Справа № 569/9897/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2020 року Рівненський міський суд

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Соломон О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

В Рівненський міський суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням звернулась ОСОБА_1 у якому просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою, за реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача понесені судові витрати по справі.

В судове засідання позивач не з`явився, однак від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримують та просять суд їх задоволити. Проти прийняття заочного рішення по справі не заперечують.

В судове засідання відповідач повторно не з`явився. Про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Причин своєї неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 2002 року.

З дослідженого в судовому засіданні витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21 вересня 2009 року №23907661 вбачається, що квартира за адресою АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу ВМЕ №459978 р №896 / 05.06.2009 / приватний нотаріус Торкунова Т.А. Рівненського міського нотаріального округу.

З дослідженого в судовому засіданні рішення Рівненського міського суду від 04 грудня 2015 року по цивільній справі №569/15268/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя вбачається, що зокрема, виділено ОСОБА_1 у приватну власність квартиру АДРЕСА_3 , житловою площею 36,3 кв.м. та загальною площею 68,7 кв.м. та визнано за нею право приватної власності на вказану квартиру.

В даній квартирі зареєстрований відповідач по справі ОСОБА_2 29.09.2009.

З досліджених в судовому засіданні актів 21 лютого 2019 року та 18 червня 2020 року обстеження житлових умов про фактичне проживання (або відсутність зареєстрованих осіб) вбачається, що комісією в складі голови ОСББ «Терен» ОСОБА_3 та свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 було проведено обстеження квартири АДРЕСА_3 на факт проживання в ній ОСОБА_1 , 1982 р.н., ОСОБА_2 , 1980 р.н., ОСОБА_6 , 2004 р.н. В ході обстеження виявлено, що ОСОБА_2 з грудня 2015 року фактично не проживає за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як регламентує стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні було встановлено, що відповідач у спірному житлі не проживає понад один рік, не сплачує комунальні послуги, в утриманні житла участі не приймає, тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє повне підтвердження, є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,263,264,265,268,273,280-283, 289,354 ЦПК України, ст.ст.316,317,319,321,405 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого АДРЕСА_2 , іпн. НОМЕР_1 таким, що втратив право користування житлом, а саме квартирою АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого АДРЕСА_2 , іпн. НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , проживаючої АДРЕСА_2 , іпн. НОМЕР_2 понесені судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , проживає АДРЕСА_2 , іпн. НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований АДРЕСА_2 , іпн. НОМЕР_1 .

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов