Постанова

Іменем України

05 листопада 2020 року

м. Київ

справа №729/1402/15-ц

провадження №61-10св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Калараша А. А.,Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - приватний нотаріус Бобровицького районного нотаріального округу Чернігівської області Винниченко Андрій Миколайович,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 25 квітня

2016 року у складі судді Кузюри В. О. та постанову Чернігівського апеляційного суду від 25 листопада 2019 року у складі колегії суддів Скрипки А. А., Іванової Г. П., Онищенко О. І.,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Бобровицького районного нотаріального округу Чернігівської області Винниченко А. М., з позовом, вимоги якого уточнив під час розгляду справи та просив:

1) встановити факт, що ОСОБА_1 на момент смерті ОСОБА_3 проживав разом з нею у АДРЕСА_1 ;

2) визнати недійсними:

- свідоцтво про право власності на спадщину від 22 червня 2013 року, видане приватним нотаріусом Винниченком А. М. на житловий будинок, що розташований у АДРЕСА_1 ;

- свідоцтво про право на спадщину від 22 червня 2013 року, видане приватним нотаріусом Винниченком А. М. на земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:0242, яка розташована у АДРЕСА_1 ;

- свідоцтво про право на спадщину від 04 липня 2013 року, видане приватним нотаріусом Винниченком А. М. на земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:0243, яка розташована у АДРЕСА_1 .

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 , у зв`язку із чим відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку і земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, які розташовані у АДРЕСА_1 .

З 2009 року позивач постійно проживав з матір`ю у спадковому будинку і продовжує проживати у ньому, є спадкоємцем першої черги відповідно до статті 1261 ЦК України та згідно частини третьої статті 1268 ЦК України спадщину прийняв належними чином. Протягом строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, від спадщини не відмовився.

У 2015 році позивач звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, проте дізнався, що спадщина прийнята його племінником ОСОБА_2 , який є спадкоємцем п`ятої черги за законом та не мав права на отримання спадщини.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Справа розглядалась судами неодноразово

Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області

від 25 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що підстав для визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними немає. Доказів проживання позивача на день смерті ОСОБА_1 з матір`ю не надано. При цьому, позивач не звертався до нотаріуса про прийняття спадщини та не отримував відповідну відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій щодо видачі свідоцтва про право на спадщину. Також суд першої інстанції дійшов висновку про пропуск позивачем строку позовної давності.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 22 липня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 25 квітня 2016 року скасовано. Позовзадоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_1 на момент відкриття спадщини по смерті ОСОБА_3 постійно проживав разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 22 червня 2013 року, видане ОСОБА_2 приватним нотаріусом Винниченком А. М., на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 22 червня 2013 року, видане ОСОБА_2 приватним нотаріусом Винниченком А. М., на земельну ділянку, яка розташована у АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 04 липня 2013 року, видане ОСОБА_2 приватним нотаріусом Винниченком А. М., на земельну ділянку, яка розташована у АДРЕСА_1 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 19 червня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення апеляційного суду скасовано з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

За результатами нового апеляційного розгляду, постановою Чернігівського апеляційного суду від 25 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення суду першої інстанції змінено в частині мотивів та підстав відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що факт постійного проживання ОСОБА_1 на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , є недоведеним та не підтверджується належними і допустимими доказами. Інформація, викладена в довідках, наданих позивачем на підтвердження вимог заявленого позову спростовується даними облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2011-2015 роки. Згідно довідки виконавчого комітету Козацької сільської ради Бобровицького району Чернігівської області від 27 листопада 2012 року, ОСОБА_3 , яка померла

ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 . Разом з нею на день смерті за вищевказаною адресою ніхто не проживав та не зареєстрований.

Відповідач ОСОБА_2 в строк, визначений статтею 1270 ЦК України, звернувся до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини. При цьому інші спадкоємці заяв до нотаріальної контори про прийняття спадщини не подавали. По закінченню строку для прийняття спадщини, нотаріус, встановивши, що подані всі визначені приписами закону документи, видав ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину.

Оскільки однією з підстав для відмови у позові суд першої інстанції зазначив пропуск позивачем строку позовної давності, суд апеляційної інстанції змінив ухвалене цим судом рішення в частині мотивів і підстав відмови у задоволенні позовних вимог та відмовив у позові за недоведеністю.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 в особі представника, не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі рішення та задовольнити позов.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд, як доказ на користь непроживання позивача разом зі спадкодавцем, наводить факт відсутності його реєстрації з 2009 року та на час відкриття спадщини у будинку АДРЕСА_1 . Проте, апеляційний суд не врахував висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 04 липня 2018 року у справі №404/2163/16-ц, відповідно до яких сама по собі відсутність реєстрації місця проживання разом із спадкодавцем не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені частиною третьою статті 1268 ПК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами.

Факт проживання позивача разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини підтверджується показами свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які, як і сільський голова села Козацьке, підтвердили, що на момент смерті спадкодавця ОСОБА_3 позивач проживав разом з нею в селі Козацьке.

Аналізуючи акт обстеження умов проживання від 06 липня 2015 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 проживає в будинку своїх батьків, апеляційний суд дійшов висновку, що вказаний документ не може бути належним та достатнім у розумінні приписів статей 77 та 80 ЦПК України обґрунтованості заявленого позову, але з яких підстав відхилено ці докази, суд не зазначив у своєму рішенні.

Скасовуючи рішення апеляційного суду Чернігівської області від 22 липня 2016 року та передаючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (із відповідними вказівками), Верховний Суд жодним чином не ставив під сумнів наявну у матеріалах справи доказову базу щодо проживання ОСОБА_1 на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем.

З урахуванням висновків Верховного Суду у цій справі, апеляційний суд мав перевірити лише коло спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_3 , час смерті ОСОБА_7 , а також, чи є ОСОБА_2 сином ОСОБА_7 , і після цього зробити висновок, чи мав відповідач право спадкування за законом як спадкоємець першої черги.

Проте, розглядаючи справу та приймаючи оскаржувану постанову від 25 листопада 2019 року, апеляційний суд повторно оцінив всі доводи, які було покладено в основу рішення апеляційного суду Чернігівської області від 22 липня 2016 року, разом з тим, дійшов протилежного висновку, зазначивши, що під час розгляду справи не знайшов свого підтвердження факт того, що ОСОБА_1 на час відкриття спадщини постійно проживав із спадкодавцем ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом апеляційної інстанції, всупереч частини першої статті 372 ЦПК України розглянуто справу та прийнято рішення за відсутності позивача, що є порушенням норм процесуального права та обов`язковою підставою для скасування такого судового рішення.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника заперечує проти доводів позивача та просить залишити ухвалені у справі судові рішення без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи до суду не подано.

Фактичні обставини, встановлені судами

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 та після її смерті відкрилась спадщина, яка складалась із чотирьох земельних ділянок та будинку, що розташований у АДРЕСА_1 .

Згідно заповіту від 25 жовтня 2007 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Козацької сільської ради, на випадок своєї смерті ОСОБА_3 зробила заповітне розпорядження: земельну ділянку площею 2,7736 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і знаходиться на території Козацької сільської ради, земельну ділянку площею 0,5567 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і знаходиться на території Козацької сільської ради, заповіла своєму онуку ОСОБА_2

03 квітня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Бобровицького районного нотаріального округу Чернігівської області Винниченка А.М. із заявою про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

22 червня 2013 року ОСОБА_2 отримав свідоцтва про право на спадщину за законом, згідно яких спадщина, на яку видані ці свідоцтва, складається із: житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 ; земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,2500 га, цільове призначення (використання) земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

04 липня 2013 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого спадщина складається: із земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , сільськогосподарські угіддя - рілля, площею 0,2921 га, цільове призначення (використання) земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства.

04 липня 2013 року ОСОБА_2 отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом, згідно яких спадщина складається із: земельної ділянки, яка розташована на території Козацької сільської ради Бобровицького району Чернігівської області, сільськогосподарські угіддя - перелоги, площею 2,7736 га, цільове призначення (використання) земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; земельної ділянки, яка розташована на території Козацької сільської ради Бобровицького району Чернігівської області, сільськогосподарські угіддя - перелоги, площею 0,5567 га, цільове призначення (використання) земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_3 є її син ОСОБА_1 , її син ОСОБА_7 (перша черга спадкоємців за законом), її онук ОСОБА_2 (п`ята черга спадкоємців за законом).

Син спадкодавця ОСОБА_3 - ОСОБА_7 , який був батьком відповідача ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_7 , а також із довідки про смерть від 22 жовтня

2014 року місцем його смерті зазначено село Козацьке Бобровицького району Чернігівської області.

З облікової картки об`єкта погосподарського обліку за 2011-2015 роки вбачається, що крім ОСОБА_3 , в будинку АДРЕСА_1 , ніхто не проживав.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Спадкування за законом здійснюється у наступній черговості (при цьому кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків зміни черговості одержання права на спадкування, встановлених статтею 1259 ЦК України):

перша черга: діти спадкодавця (у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті), той з подружжя, який його пережив, та батьки;

друга черга: рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері;

третя черга: рідні дядько та тітка спадкодавця;

четверта черга: особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини;

п`ята черга: інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення, та утриманці спадкодавця (неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування).

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.

На «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом» в межах певної черги впливають такі юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої - п`ятої черги.

У частині третій статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У частині першій статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом (стаття 1301 ЦК України).

У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, як кожного окремо, так і у їх сукупності встановив, що ОСОБА_1 на час відкриття спадщини постійно не проживав із спадкодавцем ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , у встановлений законом строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері не звертався, а отже є таким, що спадщину після її смерті не прийняв.

Установивши, що відповідач ОСОБА_2 , як спадкоємець п`ятої черги, у строк, визначений статтею 1270 ЦК України, звернувся до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини, інші спадкоємці - ОСОБА_1 та ОСОБА_7 (перша черга спадкоємців за законом) заяв до нотаріальної контори про прийняття спадщини не подавали, тобто відбулось одержання відповідачем права на спадкування наступною чергою (частина друга статті 1258 ЦК України) та ОСОБА_2 є таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсними, виданих йому свідоцтв про право на спадщину за законом.

Позивачем не доведено наявність юридичних фактів, які свідчать про прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_3 на підставі частини третьої статті 1268 ЦК України, що є його процесуальним обов`язком у силу статті 12, 81 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції на основі всієї сукупності наданих сторонами доказів, встановив відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження факту проживання позивача із спадкодавцем на час відкриття спадщини, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про недостатність показів свідків для встановлення обставин постійного проживання ОСОБА_1 та спадкодавця на час відкриття спадщини.

Доводи касаційної скарги про розгляд справи апеляційним судом за відсутності позивача є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, відповідно до яких останній повідомлявся про день, час, місце розгляду справи належним чином, у повній мірі користувався наданими йому процесуальним законом правами, в тому числі через свого представника, який брав участь у розгляді справи в судовому засіданні.

Доводи касаційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди з наданою апеляційним судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів і обставин в тому контексті, який на думку позивача свідчить про прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_3 відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України.

Вказані доводи не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки усправі, яка переглядається, апеляційним судом надано належну оцінку всім наданим сторонами доказам, до переоцінки яких, в силу приписів статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції вдаватись не може з тих підстав, що встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваних рішеннях, питання вмотивованості висновків судів , Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків апеляційного суду та суду першої інстанції у незміненій апеляційним судом частині.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду та рішення суду першої інстанції у незміненій апеляційним судом частині - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області

від 25 квітня 2016 року у незміненій апеляційним судом частині та постанову Чернігівського апеляційного суду від 25 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

А. А. Калараш

І. М. Фаловська