Провадження № 2/161/3068/20
У Х В А Л А

11 листопада 2020 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Філюк Т.М.

за участі секретаря судового засідання Денисюка І.В.

розглянувши у підготовчому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання спадкового договору,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в Луцький міськрайонний суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання спадкового договору.

Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду від 14 серпня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі.

21 жовтня 2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, оскільки вона добровільно звернулась до нотаріуса з заявою про розірвання спадкового договору за взаємною згодою сторін та отримала відповідь від нотаріуса про можливість і процедуру розірвання договору в нотаріальному порядку.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, зокрема, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до змісту ч.1 ст. 4 ЦПК України. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Необхідність запровадження такого правила, визначеного п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України, обумовлена тим, що відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір, на відміну від раніше чинної конституційної норми про те, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Проте поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Поряд з цим за змістом пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Як вбачається з наданих відповідачем до відзиву на позовну заяву доказів, ОСОБА_2 28 вересня 2020 року звернулась до Приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області з заявою про розірвання спадкового договору №987 від 17 грудня 2019 року, укладеного між нею та ОСОБА_1 , про що свідчить відповідний штамп на заяві, на що 30.09.2020 року приватним нотаріусом їй було надано відповідь.

З позовом до ОСОБА_2 про розірвання спадкового договору ОСОБА_1 звернувся в Луцький міськрайонний суд Волинської області 29 липня 2020 року.

Таким чином, наведені обставини не свідчать про те, що між сторонами відсутній спір. А незаперечення з боку відповідача щодо розірвання спадкового договору та звернення до нотаріуса з відповідним листом після пред`явлення позивачем позову до суду також не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі.

Зважаючи на викладене, суд прийшов до висновку, що в задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст. 255 ЦПК України, -

у х в а л и в :

В задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про закриття провадження у справі ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання спадкового договору - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Луцького міськрайонного суду Т.М.Філюк