Провадження № 4-с/161/81/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2020 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого Черняка В.В., за участю секретаря судового засідання Бугайчука О.М., представника скаржника ОСОБА_1 , державного виконавця Білової В.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку скаргу боржника ОСОБА_2 на бездіяльність та рішення державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) під час примусового виконання заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 березня 2014 року у цивільній справа №161/2235/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Хрещатик до ОСОБА_2 , управління державної міграційної служби у Волинській області про звернення стягнення та виселення,

В С Т А Н О В И В:

28 вересня 2020 року боржник звернулася до суду із даної скаргою.

Скарга обґрунтована тим, що державний виконавець неправомірно не закінчує виконавче провадження з підстав повного фактичного виконання судового рішення, а також безпідставно виніс постанову про стягнення з боржника виконавчого збору.

З наведених підстав боржник просить суд:

1) визнати дії незаконними та визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця стосовно не винесення постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №44018676;

2) визнати дії незаконними та скасувати постанову у ВП №44018676 «про стягнення виконавчого збору» від 24 вересня 2020 року у розмірі 10 000,00 грн.;

3) визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо не вчинення належних дій по закінченню виконавчого провадження 44018676 та зобов`язати державного виконавця вчинити дії щодо закінчення виконавчого провадження 44018676.

Представник боржника у судовому засіданні скаргу підтримав.

Державний виконавець у судовому засіданні скаргу заперечив.

Ухвалою суду від 05 листопада 2020 року закрито провадження у справі в частині вимог стосовно оскарження постанови державного виконавця від 24 вересня 2020 року про стягнення виконавчого збору.

Заслухавши присутніх учасників виконавчого провадження, дослідивши письмові матеріали скарги, суд дійшов висновку, що скаргу слід задовольнити частково, з наступних підстав.

Судом встановлено, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 березня 2014 року у цивільній справа №161/2235/14-ц вирішено виселити ОСОБА_2 із займаної нею квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

На виконання вищенаведеного рішення судом 19 червня 2014 року був виданий виконавчий лист, який наразі знаходиться на примусовому виконанні у Другому відділі державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), ВП №44018676.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 квітня 2018 року замінено стягувача у виконавчому листі по справі № 161/2235/14-ц, виданого Луцьким міськрайонним судом від 19.06.2014 року з Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик» на товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», у зв`язку з переходом до товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» прав кредитора по кредитному договору № 118/32 від 22 квітня 2008 року та за договором іпотеки від 22 квітня 2008 року.

Вказана ухвала була фактично реалізована державним виконавцем 24 вересня 2020 року, коли він виніс постанову про заміну сторони виконавчого провадження (а.с.9).

З матеріалів виконавчого провадження слідує, що 12 червня 2019 року стягувач товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» звернувся на адресу державного виконавця із заявою, в якій повідомляв, що рішення суду фактично виконано, а тому на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» просив закінчити виконавче провадження (а.с.5).

Будь-якого реагування на вищенаведену заяву державний виконавець не здійснив, а в матеріалах справи відсутні відомості про закінчення виконавчого провадження.

Надаючи свою правову оцінку такому діянню державного виконавця, суд зазначає наступне.

Пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

При цьому у частині другій цієї ж статті визначено, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Отже, оскільки стягувач, користуючись своїм диспозитивним правом, як сторони цивільного спору та виконавчого провадження, повідомив виконавця про фактичне виконання рішення суду про виселення боржника, державний виконавець був зобов`язаний в день, коли йому стало відомо про такі обставини закінчити виконавче провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», про що винести відповідну постанову.

При цьому наявність у боржника непогашеного виконавчого збору не є перешкодою для закінчення виконавчого провадження, адже у п.8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5), визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

З цього слідує, що державний виконавець в даному випадку був зобов`язаний закінчити виконавче провадження, а у разі не стягнення виконавчого збору - не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження зареєструвати в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ постанови про стягнення виконавчого збору та виконувати її окремо в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги скарги в цілому є обґрунтованими та її слід задовольнити.

Обираючи спосіб задоволення скарги суд враховує положення частини другої статті 451 ЦПК України, яка передбачає, що У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Суд зауважує, що фактично вимоги, які наведені у пунктах 1 та 3 прохальної частини скарги є ідентичними за своїм змістом, але викладені у різній текстовій формі, адже в першому випадку скаржник просить визнати неправомірною бездіяльність стосовно не винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, а в другому випадку стосовно не вчинення належних дій по закінченню виконавчого провадження, що є одним і тим же по своїй суті. Такий подвійний виклад вимог є зайвим та може призвести до ускладнення розуміння порядку виконання судового рішення.

В такому випадку суд задовольняє скаргу частково шляхом прийняття ухвали, якою слід:

1) визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Білової Вікторії Анатоліївни стосовно не винесення постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №44018676 на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження»;

2) зобов`язати головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Білову Вікторію Анатоліївну, або іншого державного виконавця, який здійснює виконавче провадження, винести постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №44018676 на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

Такий спосіб задоволення скарги дозволить повністю та всебічного захистити права боржника, як учасника виконавчого провадження.

Керуючись ст. 451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Білової Вікторії Анатоліївни стосовно не винесення постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №44018676 на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження»;

Зобов`язати головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Білову Вікторію Анатоліївну, або іншого державного виконавця, який здійснює виконавче провадження, винести постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №44018676 на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Повний текст ухвали складений та підписаний 06 листопада 2020 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк