ПОСТАНОВА

Іменем України

06 листопада 2020 року м. Кропивницький

справа № 404/494/20

провадження № 22-ц/4809/1291/20

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А.М., Карпенка О.Л.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 07 липня 2020 року у складі судді Гершкула І.М. і

В С Т А Н О В И В :

У січні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути заборгованість у розмірі 76045,12 грн за кредитним договором № б/н від 19.07.2010, яка складається з наступного:

- 2642,73 грн заборгованість за тілом кредиту;

- 386,88 грн заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

- 68918,12 грн пеня;

а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500 грн штраф (фіксована частина);

- 3597,39 грн штраф (процентна складова).

Позовна заява мотивована тим, що 19.07.2010 сторонами укладено кредитний договір на суму 2000 грн., шляхом встановленого кредитного ліміту на платіжну карту.

АТ КБ "ПРИВАТБАНК" відкрило ОСОБА_1 картковий рахунок, випустило та надало платіжну картку, а також здійснювало її обслуговування.

ОСОБА_1 зобов`язалася у строки здійснювати погашення заборгованості, проте через неналежне виконання умов договору виникла заборгованість, яку позивач просить стягнути та судові витрати по справі.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 07 липня 2020 року у задоволені позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які підтверджують, що сторонами укладено кредитний договір, яким обумовлено кредитний ліміт і можливість нарахування відсотків, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів).

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 19.07.2010 відповідачем було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківськиї послуг.

Відповідно до підписаної анкети-заяви, відповідач згоден, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, правилами користування карткою, основними умовами обслуговування складають договір про надання банківських послуг, а також тарифами, які були надані їй у письмовому вигляді.

19.07.2010 відповідачем також було підписано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна,55 днів пільгового періоду», в якій зазначено:

- тип кредитної лінії - поновлювальна;

- базова відсоткова ставка за користування кредитом (2,5% на міс);

- розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості;

- строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним;

- порядок нарахування пені за невчасне погашення заборгованості, а саме: (ПЕНЯ=пеня(1)+пеня (2), де пеня (1)=базова % ставка за договором)/30 - нараховується за кожен день прострочення кредиту;

- пеня (2)=1% від заборгованості, але не менше 30 грн в місяць, нараховується раз в місяць, за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн та більше);

- розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж 30 днів, а саме (500 грн+5% від суми позову) розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів тощо.

В кінці довідки зазначено, що з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна,55 пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлена.

Тобто, сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 08.07.2019 у справі № 923/760/18, твердження суду першої інстанції, що укладений між позивачем та відповідачем договір не містить підписів відповідача під Умовами та правилами надання банківських послуг - є нікчемними і безпідставними, оскільки такий договір є договором приєднання і жодного підпису відповідача під публічно розміщеними Умовами та правилами - закон не вимагає.

На підставі Анкети-Заяви позичальнику відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку «Універсальна, 55 пільгового періоду» та встановлено початковий кредитний ліміт.

Розрахунок заборгованості відповідачем не оскаржувався. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту нею не було надано.

Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, та отримував кредитні кошти з власної ініціативи.

Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору.

Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні фактично отриманих коштів. Тобто заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Верховний Суд по справі № 356/1635/16-ц у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що висновок суду апеляційної інстанції про недоведеність факту отримання відповідачем платіжної картки із встановленим лімітом кредитування та отримання позичальником кредитних коштів та про відсутність кредитних правовідносин між сторонами не може вважатись обґрунтованим, оскільки не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.

Верховний Суд у постанові від 23.12.2019 по справі № 572/1169/17 зазначив: «У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 зроблено висновок, що ст.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, таким, що продовжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Крім цього, згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 по справі № 342/180/17, суд не звернув уваги на можливість повернення фактично отриманої суми кредитних коштів «Однак враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, та вимоги ч.2 ст.530 ЦК Ураїни за змістом якої, якщо строк виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимгати його виконання в будь-який час, свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що він в праві вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів».

Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а він його не повернув, суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків, нарахованих за ст.625 ЦК України.

Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 по справі № 342/180/17 зверталася увага на можливість банку заявити вимоги за ст.625 ЦК України: «Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Однак, суд відмовив у стягненні відсотків за ст. 625 ЦК України, порушив вищевказані норми матеріального права та безпідставно звільнив відповідача від відповідальності з одних формальних міркувань.

Матеріалами справи доведено наявність неналежного виконання боржником зобов`язань щодо повернення кредитних коштів, у зв`язку із чим кредитор має усі законні підстави для нарахування та стягнення неустойки.

Підписання відповідачем Довідки про умови кредитування є належним доказом ознайомлення із умовами кредитування, що підтверджено постановами Верховного Суду від 04.12.2019 по справі № 750/6058/17-ц, та від 19.09.2019 по справі № 127/7543/17.

Відповідно до положень ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки ціна позову становить 76045,12 грн, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 01.01.2020 становить 210200 грн), апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що згідно вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з огляду на таке.

Згідно частини 1статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частинами 1 і 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 - 82 ЦПК.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Статтею 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.07.2010 ОСОБА_1 та ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" уклали договір у виді Анкети - заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно якого ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", правонаступником якого є АТ КБ "ПРИВАТБАНК", відкрили ОСОБА_1 картковий рахунок і випустили картку, а також здійснювали її обслуговування.

Крім цього, заява містить вказівку, що ОСОБА_1 ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, які разом із підписаною заявою складають договір про надання банківських послуг (а.с.16, 18-42).

Виписка по картковому рахунку ОСОБА_1 за період із 01.01.1999 по 24.05.2020 свідчить про користування грошовими коштами по рахунку (а.с.96-101, 117-121, 142-144, 153-155).

Довідка АТ КБ "ПРИВАТБАНК" №30.1.0.0/2-20200123/0119 від 13.05.2020 свідчить, що ОСОБА_1 , згідно кредитного договору б/н від 19.07.2010 отримала картку № НОМЕР_1 зі строком дії до останнього дня 05.2017 (а.с.163).

19.08.2017 ОСОБА_1 уклала шлюб із ОСОБА_3 , а тому подружжя отримало спільне прізвище " ОСОБА_1 ", що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_2 (а.с.72).

Довідка Кропивницького відділу обслуговування громадян №1 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 21.04.2020 свідчить, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала в Головному управлінні та отримувала пенсію по втраті годувальника, оскільки померла її матір ОСОБА_5 (а.с.73).

19.07.2010 сторонами укладено договір у виді Анкети - заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, проте згідно вказаної анкети - заяви ОСОБА_1 просила ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", правонаступником якого є АТ КБ "ПРИВАТБАНК", надати їй послугу "Пенсійна картка", оскільки на той час вона була студентом ВПУ №9 та отримувала пенсію по втраті годувальника.

Анкета - заява не містить будь-які умови договору про встановлення кредитного ліміту, можливість нарахування простроченого тіла кредиту та відсотків, відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказала, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Матеріалами справи підстверджується, що 19.07.2010 сторонами укладено договір у виді Анкети - заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, проте згідно вказаної анкети - заяви ОСОБА_1 просила ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", правонаступником якого є АТ КБ "ПРИВАТБАНК", надати їй послугу "Пенсійна картка", оскільки на той час вона була студентом ВПУ №9 та отримувала пенсію по втраті годувальника.

Анкета - заява не містить будь-які умови договору про встановлення кредитного ліміту, можливість нарахування простроченого тіла кредиту та відсотків, відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту просив стягнути тіло кредиту, відсотки, неустойку (пеня, штраф).

Банк, посилався на Анкету-заяву, довідку про Умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини договору.

Довідкою про Умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" та Витягом із Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку, та інші умови.

Довідка про Умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" не може бути визнана частиною договору, який укладено сторонами, оскільки згідно анкети - заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 19.07.2010 ОСОБА_1 просила надати їй лише пенсійну картку, що прямо вказано відповідною відміткою в анкеті-заяві, а будь-яких вимог і домовленостей сторін стосовно оформлення платіжної карти кредитка «Універсальна» анкета-заява не містить.

В анкеті - заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 19.07.2010 не зазначено, що Довідка про Умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" є складовою частиною договору.

Крім цього, позивачем надано копію Довідки про Умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" з підписом, проте відсутні будь-які дані про особу, що підписала довідку, а також відомості якого саме договору стосується вказана довідка (а.с.17).

Матеріали справи не містять підтверджень, що Витяг із Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які долучено позивачем до позову, надавались для ознайомлення відповідачу та він погодився з ними, підписуючи заяву, а також те, що вказані документи на момент укладення договору взагалі містили умови, зокрема щодо сплати тіла кредиту та відсотків, відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин і без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про тіло кредиту, можливість нарахування простроченого тіла кредиту та відсотків, відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів), наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, який міститься в матеріалах даної справи, не містить підпису відповідача, а тому його не можна розцінювати як частину договору, який укладено сторонами 19.07.2010 шляхом підписання заяви.

Виписка по картковому рахунку ОСОБА_1 та довідка про отримання картки, які надано позивачем, не можуть бути достатніми доказами наявності кредитного договору, оскільки вони не дають змоги з`ясувати умови договору за якими сторони досягли згоди.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір і порядок нарахування тіла кредиту, простроченого тіла кредиту, відсотків, відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Вказані висновки узгоджуються з постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі №342/180/17.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, дав належну оцінку дослідженим доказам і обгрунтовано дійшов висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог щодо надання кредиту відповідачу 19.07.2010 та наявності кредитної заборгованості, тому правомірно відмовив у задоволенні позову АТ КБ«Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 76045,12 грн за кредитним договором б/н від 19.07.2010 за недоведеністю і необґрунтованістю.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (§ 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00).

При цьому апеляційний суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 07 липня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді А. М. Головань

О. Л. Карпенко