КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №753/6097/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2020 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів: Гуля В.В.,

Суханової Є.М., розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у місті Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 листопада 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

20 березня2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду із вказаним позовом, в якому просило стягнути із ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитом, яка станом на 11 лютого 2019 року складає 12 738,08 грн, з яких: заборгованість за прострочення кредиту - 1 568,52 грн, пеня - 7 786,79 грн, пеня за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн - 2 300 грн, штраф

( фіксована складова ) - 500 грн, штраф ( процентна складова ) - 582,77 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 16 липня 2014 року між сторонами у справі було укладено кредитний договір №б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 2 500 грн у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Окрім цього, вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, що складає між ним та банком кредитний договір, який підтверджується підписом у заяві.

Однак, відповідач не виконує належним чином умов укладеного правочину, що спричинило виникнення зазначеної заборгованості.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 листопада 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 12 738,08 грн та судові витрати в сумі 1 921 грн, а усього 14 659,08 грн.

На обґрунтування ухваленого судового рішення місцевий суд зазначив, що відповідно до положень статті 1069 ЦК України права і обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунку, визначаються положеннями про позику і кредит ( параграфи 1, 2 глави 71 ЦК України ), якщо інше не встановлено договором.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа

( кредитодавець ) зобов`язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти ( частина 1 статті 1054 ЦК України ).

За загальними правилами, встановленими статтями 526, 530, 611, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом ( стаття 611 ЦК України ).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання ( неналежне виконання )

( стаття 610 ЦК України ).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

За приписом частини 2 статті 1050 ЦК України прострочення позичальником повернення чергової частини позики ( кредиту ) кореспондує праву позикодавця ( кредитодавця ) вимагати дострокового повернення частини позики ( кредиту ), що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Отже зважаючи на те, що позичальник ОСОБА_1 не виконав грошові зобов`язання за кредитним договором, порушені права кредитодавця АТ КБ «Приватбанк» підлягають судовому захисту шляхом примусового стягнення заборгованості.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи,

16 липня 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», та ОСОБА_1 підписали анкету-заяву.

Ця анкета-заява разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, із якими він ознайомлений, як зазначено в анкет-заяві, становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Заборгованість відповідача за кредитом, як зазначає позивач, станом на 11 лютого 2019 року складає 12 738,08 грн, з яких: заборгованість за прострочення кредиту - 1 568,52 грн, пеня - 7 786,79 грн, пеня за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн - 2 300 грн, штраф ( фіксована складова ) - 500 грн, штраф ( процентна складова ) - 582,77 грн..

При цьому, у березні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду із названим позовом.

На підтвердження заявлених позовних вимог надало зазначені докази по справі.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 листопада 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 12 738,08 грн та судові витрати в сумі 1 921 грн, а усього 14 659,08 грн.

Вирішуючи справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , суд другої інстанції, не погоджується із висновками місцевого суду та вважає за необхідне зазначити наступне.

На переконання апеляційного суду, укладений між сторонами кредитний договір є правомірним відповідно до положень ст. 204 ЦК України, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом і він не визнаний судом недійсним.

А тому, за положеннями правочину відповідач має нести цивільно-правову відповідальність у відповідності до норм ст.ст. 525, 526, 610, 629, 1048, 1050, 1054 ЦК України за невиконання умов правочину щодо тіла кредиту.

Проте, щодо позовних вимог з приводу стягнення пені за даним кредитним договором, а також штрафів, то апеляційний суд вважає ці вимоги необґрунтованими, враховуючи наступне.

Витяг тарифів обслуговування кредитних карт і витяг з умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину зазначеного кредитного договору, що укладений між сторонами шляхом підписання заяви-анкети.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір відповідальності у виді пені, штрафів за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Відтак, позовні вимоги щодо стягнення пені та штрафів, за відсутності обґрунтованих підтверджень прийняття відповідачем цих умов, є неправомірними.

Зазначений висновок повністю узгоджується з викладеними висновками в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17-ц.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, враховуючи викладене, позовні вимоги обґрунтовані лише в частині стягнення заборгованості за прострочення кредиту у розмірі 1 568,52 грн.

За таких обставин, суд першої інстанції, без додержання зазначених норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 1048, 1050, 1054 ЦК України ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263 ЦПК України, помилково ухвалив рішення щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , на переконання апеляційного суду, знайшли своє часткове підтвердження, унаслідок чого рішення місцевого суду підлягає скасуванню із ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК Українита названих положень матеріального і процесуального права за їх обґрунтованістю та доведеністю у зазначеній апеляційним судом частині.

При цьому, апеляційний суд також вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року ).

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 листопада 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за прострочення кредиту у розмірі 1 568,52 грн.

В решті позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, за виключенням випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: В.В. Гуль

Є.М. Суханова