ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/4939/19 Головуючий у 1-й інстанції:Кіяшко В.О.
провадження № 22-ц/807/2744/20 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 15червня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом про стягнення боргу з ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 21.07.2017 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 21.07.2017р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н, відповідно до якого він отримав кредит у розмірі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 14.07.2019р. має заборгованість перед банком за вказаним договором в сумі 31805,06 гривень, яку банк просив стягнути з відповідача на свою користь.

Заочним рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 15червня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 21.07.2017р. у розмірі 19217 гривень 62 копійки, яка є тілом кредиту.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1152 гривні 60 копійок.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» у особі представника Крилової О.Л. подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення простроченого тіла кредиту, відсотків та штрафів та ухвалити в цій частині нове рішення, яким ці позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зі змісту статті 274 ч. 1 п.1 ЦПК України що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скаргане підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що 21.07.2017р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н, відповідно до якого він отримав кредит у розмірі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Банк в позові зазначав, що укладений між сторонами договір складається з Анкети-заяви, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку. За своєю правовою природою вказаний договір є одним із видів кредитного договору.

Довідкою з ЄДРПОУ та банківською ліцензією підтверджується, що АТ КБ «ПриватБанк» є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку та має право на здійснення банківських операцій.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 14.07.2019р. відповідно до розрахунку (а.с. 7-8) має заборгованість по вказаному договору в розмірі 31805,06 гривень, яка складається з наступного: 19217,62 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 9666,14 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 930,58 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 0,00 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., штраф 500,00 грн. (фіксована частина), штраф (процентна складова)1490,72 грн.

Частково задовольняючи вказаний позов та стягуючи лише тіло кредиту в сумі 19 217,62 грн., суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено наявності узгоджених договірних відносин з відповідачем щодо розміру відсотків і штрафів, порядку користування кредитними коштами, а тому вважав, що банк підтвердив лише надання кредитних коштів, які не повернуті відповідачем у стягнутій сумі.

В апеляційній скарзі банк зазначає, що такі висновки суду є помилковими, але колегія визнає неспроможними доводи апеляційної скарги в цій частині та повністю погоджується з висновками суду з огляду на наступне.

Так, в скарзі банк наголошує на тому, що відповідач погодився з тим, що підписанням анкети-заяви він виявив згоду щодо укладення згідно зі статтею 634 ЦК України договору приєднання в повному обсязі до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, які розміщені на офіційному сайті мережі інтернету, та які разом з Пам`яткою клієнта і Тарифами складають договір банківського обслуговування. Виниклі на підставі цього правовідносини банк підтверджував також випискою про рух коштів по рахунку відповідача. Тому банк вважав, що висновки суду про відсутність договору приєднання між сторонами у справі, є помилковими, та діями сторін договору підтверджується наявність договірних відносин, зокрема, виконання його умов банком та часткове виконання відповідачем. Всі решта доводів банку зводяться до аналізу положень Умов та Правил надання банківських послуг, якими, як вказує банк, визначені істотні умови договору щодо зміни кредитного ліміту, простроченого тіла кредиту, відсотків та штрафів.

Перевіривши вказані доводи апеляційної скарги, колегія вважає їх необґрунтованими з огляду на наступні обставини.

Проаналізувавши документи, на підставі яких банк позивається до ОСОБА_1 , колегія погоджується з судом першої інстанції в тій частині, що підписана відповідачем анкета-заява не міститься відомостей про істотні умови кредитного договору, та в ній не зазначається про вид послуги, яку відповідач бажає отримати у Приватбанку. Також колегія вважає ґрунтовними висновки суду про те, що вказана анкета-заява про надання банківських послуг, Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи не становлять договір приєднанням через те, що відповідач не підписував їх, зокрема, у наданій до позовної заяви редакції.

Вказані висновки суду відповідають наданим матеріалам справи та правовій позиції ВС, висловленій у постанові від 03.07.2019р. у справі № 342/180/17 (провадження 14-131цс19).

Суд правильно базував свої висновки на тому, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент підписання заяви відповідачем містили саме вказані умови, в тому числі й щодо визначення простроченого тіла кредиту, формули його обрахування, сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що зазначено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Суд з огляду на вказані обставини правильно визнав, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивач постійно змінював.

На користь вказаному свідчить зміст позовної заяви, у якій банк зазначає про умови зміни кредитного ліміту та Тарифів, зокрема, із можливістю внесення таких змін в односторонньому порядку, що не відповідає положенням чинного законодавства.

Отже, ті обставини, що не підписані відповідачем Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи не можна визнати складовими кредитного договору як такі, що не є письмовою формою договору як це передбачено у статті 1055 ЦК України, судом встановлені правильно. В цьому сенсі доводи банку про наявність договору приєднання є безпідставними. Тому за вказаними Умова та правилами і Тарифами не можна нараховувати відсотки та штрафи, оскільки вони не погоджувались з позичальником.

Що стосується відмови суду у стягненні простроченого тіла кредиту в сумі 9 666,14 грн., то банк вважає це нелогічним у випадку стягнення заборгованості за тілом кредиту (непростроченим), та колегія в цій частині з`ясувала наступне.

З розрахунку заборгованості вбачається, що судом до заборгованості по тілу кредиту, яка підсумково визначається у останній колонці таблиці, входили всі взяті в кредит кошти за поточний місяць та всі нараховані відсотки у цьому місяці, тобто всі нарахування. Колонку ж простроченого тіла кредиту утворює несплачений нарахований обов`язковий мінімальний щомісячний платіж, що відображає лише невиконання в певному місяці обов`язку з погашення щомісячного нарахування. Між тим, цей щомісячний платіж є рекомендованим до сплати, та частка кредиту та відсотків, що в ньому розраховані, вже входять до загальної заборгованості по тілу кредиту та відсоткам, тобто до останньої колонки таблиці. А тому обрахування несплаченого щомісячного платежу як простроченої заборгованості за тілом кредиту призводить до подвійного обліку вже включеної до загальної заборгованості за кредитом суми, яка вже стягнута судом.

Відтак, судом обґрунтовано не було задоволено вимогу про стягнення простроченого тіла кредиту як окремої визначеної суми заборгованості .

Інших доводів, які б спростовували висновки суду, апеляційна скарга не містить, а тому у відповідності до вимог статті 375 ЦПК України апеляційну скаргу колегія залишає без задоволення, а оскаржуване банком рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Крилової Олени Леонідівни залишити без задоволення.

Заочне рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 15 червня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена доВерховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лишеу випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальнезначення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково

Постанова прийнята, складена та підписана 09 листопада 2020 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.

Дата документу 09.11.2020 Справа № 314/4939/19