справа 278/527/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2020 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Грубіяна Є.О., за участю секретаря Фурман О.А., розглянув розглянув скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Коробової Наталії Ігорівни, --

В С Т А Н О В И В :

Скаржниця направила на адресу суду звернення, яким просить скасувати рішення прийняті державним виконавцем щодо накладення стягнення за невиконання рішення суду, адже останнє виконати не представляється можливим у зв`язку із протиправною поведінкою стягувача.

В судовому засіданні представник скаржника вимоги довірителя підтримав та просив їх повністю задовольнити.

Державний виконавець та представник стягувача у судовому засіданні скаргу не визнали та просили її відхилити як безпідставну.

Проаналізував направлену скаргу, судом встановлені наступні фактичні обставини справи.

Рішеннями суду першої інстанції з урахуванням постанов суду апеляційної інстанції встановлено та вирішено наступне. Сторони у справі є співвласниками домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 . Позивачу та скаржнику за даним провадженням ( ОСОБА_1 ) належить 56/100, а відповідачу, (стягувач) ОСОБА_2 , відповідно, 44/100. Виділив майно її співвласникам судом зобов`язано сторони здійснити переобладнання будинку для створення двох ізольованих квартир. З даного приводу виконавчою службою здійснюється два виконавчих провадження, якими зобов`язано обох сторін здійснити будівельно-оздоблювальні роботи. У виконавчому провадженні, яким судом зобов`язано ОСОБА_1 провести певні дії, на останню накладено штраф двома рішеннями датованими державним виконавцем 20 липня та 15 жовтня 2020 року за невиконання без поважних причин рішення суду.

Представник ОСОБА_1 у судовому засіданні зазначила, що рішення суду не виконується з поважних причин, адже ОСОБА_2 не надає ключі від будинку для здійснення відповідних робіт. При кожному випадку законного знаходження ОСОБА_1 у будинку ОСОБА_2 вчиняє протиправні дії, не надає ключі, виганяє з будинку, б`є батьків ОСОБА_1 .

Актом державного виконавця від 21 вересня 2020 року зафіксовано обов`язок ОСОБА_2 надати ключі ОСОБА_1 до 27 вересня 2020 року і звільнити приміщення від особистих речей (а.с.11).

Заявою, датованою 28 вересня 2020 року ОСОБА_1 зверталась до державного виконавця і повідомляла, що ОСОБА_2 не надав ключі до зазначеної дати і не звільнив приміщення від особистих речей у зв`язку із чим виконати рішення суду не представляється можливим.

Житомирською місцевою прокуратурою повідомлено ОСОБА_1 про те, що органами досудового розслідування проводиться слідство щодо невиконання ОСОБА_2 рішення суду за ознаками складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, а також два кримінальних провадження щодо спричинення батькам ОСОБА_1 тілесних ушкоджень у спірному домоволодінні.

Також, судом встановлено, що у спірному будинку сторони проживали до припинення шлюбних стосунків. Після цього, в будинку став проживати один ОСОБА_2 ОСОБА_1 стала проживати в іншому місці та в судовому порядку відновила права власності на спірну частину домоволодіння, виділила з нього частку. Весь цей час усім будинком фактично володів ОСОБА_2 .

Станом на день звернення із даною скаргою в Житомирському районному суді Житомирської області наявна судова справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення.

Процесуальним законом дані правовідносини врегульовані наступним чином.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ст. 447 ЦПК України).

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (ст. 451 ЦПК України).

Проаналізував фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення скарги, як обґрунтованої, а рішення державного виконавця як незаконні з огляду на наступне.

Судом встановлено та не спростовувалось сторонами, що сторони виконавчого провадження є співвласниками зазначеного домоволодіння, однак фактично ним володіє лише ОСОБА_2 . Останній чинить перешкоди у наданні доступу до будинку ОСОБА_1 , що мало місце на протязі усього виконавчого провадження аж до винесення останньої та оскаржуваної за даним зверненням постанови. Наявність наміру бути одноосібним власником домоволодіння ОСОБА_2 мав, ще до даного виконавчого провадження, на що вказує судовий захист прав ОСОБА_1 у двох судових справах.

Зокрема державним виконавцем у постанові від 21 вересня 2020 року зафіксовано факт відсутності будь-якого доступу ОСОБА_1 до даного будинку станом на день її складення. У присутності державного виконавця Липа А.М. того ж дня 21 вересня 2020 року зобов`язувався надати ключі від будинку ОСОБА_1 та звільнити приміщення від особистих речей в строк до 27 вересня 2020 року. Однак такого обов`язку не виконав, як встановлено судом і до дня слухання даної справи.

Аналіз зазначених фактичних обставин справи, дають достатні підставі суду вважати, що ОСОБА_1 і не могла виконати рішення суду за відсутності вільного та безперешкодного доступу до приміщень, блокування яких чинились ОСОБА_2 , а прийняті та оскаржувані рішення є необґрунтованими, упередженими та незаконними, що вимагає їх скасувати.

Такий висновок суд ґрунтує на не спростовуваному учасниками даного провадженні факті відсутності доступу ОСОБА_1 до власної половини домоволодіння через протиправні дії ОСОБА_2 . Наявність особистих речей у домоволодінні та не звільнення його загалом ОСОБА_2 для проведення капітальних будівельних переобладнань для утворення двох ізольованих квартир підкреслює зазначені раніше висновки суду з даного приводу, а саме про намір продовжувати фактично володіти одноособово домоволодінням.

Твердження представника ОСОБА_2 , що дії ОСОБА_1 є не конструктивними щодо виконання власних зобов`язань, суд вважає голослівними адже відсутність доступу до власних приміщень робить фактично неможливим виконання зазначеного раніше рішення суду. Розроблення проектної та інвентарної документації без фактичного доступу до будинку, на переконання суду, робить складним, а подекуди і неможливим її виконання тощо. Позиція представника стягувача щодо того, що деякі роботи можуть проводитись і без фактичного доступу до них їх власником, в даному випадку ОСОБА_1 звучить взагалі абсурдно та вважається судом штучно надуманим приводом для підтримки протиправних дій держаного виконавця.

Так само, закиди представника ОСОБА_2 щодо того, що ОСОБА_1 з`являється у домоволодіння і кожен раз чинить скандали, судом вважається безпідставним, адже не підтверджено жодними матеріалами. Навпроти наявність декількох кримінальних проваджень щодо спричинення тілесних ушкоджень батькам ОСОБА_1 та щодо невиконання рішення суду ОСОБА_2 спростовує таку позицію.

Суд вважає, вкрай упередженим та таким, яке не може бути залишено поза увагою суду, ставлення державного виконавця до даного виконавчого провадження. До такого висновку суд дійшов враховуючи висловлення останньої щодо того, що ключі від спірного будинку ОСОБА_2 і не має надавати, адже речами останнього може хтось заволодіти у випадку видачі дублікату ОСОБА_1 . Судом зазначалось, що спірне домоволодіння фактично є спільною сумісною власністю, адже виділ майна ще не відбувся. Наявність речей лише ОСОБА_2 у будинку не є виправданням блокування доступу до власного нерухомого майна ОСОБА_1 . Цілком логічним та законним є варіант звільнення домоволодіння від усіх речей станом на час проведення будівельних та проектувальних робіт щодо виділу часток з цілого майна до закінчення усіх робіт з даного питання аж до розподілу земельної ділянки.

Зокрема, наявність речей ОСОБА_2 станом на кінець вересня 2020 року, на переконання суду, свідчить про не бажання здійснювати виділ майна на дві ізольовані квартири, а підкреслює бажання ОСОБА_2 утримувати у себе все майно та бути його одноосібним власником в той час коли остаточне рішення суду з даного приводу прийнято ще в кінці лютого 2020 року, а рішення про визнання власності на половину домоволодіння за ОСОБА_1 у 2018 році!

Так само, посилання державного виконавця на відсутність можливості чергового виїзду у спірне домоволодіння для фіксації факту відсутності доступу до нього ОСОБА_1 після 21 вересня 2020 року з накладенням чергового стягнення у жовтні 2020 року, суд вважає, є черговим та яскравим прикладом упередженого ставлення до здійснюваного виконавчого провадження.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 451 ЦПК України, суд, --

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу задовольнити.

Визнати незаконними та скасувати постанови державного виконавця Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції Коробової Наталії Ігорівни у виконавчому провадженні № 61916476 від 20 липня 2020 року та від 15 жовтня 2020 року про накладення штрафу на ОСОБА_1 .

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Повне рішення виготовлене 9 листопада 2020 року.

Суддя Є.О. Грубіян