ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 листопада 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/1649/20

Головуючий у першій інстанції Олещенко В. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1296/20

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді - Бобрової І.О.,

суддів Шарапової О.Л., Євстафіїва О.К.

сторони справи:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 07 вересня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

місце ухвалення судом першої інстанції рішення м. Чернігів,

дата складання судом першої інстанції повного тексту рішення 07.09.2020,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останнього на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 07.09.2012 в розмірі 31617,26 грн та 2102 грн судових витрат.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 07.09.2012 та отримав кредитну картку із встановленим початковим кредитним лімітом, який в подальшому збільшився до 18000 грн. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що ця заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, де є відповідні запевнення відповідача щодо отримання документів у письмовому вигляді та ознайомлення з ними, а також з наказом про їх затвердження. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, банк свої зобов`язання виконав у повному обсязі, проте ОСОБА_1 належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання, не сплатив своєчасно банку грошові кошти для погашення кредиту, у зв`язку з чим станом на 31.05.2020 утворилась заборгованість в загальній сумі 31617,26 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 22694,86 грн, заборгованості за простроченими відсотками 8922,40 грн.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 07 вересня 2020 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 07.09.2012 у розмірі 22694,86 грн та 1508,82 грн судових витрат по сплаті судового збору. У задоволенні решти позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками та ухвалити нове рішення, задовольнивши позовні вимоги в цій частині в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне дослідження обставин справи та неналежну оцінку доказів судом.

Апелянт зазначає, що відповідно до підписаної 07.09.2012 анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банком послуг відповідач погодився з ними, з тарифами банку, зобов`язався самостійно знайомитись з їх змінами на офіційному сайті банку, погодився з тим, що вказані Умови та підписана заява зі зразками підписів складають між ним та банком зміганий договір банківського рахунку.

Відповідачем не заявлялись позовні вимоги про визнання вказаного кредитного договору недійсним або нікчемним.

На підставі вказаної заяви відповідачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 та видано кредитну карту, яка в подальшому перевипускалась. На картку було встановлено кредитний ліміт в розмірі 18000 грн. Із виписки по рахунку, наданої позивачем, прослідковується, що відповідач активував картку, знімав кредитні кошти, частково повертав їх, а отже й отримав кредитну карту та фактично погодився з Умовами та правилами, а також Тарифами банку. Розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами сторони погодили в Тарифах.

Позивачем до позовної заяви долучено витяг з Умов та правил, у тій редакції, що діяла на момент підписання відповідачем анкети-заяви та копія наказу банку про затвердження вказаної редакції умов та правил, отже банком до суду надано саме ту редакцію Умов та Правил, до якої приєднався відповідач підписуючи анкету-заяву, відповідачем даний факт не спростовано.

Також суд першої інстанції не взяв до уваги клопотання позивача про огляд доказів за їх місцезнаходженням, а саме веб-сайту АТ КБ «Приватбанк», на якому розміщені умови та правила надання банківських послуг, у конкретній редакції, що діяла на час приєднання до них відповідача.

Суд порушив порядок, встановлений для вирішення питання, допустив однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, не встановив дійсних прав та обов`язків сторін, які випливають з кредитного договору, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для зміни рішення.

Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч. 2,5 ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення 22694,86 грн заборгованості за кредитом не оскаржується, тому, відповідно до положень ст. 367 ЦПК України, апеляційним судом в цій частині не переглядається.

Рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується, вимогам ст.263 ЦПК України відповідає.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що підписавши 07.09.2012 анкету-заяву, відповідач дійсно отримав від позивача кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, користувався цими грошима, однак в повному обсязі їх не повернув, в результаті чого виникла заборгованість за кредитом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, суд виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цим Витягом з Тарифів та Витягом з Умов було ознайомлено відповідача, який при цьому погодився з ними підписуючи заяву. Вказані документи не підписані відповідачем, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між Банком та ОСОБА_2 07.09.2012 шляхом підписання анкети-заяви. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки зміст цього документа повністю залежить від волевиявлення і дій банку.

У анкеті-заяві від 07.09.2012 процентна ставка не зазначена.

За таких обставин суд не знайшов правових підстав для стягнення з відповідача нарахованої позивачем суми відсотків.

Водночас, враховуючи, що фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, а також з огляду на приписи частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками з огляду на наступне.

Встановлено, що 07.09.2012 ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а. с. 34).

За текстом вказаної заяви встановлено, що ОСОБА_1 погодився з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. ОСОБА_1 ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Також, відповідач зобов`язався самостійно знайомитись зі змінами Умов і Тарифів на офіційному інтернет-сайті банку. Також він дає згоду на оформлення послуги накопичування «копилка» та погоджується з умовами надання такої послуги. Клієнт підтвердив, що отримав памятку клієнта з умовами та тарифами, виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку «Кредитка «Універсальна»» та зазначив бажаний кредитний ліміт за карткою в сумі 300 грн.

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , старт карткового рахунку відбувся 07.09.2012 із початковим кредитним лімітом 500 грн. Після цього його було зменшено до 300 грн, а в подальшому збільшено до 18000 грн, 17.04.2019 кредитний ліміт остаточно змінено до 0 грн (а. с. 32). Згідно з довідкою банку про видачу кредитних карток за кредитним договором № б/н між АТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 , останньому неодноразово видавались кредитні картки, термін дії останньої з яких 07/21, тобто до кінця липня 2021 року.

Згідно з випискою за договором б/н, укладеним з відповідачем, станом на 03.06.2020, ОСОБА_1 користувався кредитними коштами у власних потребах, періодично погашав заборгованість, востаннє 25.09.2019 (а.с. 20-31).

Відповідно до розрахунку, наданим банком до позовної заяви, за вказаним кредитним договором станом на 31.05.2020 утворилась заборгованість в загальній сумі 31617,26 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 22694,86 грн, заборгованості за простроченими відсотками 8922,40 грн (а.с. 19 зворот).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

ОСОБА_1 належним чином не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, при цьому з підписаної ним анкети-заяви не вбачається домовленості сторін щодо конкретної процентної ставки за кредитом, порядку нарахування процентів, відповідальності за порушення договірних зобов`язань.

Обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення відсотків банк посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», де визначені умови щодо кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» (а.с. 35) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а. с. 36-60) як невід`ємні частини спірного договору. Банк стверджував, що відповідач був ознайомлений з конкретною редакцією Умов, яка затверджена наказом від 01.08.2012 № СП-6836595 (а.с.63 зворот, копія), однак, даний наказ не може бути належним та допустимим доказом, оскільки вказані в ньому факти мали місце починаючи з 01.08.2012, тобто раніше моменту виникнення договірних відносин, крім цього, вказаний наказ не містить інформації про те, що ОСОБА_1 ознайомлювався саме з тими умовами, що ним затверджені.

За клопотанням АТ КБ «Приватбанк» про огляд доказів за їх місцезнаходженням, суд здійснив огляд та вибіркове фіксування змісту розділу 2.1.1 Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «Приватбанк» за посиланням https://privatbank.ua/terms та доступні за наступним шляхом: «Архів договорів», перейти за посиланням «більше», обрати сторінку № 5, повний текст за посиланням «Повний договір (актуальний на 01.10.2015р.)», розділ 2.1.1 (ст. 289-314) повного договору. За вказаною електронною адресою на офіційному сайті банку на сторінках 289-314 дійсно знаходиться розділ 2.1.1 Умов та правил надання банківських послуг, копія яких додана банком до позовної заяви, однак, в них не міститься будь-якої додаткової інформації щодо предмету доказування по справі їх затвердження або ознайомлення з ними відповідачем, вони аналогічні паперовій копії, наданій банком, тому колегія суддів не бере їх до уваги

Відповідач отримував картку «Кредитка УНІВЕРСАЛЬНА», однак, з матеріалів справи не вбачається, який тарифний план діяв для цієї картки, які тарифи діяли для інших карток, що видавались відповідачу банком. Позивачем не доведено належними та достатніми доказами, що саме додані до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету, а також те, що вказані документи на момент підписання ним вказаної заяви взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, розмірів і порядку їх нарахування.

Оцінюючи доводи позивача, про те, що заява позичальника разом з цими Умовами та Правилами становить укладений між ними кредитний договір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дотримався правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, що роздруківка Умов та Правил із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Також неможливо в даному випадку застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови, що розміщені на офіційному сайті позивача, (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з указаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-якій редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову.

Таким чином, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови, що діяли саме на час підписання анкети-заяви, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, наданий банком витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Вказане відповідає правовому висновку висловленому Верховним Судом 26.02.2020 при розгляді справи № 335/2109/18.

Той факт, що ОСОБА_1 використовував кредитні картки та частково повернення ним коштів не свідчить про те, що він знав і розумів, як це передбачено вимогами законодавства, умови зміни розміру кредитного ліміту, порядку та розміру нарахування відсотків, отже, сам по собі факт користування такими коштами не породжує виникнення обов`язку сплати відсотків та інших нарахувань, крім суми фактично отриманих коштів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18.03.2019 у справі № 751/861/17-ц.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що сторонами не було узгоджено належним чином розмір відсотків, тому колегія суддів приходить до висновку про безпідставність заявлених вимог банку в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками в сумі 8922,40 грн з відповідача.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, тобто в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 07 вересня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст. 389 ЦПК України

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О. Боброва

О.Л. Шарапова

О.К. Євстафіїв

Повний текст постанови складений 10.11.2020.