Справа №266/4954/18
Провадження№ 6/266/105/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2020 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Курбанової Н.М., за участю секретаря Макогон С.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за поданням державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про розшук боржника ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

Державний виконавець Приморського відділу державної виконавчої служби у м.Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) звернувся до суду із поданням про розшук боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заявлених вимог державний виконавець зазначив, що відділом відкрито виконавче провадження № 61045053 від 23.01.2020 р. по виконанню судового наказу №266/4954/18 виданого 29.08.2018р. Приморським районним судом міста Маріуполя про стягнення з ОСОБА_1 , останнє місце мешкання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 28.08.2018 р. та до повноліття дитини. Боржник рішення суду не виконує, на виклики державного виконавця не реагує та дій направлених на його виконання не здійснює. В ході проведених виконавчих дій встановлено, що боржник не працює, рахунків не має, 13.02.2020р. державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Інформація стосовно сплати боргу у відділі відсутня. Утримання по виконавчому листу не проводилось. Борг станом на 30.10.2020р. складає 46409,70 грн. На підставі викладеного просить вирішити питання про розшук боржника, подання розглянути у відсутність представника відділу.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні вимог подання з наступних підстав.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 14 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» уповноважує виконавця викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу.

Згідно ч. 1 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

Згідно з ч.1 ст. 438 ЦПК України, розшук боржника або дитини, привід боржника оголошується за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

Відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім, зокрема, постанов про відкриття виконавчого провадження, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Аналіз вказаних положень дозволяє зробити висновок про можливість застосування розшуку до боржника лише в разі його належного повідомлення про необхідність явки до виконавчої служби та ухилення належним чином повідомленого боржника від такої явки.

Жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували належне повідомлення боржника про його неодноразовий виклик до виконавчої служби, як то поштових повідомлень, розписок про одержання виклику, суду не надано.

В узагальнені Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015 року висловлено наступну позицію: суди обґрунтовано відмовляли в задоволенні подання про оголошення розшуку боржника, якщо: державний виконавець не надавав суду достатніх і достовірних доказів про відсутність відомостей щодо місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи; через відсутність даних про ухилення боржника від сплати боргу; відсутність відомостей про привід боржника; відсутність доказів, які підтверджували б вичерпність заходів, вжитих державним виконавцем щодо встановлення місця знаходження боржника; відсутність відомостей щодо відкриття виконавчого провадження; відсутність відомостей про те, що боржнику відомо про відкриття виконавчого провадження та що він викликався до відділу державної виконавчої служби; на виклик до суду боржник надав заперечення на подання державного виконавця та надав докази, що місце свого проживання не змінював, ніяких повідомлень про наявність виконавчого провадження не отримував.

Згідно п. 4 розділу IX Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року, за неможливості з`ясування місцезнаходження боржника чи дитини державний виконавець звертається з поданням до суду про розшук дитини або боржника.

Тобто, перш ніж звертатися до суду з поданням про оголошення розшуку боржника, державний виконавець самостійно вживає заходів щодо встановлення місця проживання боржника.

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження № 61045053 від 23.01.2020 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження по виконанню судового наказу №266/4954/18 виданого 29.08.2018р. Приморським районним судом міста Маріуполя про стягнення з ОСОБА_1 , останнє місце мешкання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 28.08.2018 р. та до повноліття дитини (а.с. 16).

Державним виконавцем зроблено запити до Державної фіскальної служби України, Міністерства внутрішніх справ України, Пенсійного фонду України, Реєстру прав власності на нерухоме майно, щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів, джерел доходів, належного на праві власності нерухомого майна (а.с. 18-20, 23).

13 лютого 2020 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника (а.с. 22).

Разом з тим, державним виконавцем не надано доказів на підтвердження того, що боржнику відомо про факт відкриття виконавчого провадження.

Державний виконавець, звертаючись до суду з поданням про оголошення розшуку боржника, не надав відомостей про те чи зареєстрований боржник, не надав відомостей чи перетинав ОСОБА_1 державний кордон України.

Державний виконавець у порядку ст.438 ЦПК України не звертався з поданням про привід боржника і відповідно не надано матеріалів щодо наявності чи відсутності боржника за місцем проживання, акту державного виконавця, тощо.

Надані відповіді на запити, за відсутністю інших доказів, не може бути єдиною підставою для оголошення розшуку.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що виконавець не подав до суду достатніх і достовірних доказів про відсутність відомостей щодо місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи, а також доказів, які підтверджували б вичерпність заходів, вжитих державним виконавцем щодо встановлення місця знаходження боржника, хоча це є його обов`язком, що може призвести до безпідставного оголошення розшуку ОСОБА_1 , чим будуть порушені його права.

Між тим, слід зазначити, що відмовляючи у задоволенні подання, суд виходить також з того, що розшук боржника є суттєвим втручанням у приватне життя особи у розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, і тому має бути легітимним, виправданим та пропорційним цілям, які мали бути досягнуті. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), висловлену у п. 33 рішення ЄСПЛ у справі «Фельдман проти України», за яким будь-яке втручання у право особи на повагу до її приватного та сімейного життя становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснювалося «згідно із законом», не переслідувало легітимну ціль та було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було пропорційним цілям, які мали бути досягнуті.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що в задоволенні подання про оголошення розшуку боржника слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 19, 260, 261, 353, 438 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про розшук боржника ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Курбанова Н. М.