Справа № 944/3945/20
Провадження №4-с/944/18/20
УХВАЛА

30.10.2020 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Поворозника Д.Б.,

з участю секретаря судового засідання Климейко Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Яворові скаргу ОСОБА_1 на дії (рішення) державного виконавця, заінтересовані особи: Яворівський районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, у якій просить скасувати постанову державного виконавця Яворівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі Яворівський РВ ДВС ЗМУ МЮ (м. Львів)) Восуха С.В. від 25 серпня 2020 року ВП № 60645308 про повернення виконавчого документу стягувачу.

На обґрунтування скарги зазначає, що на виконанні у Яворівському РВ ДВС ЗМУ МЮ (м. Львів) перебувало виконавче провадження № 60645308 про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів у сумі 219696,00 грн на підставі виконавчого листа від 15 жовтня 2019 року, виданого Яворівським районним судом Львівської області у справі № 460/3176/18. Однак постановою державного виконавця Восуха С.В. від 25 серпня 2020 року виконавчий документ повернуто стягувачу без виконання з підстав, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. На думку скаржника, дана постанова є незаконною і підлягає скасування, зважаючи на таке. В ході здійснення виконавчих дій в межах вказаного виконавчого провадження державний виконавець не здійснив усіх передбачених законодавством заходів щодо виконання рішення суду, зокрема, з розшуку майна, а саме державний виконавець: не звертався до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за кордон; державний виконавець не звертався до правоохоронних органів щодо притягнення боржник до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду, яке набрало законної сили; державний виконавець не вжив достатніх заходів з розшуку майна боржника, на яке може бути звернено стягнення, зокрема, не перевірив наявності у боржника такого за місцем його проживання (перебування), про що свідчить відсутність відомостей про дозвіл на примусове входження в житла боржника, відомості про надання згоди власника житла на його огляд з метою виявлення майна тощо. З огляду на викладене просить скаргу задовольнити.

Державний виконавець Яворівського РВ ДВС ЗМУ МЮ (м. Львів) Восух С.В. подав до суду відзив на скаргу, у якому зазначив, що ним вжито усіх можливих заходів щодо стягнення заборгованості за виконавчим документом, передбачених законодавством, зокрема: скеровано запити в реєструючі органи для перевірки майнового стану боржника, винесено постанову про арешт майна та внесено обтяження у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та Державний реєстр обтяжень рухомого майна, відкритих рахунків за боржником не виявлено, автотранспорт відсутній, інше майно на яке може бути звернено стягнення не виявлено. Також встановлено, що боржник працює у ТзОВ ЛКП № 1, тому 04 березня 2020 року державний виконавець виніс постанову про звернення стягнення на заробітну плату. На підставі наведеного просить у задоволенні скарги відмовити.

В судове засідання скаржник, її представник та заінтересовані особи (їх представники) не прибули, про дату, час і місце розгляду скарги були повідомлені належним чином.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 450 Цивільного процесуального кодексу України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Згідно із ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши доводи скарги та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку про наявність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Як встановив суд, рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 04 квітня 2019 року, яке набрало законної сили 19 вересня 2019 року, було стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 209600 гривень 00 копійок, 2096 гривень 00 копійок судового збору і 8000 гривень 00 копійок витрат на правову допомогу.

15 жовтня 2019 року на виконання цього рішення суд видав виконавчий лист № 460/3176/18.

На підставі цього виконавчого листа постановою державного виконавця від 19 листопада 2019 року було відкрито виконавче провадження ВП № 60645308.

Постановою державного виконавця від 25 серпня 2020 року ВП № 60645308 виконавчий документ було повернуто стягувачу. Постанова мотивована тим, що державний виконавець встановив, що боржник ОСОБА_2 добровільно борг не сплачує, на обліку як пенсіонер не перебуває, відкритих рахунків в банках не має, доходів не отримує, майно на яке можна звернути стягнення відсутнє, транспортні засоби та нерухоме майно (на земельну ділянку, власником якої є ОСОБА_2 встановлена заборона (мораторій)) за боржником не зареєстровано, тому на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ слід повернути стягувачу.

ОСОБА_1 , вважаючи дану постанову протиправною, звернулася до суду із скаргою про її скасування.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно із ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо Законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Отже, відповідно до змісту наведеної норми, якою керувався державний виконавець при винесення оскаржуваної постанови, виконавчий документ повертається стягувану, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, на наявне у нього майно встановлено заборону щодо звернення стягнення на нього, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Висновок щодо безрезультатності або неможливості розшуку боржника, майна боржника може бути обґрунтованим лише тоді, коли державний виконавець, повністю реалізував надані йому права, застосував усі можливі (передбачені законом) заходи для досягнення необхідного позитивного результату.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Згідно із ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Також відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Як встановив суд із наданих Яворівським РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області копій матеріалів виконавчого провадження, 19 листопада 2019 року на підставі виконавчого листа № 460/3176/18 державний виконавець Яворівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області відкрив виконавче провадження, що підтверджується відповідною постановою від 19 листопада 2019 року ВП № 60645308.

Пізніше постановою від 31 січня 2020 року державний виконавець об`єднав виконавчі провадження № 58788039, № 60645308 і № 60556923, боржником в яких є ОСОБА_2 , в одне виконавче провадження № 61123936.

Постановами від 22 листопада 2019 року та від 30 січня 2020 року державний виконавець наклав арешт на майно і кошти боржника та вніс відповідні відомості про реєстрацію обтяжень до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

28 листопада 2019 року державний виконавець в межах виконавчого провадження ВП № 60645308 прийняв постанову про звернення стягнення на доходи ОСОБА_2 , які він отримує у ТзОВ «Міра І К».

15 січня 2020 року державним виконавцем в межах виконавчого провадження ВП № 60645308 прийнято постанову про звернення стягнення на доходи ОСОБА_2 , які він отримує у ТзОВ «Фіакр-Львів».

Однак ТзОВ «Міра І К» листом від 09 грудня 2019 року № 289 повідомило, що ОСОБА_2 звільнений з роботи за власним бажанням на підставі наказу № 218 від 04 жовтня 2019 року, а ТзОВ «Фіакр-Львів» надало державному виконавцю копію наказу від 20 січня 2020 року № 9-к про звільнення ОСОБА_2 з роботи за власним бажанням.

Також Львівське комунальне автотранспортне підприємство № 1 листом від 26 грудня 2019 року № 1334/02 повідомило, що ОСОБА_2 звільнений з роботи 19 вересня 2019 року.

Крім того, державний виконавець 17 грудня 2019 року і 23 червня 2020 року склав акти, в яких зазначено, що майна боржника ОСОБА_2 , на яке можна звернути стягнення, не виявлено, пошук результатів не дав.

Відповідно до відповідей Пенсійного фонду України № і № від 12 серпня 2020 року, на запити державного виконавця № 84694580 і № 84694581 від 11 серпня 2020 року, про осіб-боржників, які отримують пенсії та про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи, інформація про ОСОБА_2 відсутня.

Також у відзиві на скаргу Яворівський РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області вказує, що ним скеровувались запити до контролюючих органів та органів реєстрації для виявлення майна і коштів боржника, однак згідно з відповідями, наданими Державною податковою службою України, Міністерством внутрішніх справ України та Державним технічним наглядом України, за ОСОБА_2 не зареєстровано самохідних машин, тракторів, а також відсутні відкриті на його ім`я на рахунках у банках.

Крім того, згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на земельну ділянку для ведення товарного (сільськогосподарського) призначення (земельний пай), однак відповідно до норм Земельного кодексу України звернення стягнення на таку ділянку не може здійснюватись.

На думку Яворівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області, у спірному випадку державним виконавцем вчинено всі дії та прийнято рішення в межах його повноважень, спрямовані на виконання зазначеного вище виконавчого листа, законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на наявне майно боржника (земельний пай), а інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, в нього відсутнє, що виключає можливість виконання відповідного рішення суду, а тому оскаржувана постанова про повернення виконавчого документа стягувачу є правомірною.

Однак суд вважає, що описані дії та рішення не є достатніми та вичерпними, які свідчать про те, що державний виконавець повністю реалізував надані йому права та застосував усі можливі заходи для виконання рішення суду.

Так, поряд із здійсненими заходами під час примусового виконання щодо розшуку майна залишилось не з`ясованим, чи здійснює ОСОБА_2 перетин державного кордону, з метою подальшого звернення до суду із поданням про обмеження у праві виїзду за кордон, що спонукатиме боржника до виконання рішення суду.

Також державний виконавець не надав доказів того, що ним було скеровано подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності за не виконання рішення суду.

Крім того, як вбачається із зазначених вище актів державного виконавця від 17 грудня 2019 року та від 23 червня 2020 року, в яких зазначено, що майна боржника ОСОБА_2 , на яке можна звернути стягнення, не виявлено, пошук результатів не дав, в них відсутні будь-які відомості про те, де ці акти були складені (відсутня адреса будинковолодіння), відсутня інформація про присутність під час їх складення боржника ОСОБА_2 , один акт складений без понятих, інших в присутності лише одного понятого. Зважаючи на наведене, суд вважає, що вказані акти не є доказами вжиття державним виконавцем належних заходів з розшуку майна боржника.

Враховуючи наведені вище норми законодавства, обставин та письмові докази, суд дійшов висновку, про те, що здійснені державним виконавцем Яворівського РВ ДВС ЗМУ МЮ (м. Львів) Восухом С.В. заходи не є повними, вичерпними та такими, що дають підстави стверджувати про вчинення всіх можливих дій, спрямованих на виконання рішення суду. Відповідно, оскаржувана постанова про повернення виконавчого документа стягувачу винесена передчасно, необґрунтовано, а тому є протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 2 ст. 451 Цивільного процесуального кодексу України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що подана скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 447- 451 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову державного виконавця Яворівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Восуха Сергія Васильовича від 25 серпня 2020 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 60645308.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області протягом п`ятнадцяти днів з дня оголошення ухвали.

Суддя Д.Б. Поворозник

Повний текст ухвали складено 04 листопада 2020 року.