Єдиний унікальний номер: 379/604/20
Провадження № 2/379/348/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Зінкіна В.І.,

за участю секретаря судових засідань Бакал О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м. Тараща справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з вищеназваним позовом, мотивуючи його тим, що 25.07.2009 вона зареєструвала шлюб з відповідачем у Таращанському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 54. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з позивачкою. Причиною розірвання шлюбу є протилежні погляди на сімейні відносини, різні характери. Шлюб носить лише формальний характер. Тому, позивачка просить розірвати шлюб між подружжям, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « ОСОБА_1 », малолітнього сина залишити проживати з нею та стягнути з відповідача на її користь судовий збір у розмірі 840,80 грн. та витрати на послуги адвоката в розмірі 650,00 грн.

В судове засідання позивачка не з`явилася, про час, день розгляду справи повідомлена належно, проте в прохальній частині позовної заяви просить розглядати справу без її участі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, проте подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає.

Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено, що 25.07.2009 було зареєструвано шлюб між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 у Таращанському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 54.

Від даного шлюбу сторони по справі мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з матір`ю.

Причиною розірвання шлюбу є різні характери та протилежні погляди на сімейне життя. Позивачка вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе.

Указані обставини встановлено з матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні.

Частиною 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини подання позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги обставини життя подружжя, наведені в позовній заяві, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного з подружжя, а тому його слід розірвати.

Відповідно до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

Враховуючи інтереси малолітньої дитини, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, суд прийшов до висновку, що дитину слід залишити проживати з матір`ю, позивачкою по справі.

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

В силу ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

На підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України, оскільки позовні вимоги визнані відповідачем до початку розгляду справи по суті, то позивачці з державного бюджету підлягає повернення 50 відсотків суми сплаченого судового збору, у розмірі 420,40 грн.

Решту суми сплаченого судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивачки.

Крім того, статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до п.3 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

Така позиція закріплена і у п. п. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». Так, п. 48 вищезазначеної постанови встановлено, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Оскільки, позивачем, як на підтвердження понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, а саме сплати витрат адвокату за надання правничої допомоги, подано акт виконаних робіт по договору про надання правничої допомоги № 63/20 від 27.05.2020 в сумі 650,00 грн, вони підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 51 Конституції України, статтями 3, 4, 12, 13, 19, 81, 137, 141, 142, 206, 247, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354-355 ЦПК України, статтями 21, 24, 56, 104, 105, 110-113, 115 СК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 25.07.2009 у Таращанському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 54 - розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище - « ОСОБА_1 ».

Малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити проживати з матір`ю ОСОБА_1 .

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби у Таращанському районі Київської області, , повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючій за адресою: АДРЕСА_1 , 50 відсотків суми сплаченого згідно квитанції № 0.0. від 27.05.2020 судового збору у розмірі 420,40 грн (чотириста двадцять гривень сорок копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 420,40 грн (чотириста двадцять гривень сорок копійок) та витрати по наданню правничої допомоги у розмірі 650,00 грн (шістсот п`ятдесят гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Таращанський районний суд Київської області.

Головуючий:В. І. Зінкін