Справа № 204/8892/19
Провадження № 4-с/204/15/20
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

при секретарі Легостаєвій А.Д.,

за участю представника заявника адвоката Мовчана Д.О.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр охорони здоров`я акціонерного товариства «Українська залізниця» на дії державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Огородника Дмитра Олександровича, стягувач ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року до суду надійшла скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр охорони здоров`я акціонерного товариства «Українська залізниця» на дії державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Огородника Дмитра Олександровича, стягувач ОСОБА_1 .

В обґрунтування поданої скарги, заявник вказав на те, що рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 01.04.2019 по справі №204/5773/14-ц частково задоволено позов та стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 4822759,00 грн. 07.11.2019 судом було видано виконавчий лист. 10.12.2019 державним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП №60838335 та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №204/5773/14-ц. У зазначеному виконавчому листі зазначено адресу боржника АТ «Українська залізниця» - м.Київ, пр-т Повітрофлотський,9 та зазначено ідентифікаційний код боржника 40081352, що не відповідає дійсності, а отже, державний виконавець почав примусове виконання виконавчого документу не за місцем його виконання та на підставі документу, який не відповідає вимогам закону, а тому, дії державного виконавця є протиправними, а постанова підлягає скасуванню. Крім того, посилались на те, що Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" встановлена заборона вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами. Враховуючи, що відносно Акціонерного товариства «Українська залізниця» заборонено вчиняти виконавчі дії, державний виконавець здійснив протиправні дії щодо примусового виконання виконавчого документу, у зв`язку з чим, Акціонерне товариство вимушено звернутись до суду із зазначеною скаргою.

Судом вірно визначено найменування виконавчої служби як Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).

Представник заявника у судовому засіданні скаргу підтримав, просив її задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені у скарзі.

Представник Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) у судове засідання не з`явився, надавши на адресу суду письмову заявою, якою повідомили про винесення постанови про передачу виконавчого провадження та оригіналів матеріалів виконавчого провадження для організації подальшого виконання до Печерського РВ ДВС у м.Києві; та у зв`язку зі звільненням ОСОБА_2 не мають можливості забезпечити явку останнього.

Стягувач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не відомі.

Відповідно до статті 386 ЦПК України, неявка в судове засідання заявника або заінтересованої особи, яким повідомлено про час і місце його проведення, не перешкоджає розгляду скарги.

Вислухавши думку представника заявника, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що вимоги скарги задоволенню не підлягають, у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до п.9 ч.3 статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Нездійснення посадовою особою (державним виконавцем) своїх обов`язків, покладених на неї законом, не повинно будь-яким чином призводити до порушення чи обмеження прав суб`єктів права на оскарження її незаконних дій.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 01.04.2019 по справі №204/5773/14-ц частково задоволено позов та стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 4822759,00 грн. 07.11.2019 судом було видано виконавчий лист.

Також встановлено, що на виконанні в Солом`янському районному відділі державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) перебувало виконавче провадження ВП №60838335 з примусового виконання виконавчого документа №204/5773/14-ц, виданого Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська від 01.04.2019, про стягнення з АТ "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 4822759,00 грн.

Зі скарги вбачається, що Акціонерне товариство «Українська залізниця» посилається на те, що у виконавчому листі зазначена невірна адреса боржника АТ «Українська залізниця» - м.Київ, пр-т Повітрофлотський,9 та зазначено ідентифікаційний код боржника 40081352, що не відповідає дійсності.

Також встановлено, що постановою про передачу виконавчого провадження від 20.02.2020, винесену заступником начальника Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), виправлено помилково зазначений код боржника АТ «Українська залізниця» 40081352 на вірний 40075815, та враховуючи, що місцезнаходження юридичної особи АТ «Українська залізниця» згідно даних Єдиного державного реєстру фізичних та юридичних осіб: м.Київ, вул.Тверська,5 виконавче провадження передано до подальшого виконання до Печерського РВ ДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (а.с.88-89).

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Також згідно частин 2 та 3 статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Частинами 1, 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачені цим Законом заходи щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 10 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

За змістом ст.129-1 Конституції України та ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Водночас п.3 розділу III "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" визначено, що забороняється вчиняти виконавчі дії щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" за винятком: стягнення грошових коштів та стягнення товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Враховуючи, що рішенням суду стягнуті грошові кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди, яка заподіяна дитині спричиненням інвалідності за період 2003-2004 роки (ЄДРСР 81149907), отже, заборона вчинення виконавчих дій, встановлена Законом України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", не поширюється на виконання рішення у справі №204/5773/14-ц про стягнення грошових коштів.

Грошові кошти не є предметом застави, а стягнення грошових коштів не заборонено без розмежування їх призначення.

Отже, відсутні підстави для задоволення скарги АТ "Українська залізниця".

Доводи, викладені у скарзі про те, що п.3 розділу ІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" встановлена заборона вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", встановлена заборона вчиняти виконавчі дії загалом, ґрунтуються на невірному розумінні норм права.

Інші доводи АТ "Українська залізниця" зводяться до викладу обставин справи, цитування норм матеріального та процесуального права та їх суб`єктивного тлумачення.

Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (LUPENI GREEK CATHOLIC PARISH AND OTHERS v. ROMANIA, №76943/11, §123, ЄСПЛ, від 29 листопада 2016 року). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (S.W. v. THE UNITED KINGDOM, № 20166/92, § 36, ЄСПЛ, від 22 листопада 1995 року).

Оцінивши всі зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати віднести на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.255,386,447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр охорони здоров`я акціонерного товариства «Українська залізниця» на дії державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Огородника Дмитра Олександровича, стягувач ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Токар