Дата документу 10.11.2020 Справа № 310/5084/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 310/5084/17 Головуючий у 1-й інстанції: Прінь І.П.
Провадження № 22-ц/807/2789/20 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В., суддів Гончар М.С., Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 червня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалось на те, що 31.07.2008р. між позивачем та відповідачем був укладений договір б/н, на підставі якого відповідач отримав кредит у розмірі 1500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв`язку з порушенням зобов`язань за договором відповідач станом на 30.06.2017 року має заборгованість у розмірі 33024,72 грн., яку позивач просив в судовому порядку стягнути з відповідача разом із понесеними судовими витратами.

Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 02листопада 2017 року позов задоволено.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 березня 2020р. вказане заочне рішення скасовано.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 червня 2020р. позов банку задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 31.07.2008 року в розмірі 2997,75 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» витрати на судовий збір у розмірі 144,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» у особі представника Крилової О.Л. подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення відсотків, комісії та штрафів та ухвалити в цій частині нове рішення, яким ці позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі. В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції, встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, не мав підстав відмовляти у стягненні відсотків, оскільки це суперечить суті кредитного договору та не узгоджується з вимогами ст. ст. 1046, 1048 ЦК України. Крім того, вказував, що істотні умови договору узгоджені Довідкою про умови кредитування та анкетою-заявою, підписаними відповідачем, а тому суд мав стягнути всі інші складові заборгованості, крім тіла кредиту.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не надав, що у відповідності до положень ч. 3 статті 360 ЦПК України не є перешкодою для апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зі змісту статті 274 ч. 1 п.1 ЦПК України що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Отже, рішення оскаржується банком тільки в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо відсотків, комісії та штрафів.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскаржуємої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ "Приватбанк", а саме, в частині стягнення з відповідача лише суми тіла кредиту в розмірі 2997,75 грн., суд першої інстанції виходив з того, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ "ПриватБанк" не дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, на підставі яких нарахована заборгованість по відсоткам, а тому решту складових заборгованості вважав неузгодженими між сторонами. У підсумку суд визнав недоведеними вимоги позивача щодо заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами, пені і комісії та штрафам.

Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на те, що такий висновок суду не відповідає наявним матеріалам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В апеляційній скарзі банк наголошує на тому, що суд не взяв до уваги, що умови договору були узгоджені не лише Умовами та правилами надання банківських послуг, які суд не визнав складовими договору, оскільки вони не підписані відповідачем, а ще й довідкою про умови кредитування, яка містить істотні умови щодо процентної ставки за користування кредитними коштами, комісії та підписана позичальником, а у анкеті-заяві визначено умови та порядок нарахування штрафів.

Перевіривши ці доводи, колегія визнає їх частково обґрунтованими.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до вимог ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у пи-

сьмовій формі; кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

З огляду на вказані норми, якими чітко унормовано письмову форму кредитного договору, суд обґрунтовано не визнав Умови та правила надання банківських послуг, копія яких долучена до справи, складовими кредитного договору між сторонами у справі, оскільки вони не підписані позичальником.

Але колегія при цьому наголошує на тому, що суд, звернувши увагу на довідку про

умови кредитування, яка була підписана відповідачем у день підписання заяви від 31.07.2008р. ( а.с. 8), та проаналізувавши її і визнавши складовою кредитного договору, у якій визначені істотні його умови, все ж таки відмовив у стягнення відсотків, посилаючись на їх нарахування за іншими ставками, ніж обумовлено в довідці. Крім того, суд не звернув уваги на те, що в змісті анкети-заяви містяться узгоджені розміри і порядок нарахування штрафів.

Усуваючи вказані упущення суду, про які банк зазначає у апеляційній скарзі, колегія погоджується із встановленими судом обставинами в частині договірних відносин між сторонами у справі.

Так, судом встановлено, що 31.07.2008р. між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг, за яким останній отримав кредит у розмірі 1500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Цих обставин не заперечував і відповідач ОСОБА_1 , що згідно із вказаною анкетою-заявою отримав картку, за допомогою якої користувався кредитними коштами.

Позивачем надано до позовної заяви розрахунок заборгованості за договором станом на 30.06.2017р. (а.с.4-6), з якого вбачається, що відповідач має заборгованість за договором в загальній сумі 33024,72 грн., яка складається з наступного: 2997,75 грн. - заборгованість за кредитом; 25116,27 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3100,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафів: 250,00 грн. (фіксована частина) та 1560,70 грн. (процентна складова).

Відповідач визнав заборгованість за тілом кредиту, а також вказував, що згоден із відсотками, визначеними за ставкою 36 % річних, але не згоден із збільшеним розміром процентної ставки та із визначеною із її застосуванням заборгованістю.

Суд стягнув лише тіло кредиту, але відповідно до анкети-заяви сторони узгодили також, що у разі порушення позичальником термінів платежів за будь-яким із основних зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів, що стане підставою для звернення банку з позовом до суду, то позичальник зобв`язаний сплатити йому штрафи у розмірі 250 грн. + 5 % від ціни позову.

Отже, штрафи було узгоджено між сторонами у підписаній анкеті-заяві, а їх розмір може бути визначено, виходячи із встановленого розміру основної заборгованості, яка визначається як загальна сума заборгованості за тілом кредиту, відсотками та комісією.

Згідно з довідкою про умови кредитування відповідачу мали нараховуватись відсотки за базовою ставкою 3 % на місяць (тобто 36 % річних), які нараховуються на залишок заборгованості із розрахунку 360 днів на рік. При цьому, визначення іншої ставки для простроченої заборгованості передбачено не було, а також не було передбачено її зміни протягом дії договірних відносин між сторонами.

З розрахунку вбачається, що поточні відсотки нараховувались відповідачу за такими ставками: у періоді з 31.07.2008р. по 01.01.2013р. - 36 % річних; з 01.01.2013р. по 31.08.2014р. - 30 % річних; з 01.09.2014р. по31.03.2015р. - 34,8 % річних,з 01.04.2015р. по 30.06.2017р. - 43,20 % річних.

Оскільки збільшення відсотків у заяві від31.07.2008р. не було узгодженою умовою, то збільшення їх до 43,2 % річних у періоді з 01.04.2015р. по 30.06.2017р. в односторонньому порядку банком є неправомірним, тому у цьому періоді відсотки слід перерахувати за ставкою 36 % річних. Відсотки ж, нараховані за ставкою, нижчою від ставки 36 % річних, перерахуванню не підлягають, оскільки не порушують прав позичальника, а банк саме на такій ставці наполягав як позивач.

Зібраними у справі доказами підтверджується правильність розрахунку заборгованості за тілом кредит, та рішення в цій частині не оскаржується та не переглядається апеляційним судом.

Перевіривши розрахунок, колегія встановила, що банком правильно нараховані відсотки до 31.03.2015р., а заборгованість на цю дату по відсоткам становить 904,04 грн. ( а.с. 6).

В подальшому банк неправомірно змінив розмір відсотків без укладення додаткової угоди з відповідачем, а тому відсотки за наступний період з 01.04.2015р. по 30.06.2017р. слід розрахувати за узгодженою ставкою 3 % на місяць ( 36 % річних).

Заборгованість за тілом кредиту на цю дату 01.04.2015р. і увесь період до 30.06.2017р. не змінювалась та становила 2997,75 грн., а кількість днів у цьому періоді становить 822 дні, тому заборгованість по відсоткам з цей період становить: 2997,75 х 36 : 100 : 360 х 822 = 2 464,15 грн., до якої слід додати заборгованість, яка уторилась станом на 31.03.2015р. в сумі 904,04 грн., тому загальний розмір заборгованості по відсоткам до стягнення буде складати: 904,04 + 2464,15 = 3368,19 грн. з урахуванням всіх здійснених відповідачем платежів.

Також довідкою про умов кредитування визначено комісію за несвоєчасне погашення заборгованості (при простроченні на суму більше 50 грн.), яка становить 1 % від загальної суми заборгованості, але не менше 10 грн.

Згідно з розрахунком заборгованості така комісія почала нараховуватись банком відповідачу з 31.12.2014р., оскільки відповідач взагалі припинив сплачувати кредит та відсотки, а її розмір становив 100 грн. щомісячно. Проте вказаний щомісячний розмір, визначений банком не узгоджується з визначеним у Довідці про умови кредитування.

Так, 31.12.2014р. заборгованість відповідача за тілом кредиту та нарахованими відсотками складала 3174,04 грн., то 1 % від цієї суми становить 31,74 грн., а не 100 грн. І таке невірне нарахування комісії відслідковується за весь період з 31.12.2014р. по 30.06.2017р.

Перерахунком комісії у відповідності до вказаної довідки про умови кредитування визначено: 31.12.2014р. - 31,74 грн.; 31.01.2015р. - 31,70 грн.; 28.02.2015р. - 31,85 грн., 31.03.2015р. - 30,04 грн.; а з 30.04.2015р. заборгованість не змінювалась та становила щомісячно 3087,68 грн., а тому комісія за період з 30.04.2015р. по 30.06.2017р. становить: 30,88 грн. х 27 = 833,76 грн. Всього правомірно нараховано комісії відповідачу в сумі: 31,74 + 31,70 + 31,85 +30,04 + 833,76 = 959,09 грн.

З урахуванням визначеної суми відсотків, тіла кредиту та комісії, які підтверджені та становлять ціну позову, колегією розраховується штраф у вигляді процентної складової: (3368,19 + 2997,75+ 959,09) х 5 : 100 = 366,25 грн., до якого слід додати фіксовану частину у розмірі 250 грн., та загальний розмір штрафу становитиме 616,25 грн.

Таким чином, в ході апеляційного розгляду справи встановлено часткову обґрунтованість апеляційної скарги, а саме, визнано обґрунтованими частково позовні вимоги: щодо заборгованості по відсоткам на суму 3368,19 грн., по комісії на суму 959,09 грн., по штрафам на суму 616,25 грн., а всього на суму 4 943,53 грн.

Приймаючи постанову про часткове задоволення скарги та позовних вимог банку, колегія вирішує у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України питання про перерозподіл судових витрат.

Так, банком заявлено вимоги матеріального характеру на суму 33024,72 грн., за подання позову до суду сплачено судовий збір в сумі 1600 грн., за подання апеляційної скарги - 2400 грн., а задоволено позов на суму 7921,28 грн. Тому банку за рахунок відповідача підлягає до компенсації сума судового збору у розмірі: 7 921,28 х 4000 : 33024,72 = 959,44 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 червня 2020 року у цій справі скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо штрафів, комісії та відсотків та змінити в частині вирішення питання про судові витрати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» щодо стягнення відсотків, штрафів та комісії задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Б, ) заборгованість за кредитним договором, оформленим анкетою-заявою б/н від 31.07.2008р., в розмірі 4 943 (чотирьох тисяч дев`ятиста сорока трьох) гривень 53 копійок, в тому числі: заборгованість по відсоткам в сумі 3368 (три тисячі триста шістдесят вісім) гривень 19 копійок, заборгованість за комісією в сумі 959 (дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) гривень 09 копійок, заборгованість за штрафами в сумі 616 (шістсот шістнадцять) гривень 25 копійок.

В решті вказаних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судовий збір в сумі 959 (дев`ятисот п`ятидесяти дев`яти) гривень 44 к опійок.

В іншій частині рішення не оскаржувалось та не переглядалось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лишеу випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково

Постанова прийнята, складена та підписана 10 листопада 2020 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.