Справа № 713/1315/20
Провадження №2/713/349/20
10.11.2020 м. Вижниця
Вижницький районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Пилип`юка І.В., з участю секретарки судових засідань Паучек Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вижниця в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
У позові вказував, що йому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Берегометської селищної ради 29.10.2004 року належить житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 .
У належному йому житловому будинку зареєстрований він, його колишня дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Після розірвання шлюбу відповідачка ОСОБА_2 проживала з ним у будинку, але у 2008 році виїхала на роботу в Італію і з того часу за місцем реєстрації не проживає. Син ОСОБА_3 , більше трьох років тому також виїхав в Італію до матері, і з того часу по місцю реєстрації не проживає, будь-яких стосунків з ним не підтримує.
Відповідачі участі у сплаті комунальних платежів та в утриманні житла не беруть, особистих речей в будинку не мають. Перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачам не чинив.
Зазначав, що реєстрація відповідачів у його житловому будинку порушує його право на вільне розпорядження і користування майном, оскільки він позбавлений можливості оформити субсидію на сплату комунальних послуг.
Просив визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 , який належить йому на праві приватної власності та стягнути з відповідачів на його користь судові витрати.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, належно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи по суті. В адресованій суду заяві просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Щодо заочного рішення не заперечує.
У судове засідання відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не з`явилися, належно повідомлені про дату, час і місце розгляду справи по суті в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Причини своєї неявки суду не повідомили та не подали у встановлений судом строк відзив на позов.
З письмової згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню в повному об`ємі з таких підстав.
Судом установлено, що ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який розірвано 03.02.1995 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 09.02.1995 року Вижницьким відділом реєстрації актів громадянського стану.
В шлюбі народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на праві приватної власності належить житловий будинок в АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 , виданого 29.10.2004 року виконавчим комітетом Берегометської селищної ради та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №5519516, виданого 20.11.2004 року ДКП «Вижницьке РБТІ».
За згодою позивача з 26.02.1989 року у житловому будинку, в АДРЕСА_1 , зареєстрована відповідачка ОСОБА_2 , а з 30.03.1997 року відповідач ОСОБА_3 , що підтверджується копією будинкової книги для прописки громадян, що проживають у вказаному житловому будинку та довідками виконкому Берегометської селищної ради №347 від 24.01.2020 року, №680 від 19.02.2020 року, №943 від 16.03.2020 року, №113 від 29.04.2020 року, №1345 від 25.05.2020 року та №1742 від 26.06.2020 року.
Однак відповідачка ОСОБА_2 з 2008 року, а відповідач ОСОБА_3 з 2015 року за зареєстрованим місцем проживання не проживають, що підтверджується актами обстеження матеріально-побутових умов №198 від 24.01.2020 року, №447 від 19.02.2020 року, №564 від 13.03.2020 року, №687 від 15.04.2020 року, №790 від 25.05.2020 року, №970 від 26.06.2020 року та №1083 від 14.07.2020 року, затвердженими головою Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області.
На даний час позивач не може розпоряджатися належним йому на праві приватної власності житловим будинком, що розташований по АДРЕСА_1 , оскільки в ньому зареєстровані відповідачі.
Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Вказані положення закріплені також у ЦК України.
Так відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст.150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно ч.2,3 ст.156 ЖК Української РСР за згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї.
До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК Української РСР. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 ЖК Української РСР.
Відповідно до положень ч.2 ст.64, ч.1 ст.156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла в подружжя не виникло право спільної власності), їхніх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство.
У ч.4 ст.9 ЖК Української РСР зазначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Згідно ст.72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Права членів сім`ї власника на користування жилим приміщенням урегульовані ст.405 ЦК України, відповідно до вимог якої члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено між ним і власником житла або законом.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України та житлового законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки.
Враховуючи зазначені вимоги закону, а також з урахуванням наведених вище досліджених судом доказів, Суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , є колишніми членами сім`ї позивача, без поважних причин, понад один рік не проживають у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , належному ОСОБА_1 на праві приватної власності.
За вказаних обставин Суд вважає, що відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 необхідно визнати такими, що втратили право на користування вказаним житлом.
Це підтверджено дослідженими в суді належними доказами, доказів протилежного суду не представлено.
На підставі наведеного Суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають до задоволення із стягненням з відповідачів на користь позивача судових витрат по сплаті судового збору відповідно до ст.141 ЦПК України.
На підставі ст.41 Конституції України, ст.ст.16, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст.9, 71, 72, 150 ЖК Української РСР, ст.ст.4, 12, 13, 76-81, 141, 247 ч.2, 258-259, 263-265, 268, 272, 273, 280-284, 354, п.3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України, Суд
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право на користування житловим будинком в АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на праві приватної власності.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 420,40 грн. (чотириста двадцять гривень 40 коп.).
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 420,40 грн. (чотириста двадцять гривень 40 коп.).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Вижницький районний суд до Чернівецького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених вище строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Роз`яснити, що відповідно до п.3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований та житель АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідачка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_4 .

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя І. В. Пилип`юк