Справа № 275/699/20
09 листопада 2020 року смт. Брусилів
Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді Миколайчука П.В.,
із секретарем судового засідання Довгаленко О.І.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в смт. Брусилів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком,-
Позивач ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Нестеренка М.М. звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 , мотивуючи його тим що згідно свідоцтва про право на спадщину від 25.02.2020 позивачу на праві особистої приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 . В даному будинку зареєстрований ОСОБА_2 , який в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку не бажає, хоча не проживає в житловому будинку з 15.03.2013 по даний час, домовленостей про проживання відповідача в будинку немає. Оскільки відповідач зареєстрований у житловому будинку, позивач не має можливості використовувати в повній мірі своє право на належне використання житлового будинку, не має можливості оформити субсидію та інші соціальні допомоги, тому вимушений звертися до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом.
Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 13.08.2020 розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
В судове засідання представник позивача - адвокат Нестеренко М.М. не з`явився. До суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення в справі.
Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, передбаченому ст. 128 ЦПК України, відзив на позовну заяву не подав, інших заяв та клопотань не надходило, за номером телефону, зазначеним у позові, відповідача повідомити не вдалось.
Згідно вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був двічі належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, а тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенню ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків.
Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.02.2020 року ОСОБА_1 є спадкоємцем спадкового майна після смерті ОСОБА_3 , яке складається з житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 5).
Відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 вказане право зареєстроване за ОСОБА_1 (а.с. 7).
Актом комісії від 23.07.2020 підтверджено факт не проживання ОСОБА_2 в будинку, належному ОСОБА_1 з 15.03.2013 (а.с. 8).
Вбачається, що відповідач вселився у спірний будинок в якості члена сім`ї (син власниці - ОСОБА_3 ) і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та зміни власника на ОСОБА_1 (брата відповідача) наявність домовленостей з ним про подальше проживання ОСОБА_2 в будинку не встановлено.
Вказані відносини між сторонами регулюються наступним нормами права.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до вимог ст. 72 Житлового Кодексу України - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.
Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України.
Відповідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
У відповідності до ст. 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що згідно ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.
Зміст ст. 405 ЦК України передбачає, що члени сім ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом. Право користування житлом втрачає член сім ї власника у разі відсутності без поважних причин понад один рік.
Згідно ч. 3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновок щодо застосування відповідних норм права, викладений в постанові Верховного Суду від 01.02.2018 у справі № 283/1443/16-ц.
В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження поважності причин відсутності ОСОБА_2 у житловому будинку, що належить на праві власності позивачу, а також не містять матеріали справи і доказів наявності перешкод у проживанні відповідача за вказаною адресою, угоди про порядок користування цим житлом сторонами суду не надано. Водночас, доданими доказами підтверджено ту обставину, що відповідач не проживає в будинку більше року.
З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що даний позов підлягає задоволенню.
На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору.
Керуючись ст. ст. 15, 16, 280-284, 317, 321, 391, 383 ЦК України, ст. ст. 2-5, 10-13, 81, 141, 206, 264-265, 274, 352 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 840,80 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем через Брусилівський районний суд Житомирської області до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте Брусилівським районним судом Житомирської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Житомирського апеляційного суду через Коростишівський районний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Сторони у справі :

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя П.В. Миколайчук