Житомирський апеляційний суд
Справа №274/120/18 Головуючий у 1-й інст. Хуторна І. Ю.
Категорія 3 Доповідач Микитюк О. Ю.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Микитюк О.Ю.

суддів Григорусь Н.Й. Галацевич О.М.

при секретарі Бірюченко Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу №274/120/18

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа: Бердичівська міська рада) про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 15 вересня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Хуторної І.Ю. у м.Бердичів,

встановив:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю на цегляний гараж у дворі будинку АДРЕСА_1 . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі письмового договору від 02.09.1997 року придбав гараж, яким з того часу користується безперервно та відкрито, проте не може оформити право власності.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 15 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що спірний гараж побудований в 1979 році на території військової частини з дозволу командира, тому не є самочинною спорудою. Вважає, що перешкод для визнання за ним права власності на гараж за набувальною давністю немає.

У відзиві Бердичівська міська рада просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що 02.09.1997 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали письмовий договір купівлі-продажу цегляного гаража у дворі будинку АДРЕСА_1 . З технічного паспорта на гараж по АДРЕСА_1 виготовленого на замовленням позивача Бердичівським бюро технічної інвентаризації 20.11.2012, вбачається, що гараж площею 33,5 м2, побудований 1979 року (а.с.5-8)

Правовстановлюючі документи про належність гаража на праві власності ОСОБА_2 відсутні.

Земельна ділянка по АДРЕСА_1 належить до категорії земель оборони (а.с.88). Відповідно до витягу з відомостей наявності та використання земельних ділянок за КЕВ м.Житомир станом на 01.01.2019 рахується 0,52 га земельної ділянки під переданим житловим фондом, по АДРЕСА_1 , на підставі рішення Бердичівської міської ради №222 від 22.06.1959 (а.с.89)

З довідки відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Бердичівської міської ради №38 від 19.03.2019 вбачається, що містобудівною документацією не передбачено будівництво індивідуальних гаражів на земельній ділянці по АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Такий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17.

Враховуючи, що земельна ділянка на ім`я ОСОБА_2 для будівництва гаража по АДРЕСА_2 не виділялась, гараж в експлуатацію не вводився, правовстановлюючі документи на нього відсутні суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову. Крім того, ОСОБА_2 не є належним відповідачем у справі.

Рішення ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389-391 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 15 вересня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча: Судді: