печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2020 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Вовк С. В.,

за участі секретаря судових засідань Брачун О. О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Півторака Т. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа - державний реєстратор ОСОБА_3, про визнання рішення про реєстрацію права власності незаконним та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позиція сторін у справі

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до АТ «Альфа-Банк», третя особа - державний реєстратор ОСОБА_3, про визнання рішення про реєстрацію права власності незаконним та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач разом із своїми синами є співвласниками на праві спільної сумісної власності двокімнатної квартири АДРЕСА_1 . 20 листопада 2007 року вона уклала із ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» договір про іпотечний борг № 20-6082/2-1, відповідно до умов якого їй надано кредит в сумі 35 000, 00 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13 % річних, з кінцевим терміном повернення 16 листопада 2025 року. В забезпечення виконання умов кредитного договору між позивачем та банком укладено іпотечний договір від 20 листопада 2007 року № 20-6083/3-1, за яким передано в іпотеку вищезгадану квартиру.

Позивач зазначає, що усупереч Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» відповідач звернув стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, у зв`язку із чим 27 квітня 2019 року державний реєстратор ОСОБА_3 переєстрував квартиру за АТ «Альфа-Банк».Представник відповідача подав відзив на позов, в якому зазначив, що оскільки стягнення здійснено у позасудовому порядку, не примусовому, а згідно із застереженням у іпотечному договорі, то мораторій, встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не застосовується.

В судовому засіданні позивач та її представник вимоги позову підтримали та просили задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні.

Процесуальні дії

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26 липня 2019 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26 липня 2019 року вжито заходи забезпечення позову та накладено арешт на нерухоме майно - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28 січня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Фактичні обставини справи

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 20 листопада 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладено договір про іпотечний борг № 20-6082/2-1, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит в сумі 35 000, 00 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13 % річних, з кінцевим терміном повернення 16 листопада 2025 року.

В забезпечення виконання умов кредитного договору між позивачем та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладено іпотечний договір від 20 листопада 2007 року № 20-6083/3-1, за яким передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 27 квітня 2019 року державним реєстратором КП «Світоч» ОСОБА_3 прийнято рішення про здійснення реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Альфа-Банк» на підставі іпотечного договору від 20 листопада 2007 року № 20-6083/3-1.

Позиція суду та оцінка аргументів сторін

Правовідносини з іпотеки врегульовані як у ЦК України так і у Законі України «Про іпотеку».

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За приписами частини першої статті 1048 ЦК України (параграф 1 глава 71) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

У частині першій статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно зі статтею 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з частиною першою статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Частина перша статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільнення від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно.

Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до і після прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» залишаються в силі, а їх виконання зупиняється до вдосконалення механізму, передбаченого статтею 3 цього Закону.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Вказаний правовий висновок висловлений у постановах Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справах № 6-57цс15 та № 6-58цс15, від 07 липня 2015 року у справі № 6-345цс15.

Квартира АДРЕСА_1 , яка виступала предметом іпотеки, придбана за кредитні кошти надані в іноземній валюті за споживчим кредитом, її площа не перевищує 140 кв.м, а відтак на неї розповсюджується дія мораторію, введеного Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Разом з тим, незважаючи на дію мораторію, державний реєстратор КП «Світоч» ОСОБА_3 прийняв рішення про проведення державної реєстрації права власності на квартиру за іпотекодержателем, а тому таке рішення підлягає скасуванню.

Суд враховує, що у пункті 5.3 сторони визначили, що підписанням цього договору іпотекодавці засвідчили, що вони надають згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя після спливу 40-денного строку з моменту надсилання на адресу іпотекодавця ОСОБА_1 письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та на адресу майнових поручителів ОСОБА_4 та ОСОБА_4 попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вказаної вимоги. Матеріали справи не містять доказів направлення та отримання таких вимог боржниками.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV), передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 10 Закону № 1952-IV державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Згідно з пунктами 6, 9, 12, 18, 19, 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав.

Розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який установлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями.

За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав.

Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя в разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Директор КП «Світоч» Мандрик В. Л. у повідомленні від 19 листопада 2019 року № 319 повідомив суд про те, що ОСОБА_3 звільнено з посади державного реєстратора, Міністерством юстиції України 07 серпня 2019 року скасовано акредитацію КП «Світоч», у зв`язку з чим останнє більше не має повноважень у сфері державної реєстрації та не має змоги надати електронні копії документів з реєстраційних справ.

За правилами частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини другої статті 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Скасовуючи рішення державного реєстратора про здійснення реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, суд також враховує ту обставину, що стороною відповідача не надано копії письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, а також документа, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя в разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі, тобто не доведено дотримання реєстратором пункту 57 Порядку № 1127.

Не підлягають задоволенню позовні вимоги про поновлення відомостей в державних реєстрах речових прав, що передували скасованим записам, як передчасні та не конкретизовані.

За правилами статті 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати пропорційно задоволених позовних вимог у розмірі 1 536, 80 грн.

Керуючись ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 258-259, 263-265, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100; ), третя особа - державний реєстратор ОСОБА_3 (Комунальне підприємство «Світоч», 01135, м. Київ, просп. Перемоги, 9; ), про визнання рішення про реєстрацію права власності незаконним та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 46685748 від 27.04.2019р. 21:13:25, ОСОБА_3, комунальне підприємство «Світоч» м. Києва, м. Київ, яким проведено державну реєстрацію права власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Скасувати реєстраційний запис Державного реєстратора комунального підприємства «Світоч» м. Києва ОСОБА_3 про право власності № 31381322 від 27.04.2019р. на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 за Акціонерним товариством «Альфа-Банк», .

Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 1 536, 80 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд міста Києва.

Повний текст рішення виготовлено 24 серпня 2020 року.

Суддя С. В. Вовк