справа № 211/3563/20
провадження № 2/197/617/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2020 року Широківський районний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Леонідової О.В., за участі секретаря судового засідання Новікової Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Широке Широківського району Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Довгинцівського відділу державної виконавчої служби міста Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про скасування арешту на майно,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 22.11.2001 позов ОСОБА_2 про стягнення з нього аліментів задоволено. За місцем його проживання як боржника в 2007 році було накладено арешт на будинок в АДРЕСА_1 . У зв`язку з розрахунком боржника зі стягувачем виконавче провадження закінчено, але державним виконавцем Довгинцівського відділу державної виконавчої служби міста Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області не було прийнято рішення про скасування обмежень, прийнятих під час виконавчого провадження. Просив скасувати заборону на відчуження (арешт) майна - будинку АДРЕСА_1 . Позивач, повідомлений про дату, час і місце розгляду справи (а.с.20) в судове засідання не з`явився, надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи у відсутність позивача.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань правонаступником Довгинцівського відділу державної виконавчої служби міста Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області є Довгинцівський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Відповідач - Довгинцівський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), повідомлені про дату, час і місце розгляду справи (а.с.19, 21), представника в судове засідання не направили, клопотань не надходило.

Судом досліджені письмові документи, додані до позовної заяви, із яких слідує, що 25.07.2019 державним виконавцем Довгинцівського відділу державної виконавчої служби міста Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на адресу боржника ОСОБА_1 , стягувача ОСОБА_3 та суду направлена постанова про закінчення виконавчого провадження щодо виконання рішення суду за заявою стягувача про повне фактичне виконання рішення (а.с. 5).

На адресу позивача направлявся лист начальником Широківського районного відділу ДВС ГТУЮ Дніпропетровської області, в якому зазначено, що відділ не має законних підстав для зняття арешту з майна, оскільки державним виконавцем Довгинцівського відділу державної виконавчої служби міста Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (а.с. 60).

Як роз`яснив Вищий спеціалізований Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 2 Постанови Пленуму від 03.06.2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби. Однак позивач не подавав заяву про заміну неналежного відповідача, тому суд з власної ініціативи не має право замінити відповідача.

Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судових рішень.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ст. 18 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

За частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 19, 20 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

У пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 3 червня 2016 року № 5 роз`яснено, що у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК (який кореспондується з розділом VII ЦПК України в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року). Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Така правова позиція висловлена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 658/715/16-ц (провадження № 14-299цс18).

Частиною першою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» також передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

В даній справі, звертаючись з позовом до суду, боржник ОСОБА_1 посилалася на те, що виконавче провадження закінчено, у нього немає будь-яких невиконаних зобов`язань перед стягувачем ОСОБА_2 , оскільки заборгованість по сплаті аліментів погашена. У зв`язку з тим, що він не має можливості вільно реалізовувати право власності щодо свого майна, посилаючись на ст. 321 ЦК України, вважає, що має право на зняття арешту з належного йому майна відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак, ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» наділяє правом на звернення до суду з позовом про зняття арешту з майна особу, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові.

Отже, оскільки встановлено, що позивач ОСОБА_1 є боржником у справі про стягнення заборгованості, й арешт накладено державним виконавцем на його майно в порядку виконання рішення суду про стягнення заборгованості, за змістом поданої позовної заяви між сторонами немає спору про право власності (користування) майном, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється, а тому, законом для боржника встановлений інший порядок захисту його майнових прав як сторони виконавчого провадження шляхом оскарження дій, рішень чи бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою в постановах № 607/3894/17 від 26 вересня 2019 року, № 161/3171/19 від 29 липня 2020 року.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Оскільки між сторонами немає спору про право власності (користування) майном, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється, предмет спору відсутній, тому провадження у справі підлягає закриттю.

При цьому суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу його право на судовий захист у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.255, 256 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про скасування арешту на майно,- закрити.

Роз`яснити позивачу його право на судовий захист у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання (проголошення).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її підписання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя О.В. Леонідова