про порушення його прав в частині невиплати кредитних коштів, жодних обґрунтувань пропуску позовної давності, позивач суду не надав.

Позивач, повідомлений належним чином про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, направив відзив на апеляційну скаргу, де зазначив про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідач, повідомлений належним чином про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, в судове засідання не з`явився.

Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги частин 9, 11 статті 128, частини 5 статті 130, статті 131, частини 2 статті 372 ЦПК України, апеляційний суд визнав повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач 14 березня 2008 року звернувся до банку з заявою про відкриття поточного (карткового) рахунку в ЗАТ «Альфа-Банк» (а.с. 24) та Анкетою-заявою на отримання кредиту у розмірі 15 150 грн на строк 24 місяці (а.с. 23).

14 березня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір № 690010577 про відкриття та порядок ведення рахунку покриття особистої міжнародної платіжної картки VISA-Альфа-Банк фізичної особи-резидента (надалі по тексту - кредитний договір) з додатком № 1 до нього, істотні умови цього договору, викладені у розділі №2, який є невід`ємною частиною, цього договору (а.с. 9, 13-14, 15-22).

Відповідно до п.п. 2.1. предмет кредитного договору складає: банк на підставі отриманої Анкети-заяви, Заяви на відкриття рахунку та цього договору зобов`язується відкрити рахунок і видати клієнту основну картку та протягом строку її дії здійснювати обслуговування операцій з її використання, надати клієнту кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії для здійснення операцій із застосуванням платіжної картки, а клієнт зобов`язувався сплачувати банку проценти за користування відновлювальною кредитною лінією, винагороду за послуги, що надаються відповідно до умов цього договору та виконувати інші умови цього договору (а.с. 16).

Строк дії відновлювальної кредитної лінії, встановлений у п.п. 2.4. розділу №2 до кредитного договору, складає 730 днів з моменту її відкриття, але в будь якому випадку закінчується в 24:00 останнього дня місяця строку дії картки. Дія кредитної лінії не припиняється в разі реалізації банком права на пере випуск картки (а.с. 16).

Згідно з п.п. 2.1., 2.2. кредитного договору сума відновлювальної кредитної лінії (надалі - кредитний ліміт) складає 15 150 грн., основна картка це платіжна картка МПС VISA НОМЕР_1 , що відповідно до цього договору випускається банком клієнту на ім`я останнього, та/або картки, що будуть випущені в майбутньому після припинення дії (а.с.9).

Мінімальний платіж - 5% від суми загальної заборгованості, але не менше ніж мінімальний платіж, вказаний у виписці (звіті про стан картрахунку клієнта) (п.п.2.8.,2.9 договору). Пільговий період складає максимально 46 днів (п.п. 2.10 договору) та становить період користування відновлювальною кредитною лінією без сплати відсотків, за умови повного погашення суми загальної заборгованості за кредитною лінією станом на кінець останнього дня розрахункового циклу, протягом встановленого платіжного періоду п.п.1.26 розділу №2 до кредитного договору (а.с.15).

В матеріалах справи відсутні докази надання відповідачу платіжної картки, строк її дії у позовній заяві не зазначений.

Однак, в апеляційній скарзі відповідач вказував на те, що 14 березня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та відповідачем був укладений кредитний договір № 690010577. За умовами вказаного договору, відповідачу було надано кредитні кошти у розмірі 15 150 грн під 28% річних. Частково відповідач погасив кредит, сплативши 7000 грн. Разом будь яких доказів на підтвердження сплати на погашення кредиту у розмірі 7 000 грн., відповідачем не надано.

Звертаючись з позовом позивач посилається на те, що згідно з умовами кредитного договору № 690010577 від 14 березня 2008 року відповідачу було надано кредитні кошти у розмірі 15 150 грн (а.с. 1), відповідач в апеляційній скарзі вказує, що за умовами кредитного договору № 690010577 від 14 березня 2008 року відповідачу було надано кредитні кошти у розмірі 15 150 грн під 28% річних.

Отже, підсумовуючи наведене, судом встановлено, що відповідачу відкрита відновлювальна кредитна лінія у розмірі 15 150 грн з кінцевим терміном погашення 14 березня 2009 року та сплатою відсотків за користування коштами у строки та у порядку встановлених договором у розмірі 28% річних, що не заперечувалося та визнавалося відповідачем.

Кредит надається шляхом відкриття відновлювальної лінії для здійснення витратних операцій з використанням картки. Кредит вважається наданим з дня відображення операцій, здійснених (повністю чи частково) за рахунок кредиту на картковому рахунку (п.п. 5.1., 5.3. розділу №2 до кредитного договору). Відсотки за користування кредитом нараховуються банком у валюті кредиту, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та у році з урахуванням пільгового періоду.

Згідно з п.п.5.11 «б» розділу №2 до кредитного договору банк має право вимагати дострокового повернення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування ним і виконання всіх інших зобов`язань клієнта за договором і додатками до нього у разі затримання сплати частини кредиту/та або процентів та/або комісій за користування ним, щонайменше на один місяць.

У подальшому, 18 грудня 2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Кредит Капітал» уклали договір про відступлення права вимоги № 2012-2/1.

Згідно з договору про відступлення права вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на було статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ПАТ «Альфа-Банк» (а.с. 30-39).

В свою чергу, 27 грудня 2012 року між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та ТОВ «Компанією з управління активами «Прімоколект-Капітал» було укладено договір купівлі-продажу (відступлення права вимоги) № 27/12/2012-01, згідно з якого відбулося переуступлення прав вимог.

Відповідно до договору № 27/12/2012-01 від 27 грудня 2012 року ТОВ «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» отримала право грошової вимоги до осіб, які являлись боржниками ПАТ «Альфа-Банк», в тому числі до ОСОБА_1 (а.с. 40-52).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно до частини 1 статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підтвердження розміру заборгованості за тілом кредиту у розмірі 23 184 грн 83 коп. позивачем надано Анкету-заяву на отримання кредиту у розмірі 15 150 грн на строк 24 місяці (а.с. 23) та розрахунок заборгованості (а.с.5).

Оцінивши надані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що Анкета-заява на отримання кредиту у розмірі 15 150 грн на строк 24 місяці (а.с. 23) та виконаний банком розрахунок заборгованості (а.с.5) не є належними доказами, які б доводили обґрунтованість вимог позивача про отримання кредитних коштів у розмірі 8 034 грн 83 коп. (23 184 грн 83 коп. - 15 150 грн).

Так, відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Відповідно до положень статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно з вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Відповідно до п.п. 5.1 договору кредит надається шляхом відкриття відновлювальної лінії для здійснення витратних операцій з використанням картки. Кредит вважається наданим з дня відображення операцій, здійснених (повністю чи частково) за рахунок кредиту на картковому рахунку

З урахуванням того, що на вимогу суду банк не надав виписки з особового рахунку відповідача, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що позивач довів належними та допустимими доказами наявність у відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі, вказаному у розрахунку, 23 184 грн 83 коп.

Таким чином, до стягнення підлягає заборгованість за кредитом, що визнається відповідачем, у розмірі 15 150 грн.

Згідно із частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною 2 статті 1050 ЦК України.

23 листопада 2017 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про погашення кредитної заборгованості (а.с. 25-26). Докази направлення/вручення вказаної вимоги у матеріалах справи відсутні, та відповідачем в апеляційній скарзі заперечується отримання вказаної вимоги.

В поданій позовній заяві, позивач посилається на те, що заборгованість відповідача з процентів за користування кредитом станом на 27 листопада 2017 року становить 44 377 грн 09 коп., на підтвердження чого було надано розрахунок заборгованості (а.с. 5).

Проте як вбачається з вказаного розрахунку заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, у ньому зазначено загальну суму процентів за користування кредитними коштами.

Отже, колегія апеляційного суду самостійно здійснює вказаний розрахунок та враховуючи, що відповідачу 14 березня 2008 року відкрита відновлювальна кредитна лінія у розмірі 15 150 грн з кінцевим терміном погашення 14 березня 2009 року та сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 28% річних, доказів сплати заборгованості у повному обсязі чи черговими платежами відповідачем не надано, розмір відсотків за користування грошовими коштами становить 4 240 грн (15 150 грн *28 % річних) за період 14 березня 2008 року по 14 березня 2009 року.

Таким чином, у справі, яка переглядається, вимоги позивача про стягнення процентів у розмірі 40 135 грн 09 коп. (44 377 грн 09 коп.- 4 242 грн) нарахованих після спливу визначеного договором строку кредитування з 15 березня 2009 року по 27 листопада 2017 року, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Що стосується заяви відповідача про застосування строків позовної давності, колегія апеляційного суду зазначає таке. Оскільки сторонами укладений договір у письмовій формі про збільшення позовної давності, як це передбачено статтею 259 ЦК України, тому положення п.п. 8.5 розділу № 2 до кредитного договору про збільшення строку позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) збільшений до 50 років підлягають застосуванню.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково у розмірі 19 392 грн., що становить 28,7 % від ціни позову, то судовий збір за розгляд справи в апеляційній інстанції підлягає стягненню у розмірі 1 711 грн 20 коп. з позивача на користь відповідача.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 30 березня 2018 року змінити, виклавши резолютивну частину в такій редакції.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» заборгованість по тілу кредиту у розмірі 15 150 грн та відсоткам у розмірі 4 240 грн., що у загальному розмірі становить 19 392 грн та судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 1 600 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи в апеляційній інстанції у розмірі 1 711 грн 20 коп.

Стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» (місце розташування: 79000 місто Львів, вулиця Смаль-Стоцького 1, 28 корпус, ).

Боржник: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Скасувати зупинення дії рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 30 березня 2018 року, вжиті на підставі ухвали Київського апеляційного суду від 04 листопада 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку крім випадків передбачених статтею 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 05 листопада 2020 року.

З повним текстом судового рішення учасники справи можуть ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою http://reyestr.court.gov.ua/.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді В.М. Волошина

Т.А. Слюсар