Тернівський районний суд міста Кривого Рогу
Дніпропетровської області
справа № 215/3524/20
номер провадження 2/215/2370/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Дудікова А.В.,

при секретарі Коломійчук К.Ю.,

згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільну справу №215/3524/20 за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, пов`язаного з виконанням трудових обов`язків, -

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - Товариство) про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, пов`язаного з виконанням трудових обов`язків.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 13.01.1983р. по 31.05.2007р. працювала у Товаристві на різних посадах, в тому числі в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища на підприємстві. Внаслідок виконуваної роботи на підприємстві із несприятливими умовами праці, отримала два професійні захворювання, а саме: хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії). ЛН першого-другого ступеню; деформуючий артроз колінних суглобів з рецидивуючим .

Висновком МСЕК від 25.11.2002р. їй вперше було визначено ступінь втрати професійної працездатності 30% та третю групу інвалідності, з 18.11.2002р. по 01.12.2003р., при повторному огляді 02.12.2003р. їй було визначено ступінь втрати професійної працездатності 30% та третю групу інвалідності, з 01.12.2003р., але вже безстроково.

В 2009 році Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини їй було уточнено діагноз та встановлено радикулопатію п/крижову з помірно вираженими порушеннями біомеханіки хребта і стійким больовим синдромом.

Висновком МСЕК від 13.05.2009р. їй було визначено ступінь втрати професійної працездатності 50 % з них 20% первинно по ХОЗЛ, 30% повторно по деф. артрозу, та третю групу інвалідності з 27.04.2009р., безстроково, при повторному огляді 25.10.2016р. їй було визначено ступінь втрати професійної працездатності 80% з них 65% - деф.артрозу та 15% - ХОЗЛ, та другу групу інвалідності, з 25.10.2016р., безстроково.

У зв`язку з професійним захворюванням та втратою працездатності порушуються її нормальні життєві зв`язки, змінилися його образ і якість життя, що завдає їй моральних страждань. Вона змушена постійно проходити лікування, приймати велику кількість медикаментів, щоб підтримувати свій стан здоров`я.

Вважає, що з вини Товариства, яке не створило безпечних умов праці, вона втратила своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що вона відчуває постійні фізичні страждання, усвідомлення того, що стан здоров`я вже ніколи не стане кращим і бажаного одужання чи навіть покращення стану здоров`я не відбудеться. А тому просила стягнути з відповідача моральну шкоду, яку вона оцінює в 200 000 грн, без утримання податку з доходу фізичних осіб та всіх інших обов`язкових податкових платежів.

Позивач у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності (а.с. 67).

Представник відповідача, будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву в якій просить проводити розгляд справи за її відсутності також зазначила, що проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с. 58).

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки позивач та відповідач про день та час розгляду справи були повідомлені завчасно та належним чином, суд вважає, за можливим розглянути справу у їх відсутності.

Ухвалою суду від 22.06.2020р. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

14.07.2020р. на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування якого остання зазначила, що проти заявлених вимог заперечує, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що позивач покладає на відповідача всю повноту відповідальності за тяжке ушкодження здоров`я, однак як вбачається з довідки МСЕК серії 12ААА від 25.10.2016р. позивачу встановлено з 25.10.2016р. безстроково 80% втрати професійної працездатності та другу групу інвалідності по двох професійних захворюваннях: 65% - по деформуючому артрозу та 15% по ХОЗЛ. У п. 14 акта від 30.03.2009р. зазначено, що діагноз професійного захворювання деф. артроз колінних суглобів з рецидивуючим синовіїтом ПФ другого - третього ст. Захворювання професійне, було встановлено позивачу в 2002 році, а тому до правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди мають застосовуватися нормативні акти, які були чинним на той час. А тому вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими лише в тій частині, яка стосується встановлення їй професійного захворювання «Хронічне обструктивне захворювання легень 1ст. (пиловий бронхіт 1 ст., емфізема легень 1 ст. ЛН 1-2 ст.» та втрати професійної працездатності за цим професійним захворюванням у розмірі 15%. В задоволені позову просила відмовити.

Частиною 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку.

Згідно копії трудової книжки, ОСОБА_1 з 13.01.1983р. по 31.05.2007р. працював у Товаристві на посадах машиніста конвеєра, дозувальника, машиніста штабелеформуючої машини в цеху випалювання та огрудкування №3, дозувальником гарячого повернення, з 03.03.1993р. робочою виробничих бань, 31.05.2007р. звільнена у зв`язку з виходом на пенсію, ст. 38 КЗпП України (а.с. 7-8).

Згідно акта форми П-4, складеного 18 серпня 2002 року, місце складання: Тернівський район м. Кривий Ріг; найменування підприємства: ВАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»; найменування цеху, дільниці, відділу: цех по виробництву обкотишів № 2 комісією проведено розслідування випадку хронічного професійного захворювання (отруєння): деформуючий артроз колінних суглобів ПФ другої ступені з проявами рецидивуючого синовіїту з больовим синдромом; дата надходження повідомлення до санепідемстанції: 05.08.2002р.; найменування лікувально-профілактичного закладу, який установив діагноз: Український НДІ промислової медицини у хворого ОСОБА_1 , посада (професія): дозувальник гарячого повертання; стаж роботи: загальний - 33 роки, за професією 6 років 06 місяців, у цеху 19 років, в умовах впливу шкідливих факторів 10 років 04 місяці. Вказано, що висновок про наявність шкідливих умов праці: умови праці дозувальника гарячого повертання відносяться до III класу 3 ступені шкідливості, важкості праці до III класу 2 ступені шкідливості, напруженість праці допустима. Умови праці монтера залізничної колії відносяться до III класу 3 ступені шкідливості, важкість праці до III класу 2 ступені шкідливості. Діагноз: деформуючий артроз колінних суглобів ПФ другої ступені з проявами рецидивуючого синовіїту з больовим синдромом (основний), супітний - відсутній.

У п. 14 Акта зазначено, що професійне захворювання виникло за таких обставин: на протчзі 10 років і 4 місяців ОСОБА_1 працювала у важких та шкідливих умовах праці на фабриці огрудкування обкотишів № 3 і залізничній колії УЗТ, де в процесі виконання своїх трудових обов`язків на організм ОСОБА_1 впливали охолоджуючий мікроклімат в холодну пору року, фізичне навантаження (підняття та переміщення вантажів), при підготовці технологічного обладнання до ремонту, набиранню на випалювальні візки, прибиранні просипаних обкотишів, вимушена робоча поза, виробничий пил і шум, утворені технологічним обладнанням, які вона обслуговувала. Особливо охолоджений мікроклімат мав вплив на організм ОСОБА_1 в період праці на залізничних коліях, де температура на робочому місці залежить від погодних умов навколишнього середовища.

Причини професійного захворювання у п. 15 Акта зазначено: працюючи дозувальником гарячого повертання ОСОБА_1 на протязі 6 років 2 місяців знаходилась під впливом дії на організм шкідливих виробничих факторів та фізичного навантаження: важкість праці: маса вантажу переміщення та підняття: до 10 кг при нормі 10,0 кг; робоча поза: нахили тулубу вимушені, кут нахилу тулуба до 30 градусів 28,8% (N=25%), більше 30 градусів - 11,2% (N=0) тривалості робочого часу. Кількість нахилів тулуба - 91 раз за зміну (при нормі 50-100); відносна вологість повітря: 26% при нормі 40-75%; температура повітря: 22,4оС при нормі 13-23оС; пил: 6,5 мг/м3 при нормі 4,0 мг/м3; шум: 85 дБА при нормі 80 дБА; сірчаний ангідрид: 36,4 мг/м3 при нормі 10,0 мг/м3; окис вуглецю: 1,1 мг/м3 при нормі 20,0 мг/м3.

Працюючи монтером залізничної колії, ОСОБА_1 на протязі 4 років 2 місяців знаходилася під впливом дії на організм шкідливих виробничих факторів та фізичного навантаження: важкість праці: маса вантажу переміщення та підняття: 10 кг, в окремих випадках до 40 кг (переміщення накаточних башмаків) при нормі 10,0 кг; робоча поза: нахили тулуба вимушені, кут нахилу тулуба до 30 градусів 40% тривалості робочого часу (N=25%). Кількість нахилів тулуба - 200 разів за зміну (при нормі 50-100); мікроклімат: в залежності від погодних умов; пил: 1,8 мг/м3 при нормі 2,0 мг/м3; шум: 50 дБА при нормі 80 дБА.

У пункті 17 Акта вказано, що особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи: керівництво комбінату з 1984 по 1993 роки, в період роботи ОСОБА_1 в шкідливих і небезпечних умовах праці, стаття 159 КЗпП України (а.с. 72-73).

У копії виписки із акта огляду ЛТЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги до довідки № 303502 від 25.11.2002р. вказано, ОСОБА_1 , дата огляду 25.11.2002р., група інвалідності третя, огляд первинний, ступінь втрати професійної працездатності 30% деформуючий артроз колінних суглобів ІІ ст., з 18.11.202р. до 01.12.2003р., дата переогляду - 01.11.2003р. (а.с.11).

Відповідно до копії виписки із акта огляду ЛТЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги до довідки №348658 ОСОБА_1 , дата огляду 02.12.2003р., огляд повторний, група інвалідності третя, ступінь втрати професійної працездатності 30% деформуючий артроз колінних суглобів ІІ ст., захворювання професійне з 30.07.2002р., з 01.12.2003р., безстроково. Потреба у додаткових видах допомоги: санаторно-курортне лікування 1 раз в 3 місяці, медикаментозне лікування по заключ. ЛКК ЛПЗ (а.с. 11).

У рішенні ЛЕК Українського НДІ промислової медицини від 03.03.2009р. до протоколу №620-а, вказано ОСОБА_1 представлена на ЛЕК інституту амбулаторно 03.03.2009р., діагноз: Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії). ЛН першого-другого ступеню ( 03.03.2009р.). Деформуючий артроз колінних суглобів з рецидивуючим синовіїтом, ПФ другого-третього ст. (2002р.) - захворювання професійні (Рішення ЛЕК УкрНІпроммед від 03.03.2009р.). Протипоказана робота в умовах пилу, несприятливого мікроклімату, фізичного навантаження (а.с. 24).

Згідно акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 30 березня 2009 року комісією та затвердженого головним Державним санітарним лікарем Тернівського району м. Кривого Рогу Місюра В.А. 30 березня 2009 року, місце складання Тернівський район, м. Кривий Ріг, найменування підприємства ВАТ «Північний ГЗК», , найменування цеху, дільниці відділу: цех з виробництва обкотишів № 2 провела розслідування випадку хронічного професійного захворювання (отруєння) - хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (Пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.) ЛН першого - другого ст. Дата надходження повідомлення 13.03.2009р. Дата встановлення остаточного діагнозу 03.03.2009р. Найменування лікувально-профілактичного закладу, який установив діагноз: Український науково-дослідний інститут промислової медицини. У хворої ОСОБА_1 , професія (посада) до 02.03.1993р. - дозувальник гарячого повертання; стаж роботи: загальний - 34 роки, за професією 03 роки 08 місяців, у цеху 24 роки 06 місяців, в умовах впливу шкідливих факторів 14 років 02 місяця. Вказано, що висновок про наявність шкідливих умов праці: умови виробничого середовища дозувальника гарячого повертання відносяться до 3 класу 1 ступеню шкідливості. Важкість праці - до 3 класу 1 ступеню шкідливості. Напруженість праці - допустима - за даними санітарно-гігієнічної характеристики умов праці ОСОБА_1 , підготовленої Тернівською районною санітарно-епідеміологічною станцією № Ф-2/2-121 від 13.10.20006р. Діагноз: основний: Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (Пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.) ЛН першого-другого ст. Код J44. Супутній: Деф. артроз колінних суглобів з рецидивуючим синовії том ПФ другого-третього ст. Захворювання професійне (2002р.) Код М18.

У п. 16 Акта зазначено, що професійне захворювання виникло за таких обставин: Працюючи (з 13.01.83р. по 02.03.93р.) машиністом конвеєру, дозувальником, машиністом штабелеформуючої машини, дозувальником гарячого повертання цеху випалювання та огрудковування № 3 Півн.ГЗК виконувала роботи по керуванню дозуючими пристроями, дозуванню складників шихти, спостереженню за роботою дозуючих ї змішуючи пристроїв, в процесі роботи підпадала під дію пилу, концентрація якого на робочому місці перевищувала ГДК внаслідок використання застарілого та зношеного пилевентиляційного обладнання, повітропроводів, приточної вентиляції та зношеного технологічного устаткування.

Крім того, працюючи монтером колії (з 30.12.74р.по 14.02.79р.) в залізничному цеху Півн.ГЗК виконувала роботи, які згідно з санітарно-гігієнічною характеристикою про її умови праці (№ Ф-2/2-221 від 13.10.2006р.), підготовленої Тернівською районною санітарно - епідеміологічною станцією, також характеризувались дією на організм пилу, концентрація якого перевищувала ГДК.

Причини виникнення професійного захворювання у п. 17 Акта зазначено: робота на протязі 14 років 02 місяців в умовах впливу на організм виробничого пилу. Запиленість повітря робочої зони: - 2,4-5,0 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3; - пил з вмістом SiO2 від 2 до 10% в концентрації - 4,2 - 6,8 мг/м3 при ГДК 4,0 мг/м3.

У пункті 19 Акта вказано, що особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи: керівник підприємства «ПівнГЗК» з 1974р. по 1993рр. ст. 153 КЗпП України (а.с. 9-10).

Відповідно до копії довідки медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії ДНА-02 №032203 ОСОБА_1 , дата огляду 13.05.2009р., група інвалідності третя, огляд повторний, ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: всього 50%, 20% - первинно по ХОЗЛ; 30% - повторно по деф. арт., з 27 квітня 2009р., безстроково. Потреба у додаткових видах допомоги: санаторно-курортне лікування, медикаментозне лікування, палиця, ЛФК, масаж (а.с. 12).

У довідці про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 043265, ОСОБА_1 , дата огляду 25.10.2016р., група інвалідності друга, огляд повторний, ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: всього 80%, 65% - ДОА; 15% - ХОЗЛ, з 25 жовтня 2016р., безстроково. Потреба у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, ВМП, санаторно-курортне лікування, палиця (а.с. 13).

Згідно копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААГ № 034975, ОСОБА_1 , дата огляду 25.10.2016р., група інвалідності друга з 25.10.2016р., огляд повторний, захворювання професійне. Рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності: Д- сім. лікар, травматолог (а.с. 14).

ОСОБА_1 неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні у зв`язку з професійним захворюванням, що підтверджується виписками - епікризами (а.с. 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 25-26, 27, 29-30, 67-68).

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 264 ЦПК України суд, під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами та доповненнями) надано роз`яснення про те, що, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати: якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, тобто з 25.11.2002р.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1 - 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 р. N 1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", Закону України від 14 жовтня 1992 р. N 2694-XII "Про охорону праці", КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Згідно положень ст. 12 Закону України «Про охорону праці» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п. 1 Правил, власник підприємства, установи і організації або уповноважений ним орган несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, а також за моральну шкоду, заподіяну потерпілому власником фізичного чи психічного впливу небезпечних або шкідливих умов праці.

У відповідності до положень п. 11 Правил, моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат.

Згідно зі ст. 440-1 ЦК України (у редакції, яка буда чинною на час виникнення спірних правовідносин), моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Таким чином, згідно зі ст. 440-1 ЦК України, у редакції від 1963 року, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п. 11 Правил).

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оплату праці", мінімальна заробітна плата це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Виходячи з зазначеного, з урахуванням статей 3 і 8 Конституції України, є підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваного мінімумом доходів громадян, при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди, суд має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, та врахувати засади розумності, виваженості та справедливості.

Такий підхід цілком узгоджується з положенням ст. 83 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, про те, що позовна давність не поширюється, зокрема, на вимоги, які випливають з порушення особистих немайнових прав, крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний правовий висновок міститься й у Постановах Верховного Суду України № 6-156цс14, № 6-188цс14 та № 6-207цс14від24 грудня 2014року.

Згідно статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі станом на час розгляду справи становить 5 000 грн, тобто мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, який відповідає 100% стійкої втрати працездатності, дорівнює 25 000 грн., а максимальний 1 000 000 грн.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року, викладених у Постанові № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р., моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні Нечипорук та Йонкало проти України № 42310/04 від 21.04.2011 року, роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Отже. при визначені розміру моральної шкоди суд, враховує характер і тяжкість отриманих професійних захворювань ОСОБА_1 , стаж роботи 14 років 02 місяці позивача на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, друга група інвалідності, відсоток втрати нею професійної працездатності у розмірі 80%, безстроково з 25.10.2016р., стан здоров`я, зміною способу життя позивача та його якість, задишку навіть при незначному фізичному навантаженні та ходьбі, відчуття нестачі повітря, сильний кашель в виділенням мокротиння, який переходить у біль та важкість у грудній клітині, загальну слабкість, втому, головний біль, запаморочення, потреби у додаткових видах допомоги: забезпечення лікарськими засобами, ВМП, санаторно-курортне лікування, палиця.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позивачу була заподіяна значна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Посилання відповідача на те, що обов`язок відшкодування моральної шкоди потерпілим у 2002 році покладався на Фонд соціального страхування від нещасних випадків, а тому відповідач не повинен нести відповідальності, не заслуговують на увагу, оскільки зазначені обставини не знімають обов`язок з відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду, за втрату професійної працездатності за розмір 65%, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що з ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» необхідно стягнути на користь ОСОБА_1 140 000 грн на відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Разом з тим, вимога позивача про стягнення з відповідача 200 000 грн, належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Позивач звернулася до суду з позов про стягнення моральної шкоди, завданої у зв`язку з ушкодженням здоров`я та визначила її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на викладене необхідно стягнути з приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь Держави судовий збір у розмірі 1 400 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 268, 272 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, пов`язаного з виконанням трудових обов`язків, - задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 140 000 (сто сорок тисяч) гривень без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь Держави судовий збір у розмірі 1 400 (одна тисяча чотириста) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до або через відповідні суди, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач - приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», , місцезнаходження: 50079, м. Кривий Ріг.

Судовий збір на користь держави - стягувач Державна судова адміністрація України, , місце знаходження: вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01601). Реквізити: отримувач - ГУК у м. Києві/ м. Київ/22030106, код отримувача (код ЄДРПОУ)-37993783, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) - 899998, рахунок отримувача - UA0026001, код класифікації доходів бюджету - 22030106.

Повний текст судового рішення складено 10 листопада 2020 року.

Суддя: