Справа № 583/3784/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Сидоренка Р.В.,

за участю секретаря Шаміладзе В.В.,

представника особи, яка подала скаргу,

адвоката Цуркана В.І.,

державного виконавця Матосової І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №5 м. Охтирці скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно Східного міжрегіонального управління юстиції м. Суми Матосової Ірини Юріївни, заінтересовані особи стягувач ОСОБА_2 , Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», північно-Східне міжрегіональне Управління міністерства юстиції (м. Суми) щодо часткового скасування постанови про арешт коштів та зняття арешту з заробітної плати та пенсії на рахунку в банку, -

встановив:

19 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаною скаргою, в якій просить:

поновити строк звернення до суду зі скаргою в порядку судового контролю за виконанням судових рішень (в порядку Розділу VII ЦПК) щодо накладення арешту на банківські рахунки, які відкриті для виплати пенсії та заробітної плати;

визнати неправомірними дії державного виконавця Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції (м. Суми) Матосової Ірини Юріївни по прийняттю рішення та його виконання по арешту коштів боржника в межах справи виконавчого провадження №63231053 по примусовому виконанню рішення Охтирського міськрайонного суду від 14.07.2020р. №583/5277/19 (3/583/170/20) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 36'733.00 грн., в частині накладення арешту на розрахунковий банківський картковий рахунок № НОМЕР_1 по перерахуванню та виплаті пенсійного забезпечення та № НОМЕР_2 по перерахуванню та виплаті заробітної плати, відкритих та тих, що обслуговуються в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 ;

визнати незаконним та скасувати постанову державного виконавця Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції (м. Суми) про арешт коштів боржника в межах справи виконавчого провадження №63231053 по примусовому виконанню рішення Охтирського міськрайонного суду від 14.07.2020р. №583/5277/19 (№583/170/20) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 36733.00 грн., в частині накладення арешту на розрахунковий банківський картковий рахунок № НОМЕР_1 по перерахуванню та виплаті пенсійного забезпечення та № НОМЕР_2 по перерахуванню та виплаті заробітної плати, відкритих та тих, що обслуговуються в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 .

Скаргу мотивує тим, що рішенням Охтирського міськрайонного суду від 14.07.2020 р. №583/5277/19 (2/583/170/20) за наслідками вирішення спору про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнута Ѕ частина вартості спільного автомобілю марки «Renault Kangoo», державний номерний знак НОМЕР_3 , 2002 року випуску, який зареєстрований за ОСОБА_1 , у розмірі 36733.00 грн.

16.10.2020 р. при проведені банківських операцій по оплаті комунальних послуг з карткових рахунків АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_1 виявлено, що карткові банківські рахунки заблоковано.

При зверненні до адміністрації банківської установи роз`яснено, що від Охтирського ВДВЄ надійшли постанови про арешт коштів боржника. Отже, 16.10.2020р. виявлено, що у Охтирському ВДВС відкриті виконавчі провадження за виконавчими листами, виданими Охтирським міськрайонним судом в межах судової справи №583/5277/19. Адміністрація банківської установи видала довідки про арешт банківських карткових рахунків з рекомендацією звернутися до адвоката.

16.10.2020р. він відвідав Охтирський ВДВС, де державні виконавці роз`яснили, що арешт з коштів буде знятий тільки у випадку повної оплати за поданими виконавчими листами в межах виконавчих проваджень.

Частиною 3 ст. 52 Закону «Про виконавче провадження» встановлено, що не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до ст. 68 Закону «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Тобто, рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а відокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Його представник у судовому засіданні підтримав скаргу в частині вимоги про часткове скасування постанови про накладення арешту на рахунки, у іншій частині заявив про відмову від вимог. Дійсно, строк звернення до суду особою, яка подала скаргу пропущено не було, та виконавець винесла постанову у межах наданих їй повноважень. Однак в подальшому він разом із боржником відвідував виконавчу службу та надавав довідки від банку про те, що на арештовані рахунки перераховується заробітна плата та пенсія боржника. Інша особа (не вказаний державний виконавець) під час зустрічі повідомила про неможливість скасування арешту, тому вони вимушені були звернутись із вказаною скаргою до суду.

Державний виконавець у судовому засіданні заявила про безпідставність скарги із огляду обставини викладені у письмовому поясненні. Падала суду письмову заяву у якій прохала розглянути справу без її участі та відмовити у задоволенні вимог. Послалась на те, що державний виконавець діяла у межах повноважень та у спосіб визначений чинним законодавством України. Арешт накладався на всі відкриті рахунки боржника окрім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належить боржнику. Арешт майна державним виконавцем знімається після надходження із банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення. Однак банк про цільове призначення рахунків виконавця не повідомляв. Також в суді державний виконавець зазначила про те, що із клопотанням про знання арешту з рахунків на які нараховується заробітна плата та пенсія боржник особисто до неї не звертався. Вона діяла в межах чинного законодавства.

Представник Головного територіального управління юстиції у Сумській області в судове засідання не з`явився, в письмовій заяві просять справу розглядати без участі представника ГТУЮ у Сумській області. Вказують на безпідставність їхнього залучення як заінтересованої сторони по даному провадженню.

Заінтересовані особи Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_2 , у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, однак їх неявка не перешкоджає розгляду скарги.

Ухвалою суду від 02.11.2020 року відкрито провадження по справі.

Дослідивши наявні у справі докази, заслухавши пояснення заявника, державного виконавця, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно зі ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною 2 статті 1 Закону України «Про державну виконавчу службу» передбачено, що завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Згідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Судом встановлено, що на виконанні в Охтирського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно Східного міжрегіонального управління юстиції м. Суми перебуває виконавче провадження №63231053 по примусовому виконанню рішення Охтирського міськрайонного суду від 14.07.2020р. №583/5277/19 (№583/170/20) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 36733.00 грн..

Постановою 12.10.2020 у вказаному виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на рахунки боржника у якій зазначено про накладення арешту на всі відкриті рахунки боржника окрім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належить боржнику.

Згідно із ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника), якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Виходячи зі змісту ст. 451 ЦПК України скарга підлягає задоволенню лише при встановленні, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця прийняті або вчинені не у відповідності до вимог закону, поза межами повноважень суб`єкта оскарження, і права чи свободи заявника були порушені.

За змістом статей 1, 5, Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби ( державних виконавців), та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець має право, зокрема накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей (ч. 7 ст. 18 цього Закону).

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника). Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Пунктом 2 частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Такий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19-ц.

Як убачається з матеріалів справи, і це не заперечують сторони, боржник ОСОБА_1 до державного виконавця Матосової І.Ю. із заявою про зняття арешту з його рахунків, що відкриті в Охтирському відділенні №1 Сумської філії АТ КБ «ПриватБанк» не звертався, не надав останній документи на підтвердження того, що рахунки боржника мають спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на кошти, що знаходяться на таких рахунках, заборонено законом. Усне звернення боржника до іншої особи у виконавчій службі, якщо таке і мало місце, суд не бере до уваги як належний доказ повідомлення державного виконавця, на виконанні у якого перебуває вказане виконавче провадження.

Крім того, на момент звернення ОСОБА_1 зі скаргою на рішення державного виконавця, інформації від Охтирського відділення №1 Сумської філії АТ КБ «ПриватБанк» щодо статусу коштів і рахунку, відкритого на ім`я боржника, до державного виконавця не надходило.

Отже, державний виконавець на момент звернення ОСОБА_1 до суду не мав передбачених законом підстав для зняття арешту з рахунків.

З огляду на викладене у задоволенні скарги слід відмовити за безпідставністю, а судові витрати залишити за особою, яка подала скаргу, без відшкодування.

Керуючись ст.ст. 7, 12, 13, 76-89, 447-451 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити.

Судові витрати залишити за заявником без відшкодування.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ЦПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Охтирський міськрайонний суд Сумської області.

Суддя Охтирського міськрайонного суду Р.В.Сидоренко