ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 667/9730/13-ц Головуючий в суді І інстанції Спічак О.Б.
Номер провадження 22ц/819/532/20 Доповідач Орловська Н.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Орловської Н.В.,

суддів Кутурланової О.В.,

Майданіка В.В.,

секретар Литвиненко В.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Херсонської області, який дії в інтересах державі у особі Херсонської міської ради на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 19 грудня 2013 року у складі судді Спічак О.Б. у справі за позовом ОСОБА_1 , правонаступниками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Приватне підприємство «Лартіс», Херсонська міська рада про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

12 листопада 2013 року ОСОБА_1 звернулась із позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна, що складається із адміністративної будівлі літ. «А» та прибудови літ. «а», загальною площею 359 кв. м, мостіння та огорожі, розміщених на земельній ділянці 0,7923 га по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на підставі договору купівлі-продажу від 26.03.2001р, укладеного на Херсонській торгівельній біржі «Альтер Его» нею придбане зазначене майно, яке належало відповідачу згідно реєстраційного посвідчення, виданого Херсонським бюро технічної інвентаризації від 5.01.1992р.№27.

Сторони правочину виконали повністю його умови та придбане майно використовується позивачем для здійснення господарської діяльності. Умови та порядок укладання договору врегульовано ст. 224, 227 ЦК України (в редакції 1963р).

Оскільки угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню згідно ч.2 ст.15 Закону України «Про товарну біржу», тому згідно ст. 128 ЦК України (в редакції 1963р) право власності у набувача за договором виникло з моменту реєстрації договору на товарній біржі 6.03.2001р.

Порушення права власності пов`язано із тим, що правочин не був зареєстрований у відповідності до «Тимчасового порядку державно реєстрації правочинів», визначеного постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004р. № 671, тоді як відповідач не реагує на пропозиції про реєстрацію правочину, що унеможливлює реєстрацію права власності на нерухоме майно та потребує судового захисту шляхом визнання права власності у відповідності до приписів ст. 16 та 392 ЦК України.

Заочним рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 19 грудня 2013 року позовні вимоги задоволені повністю та з врахування виправленої ухвалою цього ж суду від 23.01.2014 описки суд постановив визнати за ОСОБА_1 право власності на об`єкт нерухомого майна, що складається з адміністративної будівлі літ. «А» з прибудовою літ. «а», які розташовані на земельній ділянці загальною площею 0,7923 га та знаходиться за адресом: АДРЕСА_1 .

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що 06.03.2001р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на Херсонській торгівельній біржі «Альтер Его» укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, що складається із адміністративної будівлі та прибудови, загальною площею 359 кв.м, мостіння та огорожі, які розташовані на земельній ділянці площею 0, 7923 га в АДРЕСА_1 , який зареєстрований під №15 та не потребувала нотаріального посвідчення в силу ст.15 Закону України «Про товарні біржі».

Позивач позбавлена можливості розпорядитись придбаним нерухомим майном, оскільки статтею 657 ЦК України визначені вимоги щодо обов`язкової нотаріальної форми договору купівлі - продажу нерухомого майна та його державної реєстрації, що визнано судом необхідністю застосування судового захисту шляхом визнання права у відповідності до ст. 16 та ст.328 ЦК України.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Херсонської області, який діє в інтересах держави в особі Херсонської міської ради посилається на незаконність рішення суду та просить його скасувати і постановити нове про відмову у задоволенні позову, оскільки до спірних правовідносин, що виникли 6.03.2001р. застосовані статті 328,657 ЦК України, що регулюють порядок укладання договорів з приводу нерухомого майна, укладених після 01.01.2004р. Крім того, є помилковими та не підтверджені належними доказами висновки суду про наявність спору між сторонами та здійснення органом БТІ первинної реєстрації належного ОСОБА_4 майна, яке є предметом укладеного сторонами письмового договору згідно порядку, затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998р. № 121, зареєстрованому Міністерстві юстиції України 26.06.1998р.№ 399/2839.

Внаслідок постановленого судом рішення у Херсонської міської ради виник обов`язок згідно ст. 120 ЗК України надання земельної ділянки під розміщеним на ній об`єктом нерухомості новому власнику у розмірі, визначеному судом 0,7923 га, тоді як правовстановлюючі документи про те, що земельна ділянка у такому розміру перебувала у користування відповідача, матеріали справи не містять.

До участі у справі Херсонська міська рада залучена не була, а про порушення її прав стало відомо лише після звернення 05.10.2018р. ПП «Лартіс Плюс» із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та надання йому у користування земельної ділянки у розмірі, визначеному оскаржуваним рішенням суду. На підставі проведеної перевірки встановлено невідповідність розміщеного об`єкту нерухомості містобудівній документації міста Херсона та необґрунтованості площі земельної ділянки, у зв`язку з чим рішенням Херсонської міської ради від 21.12.2018р. № 1797р. відмовлено у задоволенні заяви ПП «Лартіс Плюс».

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив, що в силу ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду судового рішення.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 18.03.2020р. залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватне підприємство «Лартіс».

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 23 вересня 2020р. до участі у справі залучені правонаступники позивача, ОСОБА_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємці, які прийняли спадщину, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, встановлено наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. (ч. 1 ст. 354 ЦПК України)

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу. (ч. 3 ст. 154 ЦПК України)

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Повноваження прокурора у спірних правовідносинах визначено, зокрема, Конституцією України та Законом України «Про прокуратуру».

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з положеннями частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, чинній на час подання прокурором апеляційної скарги, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.

Отже, винятковими випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Важливим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».

У справі, що розглядається, прокурор, подаючи апеляційну скаргу на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 19 грудня 2013 року, обґрунтовує порушення інтересів держави тим, що оскаржуваним рішенням порушені права та інтереси Херсонської міської ради, яка є власником земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , на якій розташований спірний об`єкт нерухомого майна. Оскаржуваним рішенням за позивачем визнано право власності на нерухоме майно, яке розташоване на зазначеній вище земельній ділянці площею 0,7923 га, тоді як відомості про надання позивачу або попередньому власнику земельної ділянки у такому розмірі для обслуговування цього нерухомого майна матеріали справи не містять. Вказані обставини в силу ст. 120 Земельного Кодексу України створюють для Херсонської міської ради обов`язок щодо надання земельної ділянки новому власнику, що порушує права територіальної громади на землю.

Оскільки органом, уповноваженим державою на здійснення відповідних функцій, а саме органом місцевого самоврядування в особі Херсонської міської ради, не вжито заходів щодо поновлення прав та захисту інтересів територіальної громади на землю за адресою: АДРЕСА_1 а шляхом оскарження заочного рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 19 грудня 2013 року, тому заступник прокурора Херсонської області з метою захисту інтересів держави звернувся до апеляційного суду з даною апеляційною скаргою.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення, зазначив, що апелянту стало відомо про рішення суду при ознайомленні з матеріалами справи у жовтні 2019 року та після встановлення обставин щодо наявності порушення прав територіальної громади щодо земельної ділянки розміром 0,7923 га та невжиття Херсонською міською радою заходів щодо захисту прав територіальної громади щодо порушеного права на землю звернувся з апеляційною скаргою.

Таким чином, заступник прокурора Херсонської області відповідно до вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру», частини четвертої статті 56 ЦПК України, обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави у суді, визначив, у чому полягає порушення інтересів держави, та визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, а також зазначив причини пропуску строку на апеляційне оскарження, які визнані апеляційним судом поважними.

Щодо суті спірних правовідносин, то судом першої інстанції встановлено, що 06.03.2001 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на Херсонській торгівельній біржі «Альтер Его» укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, що складається з адміністративної будівлі літ. «А» з прибудовою літ. «а», загальною площею 359 кв.м., мостіння та огорожі, які розташовані на земельній ділянці загальною площею 0,7923 га за адресою АДРЕСА_1 . Вказаний договір зареєстрований на товарній біржі за реєстровим номером № 15. (а.с.5)

Оскільки згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», чинної на момент виникнення спірних правовідносин, вказана угода не підлягала нотаріальному посвідченню, проте в подальшому нормативно правове регулювання цього питання змінилося і статтею 657 ЦПК України передбачено нотаріальне посвідчення та державна реєстрація договору купівлі-продажу нерухомого майна, тому позивач позбавлена можливості розпорядитись придбаним нерухомим майном, що стало підставою для звернення її до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності.

У ході розгляду справи апеляційним судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що виконавчим комітетом Комишанської селищної ради складено актовий запис про смерть № 140 від 25.10.2004 р., що підтверджується листом Корабельного районного у місті Херсоні відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 07.04.2020 р. №904/172-22. (а.с. 114)

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 25 ЦК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення) здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті

У статті 26 ЦК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення) визначено, що усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Згідно з частиною першою статті 26 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення) у справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб (аналогічна норма у частині першій статті 42 чинного ЦПК України).

У статті 28 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення) визначено, що здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи (стаття 46 чинного ЦПК України).

Частиною першою статті 29 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення) передбачено, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 чинного ЦПК України).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення) суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. (пункт 1 частини першої статті 255 чинного ЦПК України.

Системний аналіз вказаних норм права, а також положень частин першої, другої, четвертої статті 25, частини першої статті 26 ЦК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення) та частини другої статті 48 чинного ЦПК України, дозволяє дійти висновку про те, що на момент звернення із позовом до суду відповідач у справі має бути живим.

В іншому випадку провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому, норма статті 205 ЦПК України 2004 року (статті 255 чинного ЦПК України) є імперативною. Тобто за наявності підстав, визначених пунктами 1-8 частини першої статті 255 ЦПК України (пунктами 1-7 статті 205 ЦПК України 2004 року), незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судом та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі. На такі дії суду не впливає те, що у справі беруть участь відповідачі-спадкоємці, які на час розгляду справи мають цивільну процесуальну правосуб`єктність і не заявляли клопотання про закриття провадження у справі.

Вказаний висновок узгоджується з принципом правової визначеності, на якому неодноразово наголошував у своїй практиці Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним й безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

ЄСПЛ зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Процесуальне правонаступництво у разі смерті фізичної особи в порядку статті 37 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення) можливе шляхом залучення правонаступника померлої сторони (учасника) та лише за умови, що смерть фізичної особи настала після звернення позивача до суду та відкриття провадження у справі.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 12 листопада 2013 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , правоздатність якого на час пред`явлення позову припинилась, тому цей позов не підлягав розгляду в суді у порядку цивільного судочинства.

Крім того, у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 183/4229/14-ц (провадження № 61-5330св18), ухваленій Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати, міститься висновок про те, що чинним законодавством України не передбачено судового вирішення спору з особою, яка на час звернення до суду померла та правоздатність якої відповідно до вимог частини четвертої статті 25 ЦК України припинено.

Залучення судом правонаступників відповідача, який помер ще до звернення позивача до суду, потребує зміни підстав та предмету позову, оскільки вимоги до боржника і вимоги до спадкоємців боржника мають різні матеріально-правові підстави, що в свою чергу порушує принцип диспозитивності цивільного процесу, а також суперечить положенням статті 31 ЦПК України 2004 року щодо неможливості одночасної зміни і підстав, і предмету позову.

Вказані обставини свідчать про те, що суд першої інстанції не повинен був відкривати провадження у справі, а відкривши провадження повинен був його закрити на підставі пункту 1 статті 205 ЦПК України 2004 року (пункту 1 частини першої статті 255 чинного ЦПК України).

Аналогічний висновок у подібних спірних правовідносинах викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року по справі № 185/998/16-ц.

Крім того, у ході розгляду справи апеляційним судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 померла позивач ОСОБА_1 , про що Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) складено актовий запис про смерть № 255 від 19.02.2020 р. (а.с.134-135)

Відповідно до норм ч.1 ст.55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

На виконання вимог зазначеної норми закону апеляційний суд ухвалою від 23 вересня 2020 року залучив до участі у справі в якості правонаступників ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які згідно інформації, наданої Відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради від 14.09.2020 р. № 16-211/1373 проживали разом з ОСОБА_1 на момент її смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно відомостей офіційного сайту АТ «Укрпошта» судові повістки про виклик в судове засідання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вручені останнім 30 жовтня 2020 року (поштові відправлення №666 та № 666), проте останні в судове засідання не прибули, про причини неявки не повідомили, що, на думку колегії суддів, свідчить про відсутність інтересу з боку правонаступників ОСОБА_1 до даної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

У разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору. (ч. 4 ст. 377 ЦПК України)

Отже, враховуючи, що позивач звернулася з позовом до особи, яка померла на момент такого звернення, у зв`язку з чим спір не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, тому оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України та відповідно до повноважень суду апеляційної інстанції в порядку п. 4 ч. 1 статті 374 ЦПК України.

На виконання вимог ч. 4 ст. 377 ЦПК України апеляційний суд роз`яснює, що спір, де відповідачем є померла особа, не підсудний суду жодної юрисдикції.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст. 255, п. 4 ч. 1 ст. 374, ч. 1 ст. 377 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Херсонської області, який дії в інтересах державі у особі Херсонської міської ради задовольнити частково.

Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 19 грудня 2013 року скасувати.

Провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 , правонаступниками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Приватне підприємство «Лартіс», Херсонська міська рада про визнання права власності про визнання права власності закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 05 листопада 2020 року.

Головуючий ________________ Н.В.Орловська

Судді: ________________ О.В.Кутурланова

________________ В.В.Майданік