Справа 556/1446/20
Номер провадження 2/556/393/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.11.2020 року. Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:

головуючого - судді Котик Л.О.,

при секретарі - Соловей Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт. Володимирець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, поділ спільного майна подружжя,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного сумісного майна .

Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що з 8 жовтня 2007 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Від спільного шлюбу мають п`ятеро неповнолітніх дітей. Шлюбне життя з відповідачем не склалося. Більше року проживають окремо, не ведуть спільне господарство та не підтримують сімейних відносин.

В період шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 побудували житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що приватизована відповідачем у 2014 році. Житловий будинок введено в експлуатації в 2019 році. Відтак, даний будинок належать їм на праві спільної сумісної власності.

Дана земельна ділянка та житловий будинок з надвірними будівлями зареєстровані за відповідачем. Посилаючись на те, що це майно є спільною сумісною власністю подружжя, позивачка просила визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями; 1/2 земельної ділянки, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачка вважає, що дане майно є спільною сумісною власністю, а оскільки шлюбний договір сторони не укладали та будь-яких домовленостей про зміну розміру часток майна не погоджували вважає, що зазначене у позові нерухоме майно підлягає поділу між ними в рівних частках. Добровільно вирішити це питання з відповідачем позивач не може, що і спонукало її звернутись до суду.

Також просить шлюб розірвати. Дітей залишити проживати з нею.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 22 вересня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Відзив не подано, клопотань не заявлено.

Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав нотаріально завірену заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Просить задовольнити позов ОСОБА_1 .

Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав:

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 08.10.2007 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Володимирецького районного управління юстиції Рівненської області в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 80.

Від спільного шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають п`ятеро неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . (копії свідоцтв про народження дітей, серії НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 )

Згідно з свідоцтвом про право власності на нерухоме майно індексний номер:19850832 від 01.04.2014 року, у приватній власності ОСОБА_2 перебуває земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :02:010:0051, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,24 га.

За період перебування у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 побудували житловий будинок.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер:188296342 від 11.11.2019 року, на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер РВ19, виданий 19.09.2019 року Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області; технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 16 серпня 2019 року, інвентаризаційна справа №589 - житловий будинок, загальною площею 78,5 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_2 .

Що стосується позивних вимог про розірвання шлюбу.

За визначенням поняття шлюбу, наведеним у ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Як слідує з положень ст. 51 Конституції України, добровільність шлюбу відноситься до основних прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. (ч.2 ст.112 СК України)

Виходячи з наведеного, суд вважає, що даний шлюб існує формально, сторони миритися не бажають, не підтримують сімейні відносини, і наявні підстави для його розірвання.

У відповідності до ст.113 СК України особа , яка змінила своє прізвище у зв"язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка прізвище після укладення шлюбу не змінювала. Відповідач після укладення шлюбу змінив своє прізвище « ОСОБА_1 » на - « ОСОБА_1 ». Відповідач не заявив клопотання про відновлення свого дошлюбного прізвища.

Між сторонами немає спору з приводу визначення місця проживання дітей, у зв"язку з чим неповнолітніх дітей залишити проживати з матір"ю.

Щодо розподілу спільного сумісного майна суд враховує наступне.

Згідно ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої у разі, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

А як зазначено в ч.1 ст.62 СК України, об`єктом спільної сумісної власності подружжя є будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вказаними правовими нормами встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набуте під час шлюбу, яка може бути спростована. Так, один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 гривня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

При цьому стороною відповідача позовні вимоги визнано, про що останній надав суду відповідну заяву.

Судом встановлено, що домовленості між сторонами щодо визначення інших часток у спільному майні подружжя в разі його розділу немає, а шлюбний договір не укладався.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в пп. 23, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Що стосується земельної ділянки, яку отримав відповідач в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, то Верховний Суд у своїй постанові від 21 березня 2018 року у справі № 686/9580/16-ц зауважує, що відповідно до роз`яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2), земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, шо перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розмішені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розмішені, без зміни її цільового призначення.

Частиною четвертою статті 120 ЗК України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що спірне будинковолодіння та земельна ділянка, на якій вони знаходиться, є спільним майном подружжя, що набуте за час шлюбу, виходячи з фактичних обставин справи та наданих сторонами доказів.

Будь-яких обставин, які б свідчили про належність усього майна чи його частини на праві особистої приватної власності одному з подружжя під час судового розгляду не встановлено.

З урахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача про виділ (поділ) майна, що є спільною сумісною власністю сторін по справі та визнання за позивачем права власності на 1/2 частку такого майна (житлового будинку та земельної ділянки).

Крім того, суд приймає до уваги ту обставину, що позов визнано відповідачем, і це визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб.

А як в ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60-62, 65, 70, 105, 110,112 СК України, ст.ст. 368,377 ЦК України, ст.ст. 4,6,8,10-13, 17-18, 141, 259, 263-265, 274-275, 279, 430 ЦПК України, ст.120 ЗК України, суд,-

Ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, поділ спільного майна подружжя, задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений 8 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , жителька АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрованого за адересою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_7 , та зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Володимирецького районного управління юстиції Рівненської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №80

Неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , залишити проживати з матір`ю.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , жителька АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 , право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; на Ѕ частину земельної ділянки, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), кадастровий номер - :02:010:0051, загальною площею 0,25 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрованого за адересою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_7 , право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; на Ѕ частину земельної ділянки, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку), кадастровий номер - :02:010:0051, загальною площею 0,25 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1681 грн. 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подачі апеляційної скарги через Володимирецький районний суд Рівненської області.

Згідно п.15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суддя: Котик Л.О.