Ухвала

28 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 375/986/17

провадження № 61-15139ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу представника Акціонерного товариства «Правекс Банк» - адвоката Ковалевського Євгена Володимировича на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 09 листопада 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 вересня 2020 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк» (далі - ПАТ «Правекс-Банк»), назву якого було змінено на Акціонерне товариство «Правекс Банк» (далі - АТ «Правекс Банк»), звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 12 квітня 2007 року № 146-001/07Р в розмірі 12 158,48 доларів США, а також - пеню за прострочення повернення кредиту в розмірі 70 402,54 грн.

Позов ПАТ «Правекс-Банк» мотивовано тим, що 12 квітня 2007 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 146-001/07Р, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 13 000 доларів США зі сплатою 12 % річних, строком до 12 квітня 2022 року. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за вказаним договором станом на 19 січня 2016 року в нього утворилася заборгованість в розмірі 12 158,48 доларів США, з яких: 8 425,72 доларів США - заборгованість за кредитом; 3 732,76 доларів США - несплачені проценти, а також - пеня за прострочення повернення кредиту в розмірі 70 402,54 грн, з яких: 30 959,50 грн - пеня за несвоєчасну сплату кредиту; 39 443,04 грн - пеня за несвоєчасну сплату процентів за кредитом. Враховуючи наведене, ПАТ «Правекс-Банк» просило стягнути з відповідача вказану заборгованість на свою користь.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 09 листопада 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 02 вересня 2020 року апеляційну скаргу представника ПАТ «Правекс-Банк» - Давиденка М. І. залишено без задоволення, а рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 09 листопада 2017 року - без змін.

15 жовтня 2020 року представник АТ «Правекс Банк» - адвокат Ковалевський Є. В. подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 09 листопада 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 вересня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що у 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2020 року - 2 102 грн.

На день вирішення питання про відкриття касаційного провадження у справі - 28 жовтня 2020 року - курс долара США, встановлений Національним банком України, складає 28,3655 грн за 1 долар США.

Таким чином, ціна позову в цій справі становить 415 283,90 грн (12 158,48 доларів США х 28,3655 грн) + 70 402,54 грн), що станом на 01 січня 2020 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 250 = 525 500 грн). Тобто справа № 375/986/17 не підлягає перегляду в касаційному перегляду в силу вимог закону як справа з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягають касаційному оскарженню.

Доводи касаційної скарги про те, що суди не врахували правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та в постановах Верховного Суду у складі колегій Касаційного цивільного суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/11945/15-ц, від 06 травня 2020 року у справі № 359/5571/16, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

У справі № 444/9519/12 Великою Палатою Верховного Суду викладено такий правовий висновок: «Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів». Висновки судів попередніх інстанцій не суперечать наведеному правовому висновку, оскільки в цій справі судами встановлено, що строк виконання зобов`язання було змінено, у зв`язку з чим, згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України з 11 листопада 2012 року в позивача виникло право на звернення до суду з позовом про стягнення всієї суми заборгованості. Тобто перебіг позовної давності за звернення до суду з цим позовом розпочався 11 листопада 2012 року і закінчився 11 листопада 2015 року. А банк звернувся до суду з позовом лише 16 липня 2017 року.

Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії Касаційного цивільного суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/11945/15-ц, на яку також посилається заявник. Оскільки висновки судів попередніх інстанцій не суперечать наведеним вище правовим висновкам, то посилання заявника на вказану постанову Верховного Суду також не заслуговує на увагу.

У справі № 359/5571/16 судами встановлені обставини, які не є подібними до обставин, встановлених судами в цій справі, тому викладені в ній правові висновки не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Так, на відміну від цієї справи, у справі № 359/5571/16 судами було встановлено, що боржник протягом тривалого часу (до квітня 2016 року) продовжувала виконувати свої зобов`язання за кредитним договором, а банк не вимагав дострокового повернення суми кредиту. Тобто ні Банк, ні позичальник, не вважали, що строк користування кредитом закінчився. Позичальник здійснювала майже щомісячну сплату платежів за договором, частково погашаючи свою заборгованість перед банком, що свідчить про постійне переривання перебігу позовної давності згідно зі статтею 264 ЦК України, відповідно відсутні підстави вважати, що у зв`язку із зміною строку виконання основного зобов`язання за кредитним договором банк пропустив позовну давність.

Наведені заявником доводи не свідчать про фундаментальне значення його касаційної скарги для формування єдиної правозастосовчої практики, а тому вони не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судові рішення в якій, не підлягають касаційному оскарженню в силу вимог закону.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначення у постанові Київського апеляційного суду від 02 вересня 2020 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду клопотання представника АТ «Правекс Банк» - адвоката Ковалевського Є. В. про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 09 листопада 2017 року та постанови Київського апеляційного суду від 02 вересня 2020 року та про зупинення дії згаданих судових рішень.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника Акціонерного товариства «Правекс Банк» - адвоката Ковалевського Євгена Володимировича на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 09 листопада 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 вересня 2020 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

М. Ю. Тітов