РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2020 року

м. Рівне

Справа № 2-779/10

Провадження № 22-ц/4815/1080/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструк С.В., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

учасники справи:

Скаржник: ОСОБА_1

Заінтересована особа : державний виконавець Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів),

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у м. Рівне апеляційну скаргу Заступника начальника Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Львів) Журавського Назара Миколайовича на ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 08 липня 2020 року, ухвалену в складі судді Мички І.М., у справі № 2-779/10

в с т а н о в и в :

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на постанову державного виконавця Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 20 травня 2020 року про звернення стягнення на доходи боржника.

Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 08 липня 2020 року скаргу ОСОБА_1 , визнати протиправною та забовязати скасувати постанову заступника начальника Журавського Н.М. Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 20 травня 2020 року, виконавче провадження 19613284 задоволено.

Ухвала суду мотивна тим, що у ОСОБА_1 на час винесення постанови про звернення стягнення на заробітну плату була відсутня заборгованість зі сплати аліментів.

В поданій на судове рішення апеляційній скарзі заступник начальника Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Львів), посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні скарги.

Судом не враховано, що відсутність заборгованості зі сплати аліментів не має відношення до даного спору, оскільки скаржник оскаржує процесуальний документ, що виноситься державним виконавцем в процесі здійснення своїх повноважень згідно Закону «Про виконавче провадження». Крім того, судом не враховано, що заборгованність зі сплати штрафу не погашена.

У відзиві на апеляційну скаргу представник боржника вказує, що ухвала суду є законною та обґрунтованою. Просить залишити її без зміни, а скаргу без задоволення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно з частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що в провадженні Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) - знаходиться виконавчий лист № 2- 779/10 , виданий Здолбунівським районним судом 06 травня 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , 1999 року народження, та сина ОСОБА_4 , 2002 року народження у по 300 грн. щомісячно.

Станом на червень 2019 року у ОСОБА_1 утворилась заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 38550 грн., що перевищував сукупний розмір відповідних платежів за три роки.

Відповідно до довідки ПАТ «Концерн Галнафтогаз» від 24.04.2020 року з ОСОБА_1 утримано заборгованість зі сплати аліментів у повному обсязі.

30 травня 2019 року на підставі вимог ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 50% від розміру заборгованості.

Дана постанова сторонами виконавчого провадження не оскаржена.

20 травня 2020 року постановою заступника начальника Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Львів) Журавським Н.М. звернуто стягнення на доходи (заробітну плату) боржника ОСОБА_1 для утримання накладеного штрафу за несплату аліментів та виконавчим збором. Вказана постанова направленна для виконання до ПАТ «Концерн Галнафтогаз».

Згідно зі статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини другої статті 63 Закон № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

За змістом пункту 5 частини першої статті 5 Закону № 1404-VIII постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, накладення штрафу, про стягнення основної винагороди є виконавчими документами.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

За таких обставин, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

До таких висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справах № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18), від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц (провадження № 14-639цс18), від 03 та 10 квітня 2019 року у справах № 370/1288/15 (провадження № 14-612цс18) та № 766/740/17-ц (провадження № 14-664цс18), від 29 травня 2019 року у справі №758/8095/15-ц (провадження №14-134цс19).

Згідно з частиною першою статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Убачається, що спір у цій справі стосується звернення стягнення на доходи ОСОБА_1 у рахунок погашення штрафів, накладених постановами державного виконавця (не суду) у виконавчому провадженні, прийнятих під час дії Закону № 1404-VIII.

У такому випадку рішення, дії посадових осіб органів державної виконавчої служби підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

Не заслуговують на увагу доводи боржника про те, що ним погашено заборгованість по аліментах та фактично виконане судове рішення, на підставі якого виданий виконавчий лист, з огляду на те, що встановлення таких обставин не має значення для вирішення цієї справи, оскільки скаржником заборгованість погашена після винесення державним виконавцем постанови про накладення штрафу. Встановлення зазначених обставин матиме значення під час вирішення питання щодо законності винесення державним виконавцем постанови про накладення штрафу від 30 травня 2019 року.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що постанова про накладення штрафу від 30 травня 2019 року на момент розгляду скарги у суді не скасована.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення суду першої інстанції повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити заяву без розгляду повністю або частково.

Підставою для скасування рішення повністю або частково із закриттям провадження в справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині є порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (частина друга статті 377 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до змісту частини першої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

За таких обставин оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі відповідно до частини першої статті 377 ЦПК України.

Згідно положень частини першої статті 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Враховуючи викладене, колегія суддів повідомляє. про те, що розгляд його позовних вимог до, віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Згідно з частиною четвертою статті 367 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки при розгляді справи встановлено, що суд помилкового розглянув справу в порядку цивільного судочинства, апеляційний суд в силу частини четвертої статті 367 ЦПК України виходить за межі вимог апеляційної скарги, скасовує рішення суду першої інстанції та закриває провадження у даній справі, оскільки вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 255 п.1,ч.1; 367, 368, 374, 377, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу заступника начальника Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління юстиції (м.Львів) Журавського Назара Миколайовича задовольнити частково.

Ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 08 липня 2020 року скасувати.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 20 травня 2020 року про звернення стягнення на доходи боржника закрити.

Повідомити ОСОБА_1 що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 05 листопада 2020 року.

Головуючий :

Судді :