КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 361/5445/19 Головуючий у 1 інстанції - Сердинський В.С.
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Мараєвої Н.Є.

Суддів: Заришняк Г.М., Рубан С.М.

При секретарі: Гаврюшенко К.О.

розглянули у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_1

на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 червня 2020 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Альянс Новобуд", ОСОБА_4 про визнання правочинів недійсними та застосування наслідків, -

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., осіб, які з`явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Броварського районного суду Київської області від 19 червня 2020 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Альянс Новобуд", ОСОБА_4 про визнання правочинів недійсними та застосування наслідків.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись, на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

29 вересня 2020 року до Київського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Броварського міськрайонного суду міста Києва від 19 червня 2020 року - залишити без змін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 15 листопада 2014 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис№1094 (том 1, а.с. 20).

Сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 1, а.с. 20).

02 березня 2016 року ОСОБА_2 змінила ім`я з " ОСОБА_6 " на " ОСОБА_7 ".

16 травня 2019 року відповідачка змінила прізвище з " ОСОБА_8 " на " ОСОБА_9 " (том 1, а.с. 22, 148).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 січня 2019 року у справі №361/4670/18 шлюб між відповідачем ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_1 було розірвано (том 1, а.с. 26-27).

Спірне майно, а саме двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальна площа якої становить 71,30 кв.м. була придбана у три етапи.

Першим етапом було укладення між ОСОБА_2 та ТОВ "Альянс Новобуд" договору купівлі-продажу деривативу №13697-А від 26 січня 2016 року (з додатками та додатковими угодами) та укладення договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру №3/182-ЛК від 26 січня 2016 року, відповідно до умов якого планувалось придбання однокімнатної квартири за умовним номером 182 на 24 поверсі, загальною площею 43,67 кв.м. у будинку 3 на території 3-го мікрорайону IV житлового району в місті Бровари.

Другим етапом було укладення між ОСОБА_2 та ТОВ "Альянс Новобуд" договору купівлі-продажу деривативу №14827-А від 14 березня 2016 року (з додатками та додатковими угодами) та договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру №3/184-ЛК від 14 березня 2016 року (перехід з №3/182-ЛК) щодо придбання двокімнатної квартири під умовним номером АДРЕСА_2 , а.с. 169-193).

Третім етапом було укладення договору купівлі-продажу деривативу від 25 липня 2016 року №17958-А, попереднього договору купівлі-продажу №2/1/133 (перехід з 3/184 ЛК) від 25 липня 2016 року двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 71,30 кв. м. на 18 поверсі (том 1, а.с. 31-56).

З матеріалів справи вбачається, що на момент укладення договору купівлі-продажу майнових прав на 2-кімнатну квартиру 25 липня 2016 року відповідачем ОСОБА_2 вже було сплачено суму грошових коштів в розмірі 827130, 21 грн., що становило понад 74% від вартості двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 71,30 кв.м. Здійснення відповідних оплат підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями за період січень-липень 2016 року у кількості 19 шт. (том 1, а.с.207-218), а також частково листом ТОВ «Компанія з управління активами «Сіті Кепітал» від 01.04.2016 р. №53 (том 1, а.с.220).

Після укладення договору купівлі-продажу майнових прав, ОСОБА_2 ще було додатково сплачено кошти за квартиру у розмірі 322 571, 27 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи квитанціями у кількості 19 шт. (том1, а.с. 198-206).

Таким чином, враховуючи зазначене вище, загальна сума коштів, яка була виплачена ОСОБА_2 , становить 1149701,48 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи квитанціями.

Заперечуючи проти задоволення позову, ОСОБА_2 зазначала, що здійснювала оплату двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 71,30 кв. м. за рахунок коштів, які їй подарував дідусь ОСОБА_3 . Зазначене підтверджується наявним у матеріалах справи договором дарування грошових коштів від 02 грудня 2015 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левицьким Р.В., зареєстрованим у реєстрі за №841 (том. 1, а.с. 156).

Відповідно до вказаного договору дарування, відповідач ОСОБА_10 ) ОСОБА_11 прийняла у дар від ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 1072800,00 грн., що становило еквівалент 45000,00 доларів США, які даруються з метою придбання у власність будь-якої квартири за адресою: АДРЕСА_3 .

Між ОСОБА_2 , ТОВ «Альянс Новобуд» та ОСОБА_3 було укладено договір про зміну сторони у зобов`язанні від 23 серпня 2018 року (том 1, а.с.194), згідно з умовами якого, ОСОБА_2 було передано всі права та обов`язки за попереднім договором купівлі-продажу №2/1/133 (перехід з 3/184-ЛК) від 25 липня 2016 року на користь ОСОБА_3 .

На підставі вищезазначеного договору про заміну сторони у зобов`язанні, 31 серпня 2018 року ОСОБА_3 було оформлено право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 71.30 кв. м. за договором купівлі-продажу квартири, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Альянс Новобуд» (том 1, а.с.195-197).

Згідно листа ТОВ «Компанія з управління активами «Сіті Кепітал» від 14 січня 2019 року, договір купівлі-продажу деривативу №17958-А від 25 липня 2016 року на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 було укладено за ціною деривативу у розмірі 600773,80 грн. Враховуючи зарахування раніше сплаченої ціни деривативу у розмірі 500828,40 грн., сума до сплати за придбаний дериватив склала 99945,40 грн. та згідно даних Товариства вносилася безпосередньо через касу банку наступним чином: 26 липня 2016 року - 99945,40 грн. Таким чином, грошові зобов`язання за договором купівлі-продажу деривативу №17958-А від 25 липня 2016 року були виконані в повному обсязі. Оскільки, грошові кошти вносилися через касу банку, особу фактичного платника встановити неможливо (том 2, а.с.210).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що майнові права за попереднім договором купівлі-продажу №2/1/133 (перехід з 3/184-ЛК) від 25 липня 2016 року двокімнатної квартири АДРЕСА_1 були особистою приватною власністю ОСОБА_2, а тому, необхідність письмової згоди другого з подружжя на розпорядження відповідним майном, не потребувалась, а тому, враховуючи викладене не підлягають задоволенню й інші похідні вимоги позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 просив визнати недійсним правочин, оформлений договором про заміну сторони у зобов`язанні від 23 серпня 2018 року, укладений між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ТОВ "Альянс Новобуд", а також правочини, які були укладені після договору про заміну сторони, що пов`язані із оформленням у приватну власність та розпорядженням новим власником ОСОБА_3 двокімнатною квартирою АДРЕСА_1 , загальною площею 71,30 кв.м., а саме: договір купівлі-продажу квартири від 31 серпня 2018 року та іпотечний договір від 24 жовтня 2018 року, а також застосувати наслідки недійсності зазначених вище договорів, посилаючись на те, що майнові права на спірну квартиру було набуто під час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за рахунок спільних коштів подружжя, майно перебувало у спільній сумісній власності подружжя і розпорядження таким майном потребувало письмової згоди другого з подружжя.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя.

Такої правової позицій дійшов Верховний Суд у постанові від 07 грудня 2016 року в справі №370/443/13ц.

З урахуванням того, що оплата за договором купівлі-продажу деривативу №13697-А від 26 січня 2016 року та договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру №3/182-ЛК від 26 січня 2016 року, договором купівлі-продажу деривативу №17958-А, попереднім договором купівлі-продажу №2/1/133 (перехід з 3/184-ЛК) від 25 липня 2016 року двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 71,30 кв.м. на 18 поверсі, здійснювалась за кошти, які належали ОСОБА_2 особисто, майно, яке було оплачено/придбано за рахунок таких коштів необхідно вважати особистою приватною власністю ОСОБА_2 .

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що твердження відповідача ОСОБА_2 щодо придбання спірної квартири за подаровані грошові кошти знайшли своє відображення в письмових матеріалах справи.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що придбання двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 71, 30 кв. м. на вісімнадцятому поверсі відбувалось за особисті кошти ОСОБА_2 , які їй були подаровані її дідусем ОСОБА_3 , відповідно до договору дарування грошових коштів від 02 грудня 2015 року.

З огляду на викладене, майнові права за попереднім договором купівлі-продажу №2/1/133 (перехід з 3/184-ЛК) від 25 липня 2016 року двокімнатної квартири АДРЕСА_1 були особистою приватною власністю відповідача ОСОБА_2 та вимоги, зокрема, ч. 3 статті 65 Сімейного кодексу України про необхідність письмової згоди другого з подружжя на розпорядження відповідним майном, не потребувалось.

При укладенні оспорюваних договорів були дотримані вимоги закону.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 не надано, а судом не здобуто жодних доказів на підтвердження витрат на здійснення ремонту в квартирі, вартість якого об`єктивно оцінена ним в еквіваленті 25000,00 доларів США.

Отже, таким чином, враховуючи зазначене колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції стосовного відсутності правових підстав для визнання недійсним договору про заміну сторони, та про відмову у задоволенні інших вимог позивача, які були викладені ним у позовній заяві.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з`ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 268, 352, 367, 368, 374, 375, 376, 381- 384, ч.1 ст.369 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 04 листопада 2020 року.

Головуючий:

Судді: