КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 листопада 2020 року Київський апеляційний суд в складі:

Суддя - доповідач: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва, постановлену суддею Петренко Н.О. 23 вересня 2020 року про відмову у відкритті провадження по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, яка подана у зв`язку з тимчасовою окупацією території України,

У С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2020 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 , в якій він просить визнати факт, що держави України - не існує, а рішення/дії/бездіяльність осіб, які узурпували владні повноваження - не законними. Крім того просить, так як дії осіб, як суддів, не легалізовані державною реєстрацією «Ради суддів України» - суддів в Україні не існує: вирішити будь-які справи в суді України - неможливо, визначити підсудність цієї справи - іноземному суду та зобов`язати Україну, сплатити усі можливі збори іноземного суду, у тому числі переклад та легалізацію документів справи на всіх етапах провадження в іноземному суді.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23 вересня 2020 року відмовлено у відкритті провадження по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, яка подана у зв`язку з тимчасовою окупацією території України.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає розгляду справи, обґрунтовуючи тим, що суд в порушення ст. 22 ЦПК України не розглянув його клопотання, яке у 3 пункті прохальної частини заяви про встановлення фактів, що мають юридичне значення, яка подана у зв`язку з тимчасовою окупацією України. Вважає, що його заява про встановлення фактів, що мають юридичне значення повністю відповідає вимогам ст. 318 ЦПК України.

Заявник в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, просив розглядати справу за його відсутності.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, що не з`явились.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції повністю погодитися не можна.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», відповідно до статей 255, 271 Цивільного процесуального Кодексу України (ЦПК) в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі про встановлення факту, суд першої інстанції вказав, що заявником не зазначено мету, з якою він просить встановити факт, що не дає можливості визначити чи матиме цей факт юридичне значення.

За таких обставин , колегія суддів вважає, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано ст.. 185 ЦПК України та не запропоновано заявнику усунути недоліки поданої ним заяви і в залежності від цього вирішити питання про відкриття провадження по справі.

Крім того, судом першої інстанції не роз`яснено в ухвалі до якого виду судочинства належить розгляд даної справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції передчасно відмовив у відкритті провадження по справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, яка подана у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 374, 379 ЦПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 23 вересня 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 9 листопада 2020 року.

Суддя - доповідач:

Судді: