Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/348/17

номер провадження 2/695/76/20

15 жовтня 2020 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Середи Л.В.,

за участю:

секретаря Біліченко С.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

представника третіх осіб ОСОБА_17

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_5 до державного нотаріуса Золотоніської міської державної нотаріальної контори Перкалюк Світлани Володимирівни, треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про припинення права власності на спадщину за законом, визнання свідоцтв про спадщину за законом недійсними, скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_8 , яка в подальшому змінила прізвище на ОСОБА_9 , звернулась до суду з позовом до державного нотаріуса Золотоніської міської державної нотаріальної контори Перкалюк Світлани Володимирівни, треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про припинення права власності на спадщину за законом, визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними, скасування запису в реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Вимоги позовної заяви мотивовані наступним.

Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області 23.04.2015 року по справі №695/1224/15 було задоволено заяву ОСОБА_4 та встановлено факт його постійного проживання разом зі своїм сином ОСОБА_10 по АДРЕСА_1 до дня смерті останнього.

На підставі вказаного рішення суду ОСОБА_4 після смерті свого сина ОСОБА_10 отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/5 частину квартири АДРЕСА_2 , а також на 1/5 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Вказані вище свідоцтва за № 672 та №673 були видані державним нотаріусом Золотоніської міської державної нотаріальної контори Перкалюк С.В..

Позивач по справі ОСОБА_11 , а також ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , як співвласники вказаної вище квартири та будинку, подали апеляційну скаргу на вказане вище рішення суду від 23.04.2015 року та апеляційним судом Черкаської області 01.10.2015 року рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 23.04.2015 року було скасовано, а заяву ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення залишено без розгляду.

Таким чином позивач наполягає, що оскільки судове рішення, яке слугувало підставою для видачі свідоцтв про право на спадщину за законом ОСОБА_4 було скасовано, то необхідно скасувати відповідні рішення державного нотаріуса про реєстрацію прав на нерухоме майно, оскільки скасована підстава набуття третьою особою права власності, а отже наявні підстави для визнання вказаних вище свідоцтв про право на спадщину за законом ОСОБА_4 на нерухоме майно недійсними.

Позивач ОСОБА_11 наполягає, що вона звернулась до суду з даним позовом щодо захисту її невизнаних і оспорюваних прав і інтересів, які виникли з цивільних відносин, оскільки вважає, що її інтереси порушені, адже доля спадкового майна" в розмірі 1/5 частини квартири і будинку після смерті ОСОБА_10 не визначена.

Розгляд даної справи здійснюється в порядку загального позовного провадження на підставі ухвали суду від 25.01.2018 року.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали частково та просили суд припинити право власності ОСОБА_4 на спадкове майно, а саме 1/5 частину квартири АДРЕСА_2 , а також 1/5 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , та визнати свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане майно за №672 та №673 недійсними, стягнути судовий збір із відповідача на користь держави та стягнути із відповідача на користь позивача та її представника судові витрати, що пов`язані з явкою до суду згідно наданих розрахунків. При цьому позивач та її представник вказували, що рішення суду має ґрунтуватися на законі, а оскільки у ОСОБА_4 були відсутні підстави для отримання вказаних вище свідоцтв, то останні видані в порушення норм чинного законодавства, в той же час наявність останніх порушує інтереси позивача, оскільки позивач вважає, що саме дочки позивача та ОСОБА_4 є спадкоємцями другої черги після смерті ОСОБА_10 та в разі скасування вказаних свідоцтв, саме останні будуть спадкувати зазначене майно.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував вказуючи при цьому на те, що спосіб захисту інтересів позивача обраний невірно, оскільки позов пред`явлений до неналежного відповідача, адже нотаріус у справах про спадкування не є заінтересованою особою, на що неодноразово вказував Верховний Суд, окрім того права самого позивача не порушені, оскільки остання не є спадкоємцем та до кола останніх включена бути не може, за таких обставин у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю.

Третя особа по справі ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував повністю, вказуючи при цьому, що позивач ОСОБА_11 була його колишньою дружиною, однак не є ні матір`ю, ні мачухою його померлого сина ОСОБА_10 , а тому будь-кого відношення до спадкового майна не має. Спадщина була оформлена на підставі рішення суду, яке на момент її оформлення було чинним, та було скасовано апеляційним судом за апеляційною скаргою позивача вже після видачі нотаріусом вказаних свідоцтв.

Представник третіх осіб по справі ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , ОСОБА_13 позовні вимоги підтримала повністю вказуючи на необхідність визнання недійсними вказаних свідоцтв про право на спадщину за законом, оскільки останні видані на підставі скасованого рішення суду, вважала, що інтереси позивача порушені, а тому позивач є належним.

Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін приходить до наступного висновку.

ОСОБА_4 та члени його сім`ї ОСОБА_5 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 згідно свідоцтва про право власності на житло від 09.10.1995 року, зареєстрованого в Черкаському об`єднаному бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі №197, та згідно свідоцтва про право власності на житло від 23.11.1998 року, зареєстрованого за №205, набули на праві спільної сумісної власності, шляхом приватизації, однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , а також індивідуальний цегляний житловий будинок АДРЕСА_1 із рівними частками кожному, а саме по 1/5 частині.

Вказана обставина стверджується вказаними вище свідоцтвами та жодною із сторін не заперечується.

Відповідно до свідоцтва про народження (серії НОМЕР_2 від 22.07.1983 року) ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_10 .

ОСОБА_10 , який є співвласником зазначеного майна, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується відповідним свідоцтвом про смерть (серії НОМЕР_3 від 08.07.2004 року).

Як вбачається із копії спадкової справи після смерті ОСОБА_10 за №230 від 17.12.2004 року, яка надана Черкаським обласним державним нотаріальним архівом, після смерті ОСОБА_10 спадщину прийняв його батько, ОСОБА_4 та на підставі рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 23.04.2015 року про встановлення факту спільного проживання ОСОБА_4 із ОСОБА_10 однією сім`єю до смерті останнього, державним нотаріусом Золотоніської міської державної нотаріальної контори Перкалюк С.В. було видано 04.06.2015 року свідоцтво про право на спадщину за законом, яке зареєстровано в реєстрі за №672, за яким спадкоємцем 1/5 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1 є його батько ОСОБА_4 ..

Окрім того 04.06.2015 року державним нотаріусом Золотоніської міської державної нотаріальної контори Перкалюк С.В. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яке зареєстровано в реєстрі за №673, за яким спадкоємцем 1/5 частини квартири АДРЕСА_2 є батько ОСОБА_10 , ОСОБА_4 ..

Позивач по справі ОСОБА_8 , яка в подальшому змінили прізвище на ОСОБА_9 , що стверджується відповідним свідоцтвом про зміну імені (серії НОМЕР_4 від 28.03.2017 року) звернулася до суду із позовною заявою до державного нотаріуса Золотоніської міської державної нотаріальної контори Перкалюк Світлани Володимирівни, треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про припинення права власності на спадщину за законом, визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними, скасування запису в реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що відповідачем, нібито, незаконно оформленні за ОСОБА_4 свідоцтва № 673 та №672 про право на спадщину за законом від 04.06.2015 року на 1/5 частину спірної квартири та житлового будинку в с. Подільське Золотоніського району Черкаської області, оскільки апеляційним судом Черкаської області скасоване судове рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 23.04.2015 року про встановлення юридичного факту, що має юридичне значення, а саме спільне проживання ОСОБА_4 із його сином ОСОБА_10 ..

При цьому позивач у своїй позовній заяві вказує, що вона звернулася до суду з даним позовом для захисту своїх невизнаних та оспорюваних прав і інтересів, оскільки вважає, що її інтереси порушені, адже доля спадкового майна в розмірі 1/5 частини вказаної вище квартири і будинку після смерті ОСОБА_10 та скасування рішення суду, не визначена.

Окрім того у судовому засіданні позивач вказувала, що оскільки ОСОБА_4 своїм правом на спадкування майна свого сина належним чином не скористався, а інші спадкоємці першої черги відсутні, то спадкоємцями майна померлого є спадкоємці другої черги куди відносяться її повнолітні дочки ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , таким чином керуючись ст., ст.. 11, 15, 16 ЦК України позивач вважаючи свої інтереси порушеними звернулася до суду із даним позовом.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-1316/2227/11, у ст. 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо.

У постанові від 11.12.2019 року у справі № 414/811/17 Верховний Суд дійшов висновку про те, що порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб є самостійною підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним.

Вирішуючи питання наявності порушених прав чи інтересів позивача, а також належності обраного позивачем способу захисту своїх прав суд враховує висновки, які викладені у постанові Великої Палати Верхового Суду від 30.01.2020 року по справі №552/6381/17, де зазначено, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог.

Аналогічні висновки були викладені і в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц; від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц; від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц; від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц; від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів (закріплених законом матеріально - правових заходів примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав на вплив на порушника) визначений у статті 16 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням повідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав особи та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України одним зі способів захисту вільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (частина друга статті 16 ЦК України).

Судом встановлено, що позивач звернулася до суду у своїх інтересах та з метою захисту своїх прав, що вбачається із змісту позовної заяви та пояснень, які надавала позивач в судовому засіданні.

Разом із тим а ні в позовній заяві, а ні в судовому засіданні позивач так і не змогла пояснити, які саме її права чи інтереси були порушеними, оскільки вона не є спадкоємцем жодної черги після смерті спадкодавця.

При цьому суд враховує, що позивач вже намагалася визнати не чинними вказані вище свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Так апеляційний суд Черкаської області у своєму рішенні від 28.07.2016 року розглянувши апеляційну скаргу представників позивачів - ОСОБА_2 та ОСОБА_13 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_7 до ОСОБА_4 , ОСОБА_16 , третя особа: Державна реєстраційна служба України про припинення спільної сумісної власності, встановлення спільної часткової власності з визначенням часток кожного із співвласників на нерухоме майно, визнання права власності за набувальною давністю, зняття з реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про право власності, визнання не чинними свідоцтв про право власності на нерухоме майно вказав, що звертаючись до суду про захист свого порушеного права шляхом визнання свідоцтва про право на спадщину за законом не чинним позивачі не мотивували свій позов статтею 1301 ЦК України і не вказували чому вони обрали такий спосіб захисту.

Звертаючись повторно до суду із позовом про визнання вказаних вище свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними позивач також вказує про порушення її інтересів, однак ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні позивач не пояснює, які саме інтереси чи її права були порушені при оформленні ОСОБА_4 свідоцтв про право на спадщину за законом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Разом із тим позивач по справі не відноситься до жодної із черг спадкоємців майна померлого ОСОБА_10 ..

Виходячи із змісту ст.,ст. 15, 16 ЦК України, а також ст.. 4 ЦПК України, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні суспільні правовідносини.

Посилання позивача на захист її інтересів, оскільки спадщина ніким не прийнята не можуть розцінюватись судом, як належні, а посилання на захист інтересів ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , які є дочками позивача та ОСОБА_4 не заслуговують на увагу, оскільки позов поданий 07.02.2017 року, тобто на момент подачі позову вказані особи були повнолітніми, останні є дієздатними, а позивач не є їх опікуном чи піклувальником, а тому останні мали б самі звернутися до суду за захистом свої прав, однак, як вбачається із змісту самих позовних вимог та їх обґрунтувань, позовна заява була подана в інтересах саме позивача, яка, як зазначено вище, не є спадкоємцем майна померлого.

Отже, відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Крім того, єдиним відповідачем у вказаному цивільному спорі визначено державного нотаріуса, натомість співвласника спірного майна (житлового будинку) ОСОБА_4 , який і прийняв спадщину після смерті свого сина визначено як третю особу без самостійних вимог на предмет спору.

Правовідносини, які склалися між учасниками даної цивільної справи, стосуються виключно оформлення права на спадщину за законом та правових підстав набуття ОСОБА_4 права власності на спірну 1/5 частку у домоволодінні та квартирі.

При цьому на вказану обставину вказували як представник відповідача так і представник третьої особи та сам ОСОБА_4 , однак позивач не скористалася своїм правом щодо заміни відповідача, та в судовому засіданні наполягала на тому, що ОСОБА_4 взагалі не може бути спадкоємцем, а тому не може бути відповідачем по справі.

При поданні позову ОСОБА_1 не врахувала приписи постанови Пленуму Верховного України, від 30.05.2008, № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», згідно якого у справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справі. Тобто, держаний нотаріус Золотоніської міської державної нотаріальної контори Перкалюк С.В. у даній цивільній справі не може бути належним відповідачем за позовними вимогами ОСОБА_1 ..

Нотаріуси, що посвідчували правочини, недійсність яких досліджується у суді, можуть за необхідності залучатись як свідки, а як треті особи вони можуть виступати у випадках, коли правовою підставою недійсного правочину позивач зазначає неправомірні дії нотаріуса.

Разом з цим, у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" вказано, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Отже порядок заміни неналежного відповідача станом на дату пред`явлення позову був врегульований ст. 33 ЦПК України та в подальшому врегульований нормами ст. 51 ЦПК України.

Проте позивач не скористалася своїм правом щодо заміни відповідача, а тому позов не може бути задоволений за рахунок неналежного відповідача.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином досліджуючи матеріали справи судом встановлено, що позивач не дотрималася вимог в частині визначення порушеного права.

Законодавством визначено три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання цивільного права. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

Разом із тим судом встановлено, що права позивача не порушені, оскільки вона не є спадкоємцем жодної черги після смерті спадкодавця.

Окрім того позивачем визначено неналежного відповідача, а сама позивачка в судовому засіданні своїм правом щодо заміни неналежного відповідача не скористалася.

За таких обставин позов задоволенню не підлягає.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 10.05.2017 року позивачу було відстрочено сплату судового збору за вимоги майнового та немайнового характеру до ухвалення судового рішення у справі.

Оскільки у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено повністю, враховуючи матеріальний стан позивача та стан її здоров`я, яка є інвалідом III групи, що стверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 10 ААБ за №345243, суд, керуючись нормами ст.. 141 ЦПК України, стягує із позивача на користь держави судовий збір у мінімальному розмірі, який був встановлений станом на дату подачі позову.

Керуючись ст., ст. 4, 5, 12, 76-84, 133, 259, 263, 265 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до державного нотаріуса Золотоніської міської державної нотаріальної контори Перкалюк Світлани Володимирівни, треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про припинення права власності на спадщину за законом, визнання свідоцтв про спадщину за законом недійсними, скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно - відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 на користь держави 640 (шістсот сорок) гривень - в порядку відшкодування коштів по сплаті судового збору, який сплатити на рахунок: Отримувач: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; Код отримувача (ЄДРПОУ): 37993783; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Номер рахунку: UА0026001; Код класифікаціїї доходів бюджету: 22030106.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя : Середа Л.В.