КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 355/598/20 Головуючий 1 інстанція - Коваленко К.В.
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 листопада 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Гуля В.В., Сержанюка А.С.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 24 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» про стягнення страхового відшкодування,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2020 року ОСОБА_1 , в інтересах своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_2 , звернулася до суду із позовом до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» про стягнення страхового відшкодування. В обгрутнування позову зазначила, що 05 серпня 2018 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «BMW», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події.Цивільно - правова відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «BMW», д.н.з. НОМЕР_1 (до перереєстрації транспортного засобу - д.н.з. НОМЕР_2 ), на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована згідно полісу АМ/6990532 у ПАТ «HACK«ОРАНТА».За даним випадком у ПАТ «HACK«ОРАНТА» зареєстровано страхову справу №20-32-22625. Вказала, що всупереч положенням пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 17.03.2020 року ПАТ «HACK«ОРАНТА» було здійснено часткову виплату страхового відшкодування потерпілим в розмірі 54 572,00 грн., що включає: відшкодування моральної шкоди в розмірі 22 338,00 гри.; відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника у розмірі 32 234,00 грн. Наступні виплати страхового відшкодування на утримання неповнолітньої дитини загиблого у розмірі 101 794,00 грн. страхова компанія розстрочила на щомісячні платежі, які будуть сплачуватись у період з березня 2020 року по березень 2025 року. Позивач вважає такі дії відповідача незаконними та просить суд стягнути з ПАТ «HACK«ОРАНТА» страхове відшкодування в розмірі 100 096,86 грн., пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 2 909,92 грн., три проценти річних від простроченої суми боргу у розмірі 468, 95 грн., та понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 24 червня 2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах снеповнолітньої дочки ОСОБА_2 до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» про стягнення страхового відшкодування.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 , в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилалася на те, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, неправильно застосував норми матеріального права, а саме не застосував закон України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який є спеціальним нормативним актом, що регулює спірні правовідносини. Суд не взяв до уваги суперечність між загальним порядком відшкодування шкоди, закріпленим в статті 1202 ЦК України та порядком виплати страхового відшкодування, що передбачений спеціальним законом, помилково надав перевагу загальному нормативно - правовму акту за наявності спеціального закону.

Також зазначила, що суму страхового відшкодування вона не оспорює, а просить суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування однією виплатою, оскільки вважає, що розстрочення виплати страхового відшкодування на утримання неповнолітньої дочки загиблого, суперечить положенням пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким передбачено виплату страхового відшкодування в 90-денний строк з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування.

Вказала, що положення Цивільного кодексу України щодо періодичності вказаних платежів є загальними нормами права, а Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним нормативно-правовим актом, і вимоги саме цього нормативного акту повинні бути застосовані до правовідносин у даній справі.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ НАСК «ОРАНТА» зазначило, що позивач безпідставно заявив до відповідача позов про стягнення страхового відшкодування одним платижем. Страхова компанія не відмовила позивачу у виплаті та не порушувала строків виплати такого відшкодування, а своєчасно розпочала та продовжує виплачувати страхове відшкодування, передбачене п. 27.2 ст 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щомісячними платежами згідно графіку виплат. Відповідач у відзиві зазначив, що п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» містить бланкетну норму, яка встановлює порядок виплати цього виду страхового відшкодування відповідно до вимог ст 1200 ЦК України. З урахування викладеного апеляційну скаргу вважає безпідставною, а рішення суду просить залишити без змін як законне та обгрунтоване.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Разом з тим, вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від встановленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Так, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність заявлених позивачем вимог. Суд вважав, що ПАТ «НАСК «ОРАНТА» правомірно здійснила розтермінування виплати страхового відшкодування до досягнення дитиною загиблого повноліття на підставі п.п. 27.2. ст. 27 Закону, п. 1 ч. 1 ст. 1200 ЦК України та ч. 1 ст. 1202 ЦК України.

Проте, колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 1 Закону України «Про страхування»передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу Україниза договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 980 ЦК України передбачено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Як вбачається із матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, що 05 серпня 2018 року сталася дорожньо - транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль марки «BMW», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 , рухаючись проїзною частиною між с.Паришків та Баришівка у Баришівському районі Київської області, допустив зіткнення із деревом, загинув пасажир автомобіля марки «BMW», д.н.з НОМЕР_1 , ОСОБА_3 .

Постановою прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинуваченя прокуратури Київської області від 26 липня 2019 року кримінальне провадження за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України закрито у зв`язку із смертю підозрюваного ОСОБА_4 .

Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «BMW», д.н.з. НОМЕР_1 (до перереєстрації транспортного засобу - д.н.з. НОМЕР_2 ), на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована згідно полісу АМ/6990532 у ПАТ «HACK«ОРАНТА».

17 лютого 2020 року представником позивача ОСОБА_5 на адресу ПАТ «HACK«ОРАНТА» було надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах дружини загиблого - ОСОБА_1 , та неповнолітньої доньки загиблого - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ПАТ «HACK «ОРАНТА» на виконання вимог заяви позивача було зареєстровано страхову справу №20-32-22625.

17.03.2020 року ПАТ «HACK«ОРАНТА» здійснено часткову виплату страхового відшкодування потерпілим у розмірі 54 572,00 грн., що включає: відшкодування моральної шкоди в розмірі 22 338,00 грн.; відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника у розмірі 32 234,00 грн. Наступні виплати страхового відшкодування на утримання неповнолітньої дитини загиблого у розмірі 101 794,00 грн. страхова компанія розстрочила на щомісячні платежі, які будуть сплачуватись у період з березня 2020 року по березень 2025 року.

У подальшому, в квітні 2020 року, ПАТ «HACK«ОРАНТА» було проведено щомісячну виплату страхового відшкодування на утримання неповнолітньої ОСОБА_2 у розмірі 1 697,14 грн.

Зі зімісту позовної заяви вбачається, що позивач не оспорює суму страхового відшкодування, визначену ПАТ «HACK«ОРАНТА» до сплати потерпілим. Однак, ОСОБА_1 не погоджується із тим, що страхове відшкодування на утримання неповнолітньої дитини загиблого - ОСОБА_2 , страхова компанія розстрочила на щомісячні платежі до березня 2025 року.

Так, відповідно до ст. 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Частинами першою та другою статті27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікованапостановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини.

Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Пунктом 2.1 ст. 2 Закону № 1961-IV відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно зі ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 23.1 ст. 23 Закону № 1961-IV передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Статтею 1200 ЦК України встановлено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років). Шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Разом з тим, відповідно до статті 27.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка є спеціальною нормою, що регулює спільні правовідносини, страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Статтею 27.5 встановлено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Згідност.1 ЗУ «Про страхування»страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 8 Закону страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 9 Закону передбачено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Відповідно до ст. 20 Закону страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику, при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Відповідно до вимог ст. 639 ЦК Українидоговір являється обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 610,612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Статтею 530 ЦК Українипередбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 3. ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Разом з тим, питання стягнення пені за прострочення виплати страхового відшкодування регулюється ст.36.5 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка є спеціальною нормою, що застосовується до спірних правовідносин, так як вони виникли з приводу неналежного виконання обов`язків страховиком

Як вбачається із матеріалів справи ПАТ «НАСК «ОРАНТА» булоприйнято рішення про виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 у розмірі 134 028,00 грн. на утримання неповнолітньої дитини загиблого у зв`язку із втратою годувальника.Перша частина страхового відшкодування у розмірі 32 234,00грн. була сплачена 17.03.2020року, а залишок у розмірі 101 794,00грн. буде сплачуватися щомісячно у період з липня березня 2020 року по березень 2025 року, тобто до досягнення дитиноюповноліття.

Такожстраховиком 17.03.2020 року буловиплачено страхове відшкодування ОСОБА_1 у розмірі 22 338,00грн. (моральна шкода).

У квітні ПАТ «НАСК «ОРАНТА» було виплачено черговий платіж у розмірі 1 697,14 грн. на утримання неповнолітньої дитини загиблого, у зв`язку із втратою годувальника.

З урахуванням встановлених обставин справи та наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, колегія суддів вважає, що розтермінування виплати страхового відшкодування на утримання дитини загиблого суперечить положенню ст.36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з огляду на таке.

Статтею 36.2 вищевказаного Закону передбачено, що страховик, приймаючи рішення про виплату страхового відшкодування, зобов`язаний виплатити його в передбачений 90-денний строк з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування.

Тобто, вказана вище норма встановлює обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування та не дає страховику право на розтермінування виплати страхового відшкодування поза межами 90-денного строку з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування.

Однак, всупереч ст.36.2 Закону, страховиком здійснено лише часткову виплату страхового відшкодування.

Згідно з ст.2.1 Закону «Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства, України, то застосовуються норми цього Закону.»

Стаття ст. 1202 ЦК України передбачає, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого здійснюється щомісячними платежами.

Однак, ЦК України є загальним нормативно-правовим актом, а Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

Тобто, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає спеціальні до ЦК України строки виплати страхових відшкодувань у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а відтак: саме спеціальний закон підлягає застосуванню при відшкодуванні страховиком шкоди, заподіяної смертю особи при експлуатації наземних транспортних засобів.

Змістовний порядок відшкодування міститься в самому Законі та викладено в розділі Закону «Порядок здійснення страхового відшкодування на території України».

Вказаний порядок чітко регулює правовідносини з приводу настання страхового випадку та відшкодування шкоди, починаючи з регламентації дій осіб у разі настання дорожньо- транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, та закінчуючи правом страховика на звернення з регресним позовом після виплати страхового відшкодування.

Враховуючи наявність законодавчо визначеного чіткого та послідовного подяку відшкодування страхового відшкодування, - застосування одного правила з нормативного акту загальної дії, якою є ст. 1202 ЦК України є нелогічним.

Отже, в даному випадку є прямі норми спеціального закону, які регламентують спірні правовідносини. Такими нормами є відповідні статті Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що закріплені в розділі III Закону «Порядок здійснення страхового відшкодування на території України». Вказані норми чіткі, послідовні та повністю відображають конкретні питання, які можуть виникнути у спірних правовідносинах. Тому відсутня необхідність системного аналізу правових норм з приводу їх абстрактного або незрозумілого змісту.

На підставі викладених норм права та встановлених у справі обставин, що мають істотне значення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що оскільки відповідно до п. 27.5 ст. 27 Закону № 1961-IVвідшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати, а найкраще забезпечення інтересів дитини, що є керівним принципом законодавства, забезпечується одноразовою виплатою, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» страхового відшкодування одним платижем підлягають задоволенню, що відповідає вимогам розумності та справедливості і за даних конкретних обставин здійснене для забезпечення прав дитинина рівень життя, достатній для їїфізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку

Оскільки на утримання неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було виплачено ПАТ «НАСК «ОРАНТА» 33 931,14 грн., тому розмір невиплаченого страхового відшкодування становить 100 096,86 грн. Саме таку суму страхового відшкодування ПАТ «НАСК «ОРАНТА» зобов`язано згідно вказаних вище норм закону здійснити одним платежем на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини загиблого у зв`язку із втратою годувальника.

Разом з тим, позивачем було заявлено вимогу про виплату пені на підставі п.36.5 ЗаконуУкраїни «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Колегія суддів вважає, що така вимога підлягає задоволенню, з огляд уна таке.

Статтею 992 ЦК України передбачено, якщо в разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати, страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

У полісі № АМ/6990532 від 06.06.2018 року розмір неустойки не встановлений, а згідно з вимогами п.36.5 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика або МТСБУ особи, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє у період, за який нараховується пеня.

Судом встановлено, що з моменту отримання страховою компанією заяви про виплату страхового відшкодування пройшло більше шести місяців, однак ПАТ «НАСК «ОРАНТА» не виплачено належного страхового відшкодування у зв`язку з втратою годувальника, а тому страховик на підставі п.36.5 Закону зобов`язаний сплатити потерпілим пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, а саме за період з 17.03.2020 року по 12.05.2020 року (день подачі позову до суду)у розмірі 2 909,92 грн. згідно наданого позивачем розрахункупені.

Крім того, обгрнутованою є вимога позивача про стягнення з відповідача на користь позивача три процента річних від простороченої суми боргу.

Так, відповідно до положень ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також, три проценти річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (страховика) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитору (застрахованої особи) від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору (застрахованій особі).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що страховиком було допушення порушення прав позивача на отримання страхового відшкодування одноразовою виплатою на утримання неповнолітньої дитини у зв'язку із втратою годувальника з усіма правовими наслідками нездійснення такої виплати, внаслідок чого це право підлягає судовому захисту.

Відтак з відповідача на користь позивача підлягають стягенню 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 468, 95 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Як вбачається із матеріалів справи, при подачві позову стороною позивач було зроблено попередній розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, які позивач очікував понести у розмірір 12 000, 00 грн. Однак, під час розгляду справи судом першої інстанції стороною позивача було надано детальни йрозразунок понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11 000,00 грн., які ОСОБА_1 происла суд стягнути з відповідача на її користь.

Таким чином, заявлені стороною позивача до стягнення з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 11 000,00 гривень підлягають задоволення, оскільки позивачем надані докази, передбачені ч.ч.2,3 ст.137 ЦПК України для підтвердження і обґрунтування таких судових витрат.

Отже, виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених письмових доказів у їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи суд першої інстанції не встановив належним чином при вирішенні справи та помилково вважав відсутніми підстави для задоволення позову.

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанцій дійшов висновку, що матеріали справи містять належні та допустимі докази на підтвердження факту порушення відповідачем прав позивача на отримання страхового відшкодування на утримання неповнолітньої дитини загиблого у зв`язку із втратою годувальника одноразовою виплатою.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, порушивши норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, таке рішення суду не може вважатись законним та обґрунтованим, і таким, що ухвалене з правильним застосуванням норм права, у зв`язку з чим наявні підстави для його скасування з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Нормами цивільно-процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доводів сторін по справі та доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд у своєму рішенні не навів достатні мотиви на підставі яких дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи з вищенаведеного, рішення суду першої інстанції не може вважатись законним та обґрунтованим, і таким, що ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим наявні підстави для його скасування з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 з наведених вище підстав.

Разом з тим, питання щодо розподілу судового збору колегія суддів вирішує згідно вимог ст. 141 ЦПК України.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» тому, судовий збір за подачу позову до суду у розмірі 1 034, 75 грн. та судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 552, 12 грн. підлягає стягненню з відповідача ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь держави.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 24 червня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» про стягнення страхового відшкодування задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» () на користь ОСОБА_1 (РНКПП НОМЕР_3 ) страхове відшкодування у розмірі 100 096 (сто тисяч дев`яносто шість) грн. 00 коп., пеню у розмірі 2 909 (дві тисчі дев`ятсот дев`ять) грн. 92 коп., три процента річних у розмірі 468 (чоритиста шістдесят вісім) грн. 95 коп., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11 000 (одинадцять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» () на користь держави судовий збір за подачу позову до суду у розмірі1 034 (одна тисяча тридцять чотири) грн. 75 коп. та судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 552 (одна тисяча п`ятсот п`ятдесят дві) грн. 12 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: В.В. Гуль

А.С. Сержанюк