ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6843/20 Справа № 175/1053/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж. М. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Літвінової А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2018 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк, третя особа: ОСОБА_2 про визнання зобов`язання належним чином виконаним, -

В С Т А Н О В И Л А:

23 березня 2015 року АТ КБ ПриватБанк звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором, який в жовтні 2017 року уточнив та просив ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за кредитним договором № DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року в розмірі 14026,84 доларів США, що за курсом 25,45 відповідно до службового розпорядження НБУ від 23.08.2017 року складає 356983 грн. 08 коп., а також стягнути з відповідача судовий збір (том 1 а.с.4-5,161-162).

28 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання зобов`язання належним чином виконаним, який в грудні 2017 року уточнив та просив ухвалити рішення, яким визнати зобов`язання його, ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» за кредитним договором №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року належним чином виконаними у повному обсязі; визнати таким, що припинив дію кредитний договір №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року; стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на його користь судовий збір у розмірі 640 грн. (том 1 а.с.170-175,177-179).

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2018 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Визнано зобов`язання ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року належним чином виконаними та визнати таким, що припинив свою дію кредитний договір №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 грн. (том 2 а.с.223-229).

Не погодившись з рішенням суду, АТ КБ ПриватБанк звернулося до суду з апеляційною скаргою. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким первісний уточнений позов АТ КБ ПриватБанк задовольнити у повному обсязі та повністю відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 за необґрунтованістю. Вирішити питання судових витрат (том 2 а.с.230-233).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 лютого 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № DNDZGA00000861, згідно якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 36000 доларів США, а ОСОБА_1 зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 23 лютого 2017 року включно, у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 36000 доларів США на наступні цілі: ремонтно-будівельні роботи, а також у розмірі 3600 доларів США на сплату страхових платежів у виплатах та в порядку передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,50% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного Договору, та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного Договору (том 1 а.с.16-18).

Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 571,85 доларів США для погашена заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Періодом сплати вважати період з 21 по 28 число кожного місяця.

В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» 23 лютого 2007 року укладено договір іпотеки №DNDZGA00000861 квартири, за умовами якого іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно - двокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 44,5 кв.м., житловою площею 28,1 кв.м., яка належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Поповою І.В. від 23 листопада 2004 року за реєстровим номером №3851, зареєстрованого КП ДМБТІ (том 1 а.с.91-93).

Встановлено, що протягом 20072010 року ОСОБА_1 сплачував грошові кошти на погашення кредиту не в повному обсязі, внаслідок чого у позичальника виникла заборгованість за кредитним договором №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2011 року стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 247639,86 грн., витрати за надання юридичних послуг та витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката та інших фахівців в галузі права в розмірі 500 грн., а всього стягнуто 248139,86 грн. Вказане рішення вступило в законну силу.

Відповідно до висновку експертного економічного дослідження спеціаліста ОСОБА_3 від 19 березня 2018 за №16/03/2018 (том 2 а.с.164-190), встановлено, що станом на 27.02.2015 року сума заборгованості за кредитним договором в розмірі 248139,86 грн., з урахуванням 3% річних та індексу інфляції, що складає 300557,02 грн., за період починаючи з 24.09.2010 року на транзитний рахунок № НОМЕР_1 - погашена повністю; станом на 15.05.2015 року сума заборгованості за кредитним договором в розмірі 248139,86 грн., з урахуванням 3% річних та індексу інфляції, що складає 299211,82 грн., за період починаючи з 15.06.2011 року на транзитний рахунок № НОМЕР_1 - погашена повністю; станом на 15.05.2015 року сума заборгованості за кредитним договором в розмірі 248139,86 грн., з урахуванням 3% річних та індексу інфляції, що складає 304207,03 грн., за період починаючи з 22.07.2011 року на транзитний рахунок № НОМЕР_1 - погашена повністю; також встановлено, що сплачені за кредитним договором №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року на транзитний рахунок № НОМЕР_1 грошові кошти в період з 23.07.2007 року по 30.12.2009 року розподілялись в погашення заборгованості за кредитним договором на дати сплати не в повному обсязі (детально дані щодо затримки розподілу грошових коштів наведено в таблиці №2); за даними виписок банку по рахунках з обліку комісії за кредитним договором №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року сума винагороди банку (комісії), що утримана з позичальника, згідно п.7.1 кредитного договору, за період з 23.02.2007 року по 24.09.2010 року складає 3024 доларів США, за даними виписок банку по рахунках з обліку комісії за кредитним договором №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року сума комісії нарахована банком за період з 25.09.2010 року по 05.02.2017 року (остання дата нарахування) складає 5472 доларів США; в зв`язку з поганою якістю наданих копій виписок банку по рахунках з обліку заборгованості по кредитному договору №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року, не надається за можливе визначити в якому розмірі відсотків річних, за даними бухгалтерського обліку, нараховувалась пеня на суму простроченого платежу за період з 23.02.2007 року по 24.09.2010 року, відповідно до п.4.1 кредитного договору №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року, розмір пені на суму простроченого платежу становить 0,15% від суми простроченого платежу (але не менше 1 гривні за кожний день прострочки), тобто 54,75% відсотків річних; за даними виписки банку по рахунку з обліку заборгованості по кредиту № НОМЕР_2 сума страхових платежів, включених Банком до суми загального боргу по кредитному договору №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року: за період з 23.02.2007 року по 24.09.2010 року складає 794,94 доларів США, в гривневому еквіваленті складає 5231,90 грн., за період з 25.09.2010 року по 21.02.2014 року складає 882,52 доларів США, в гривневому еквіваленті складає 7211,32 грн.; в результаті співставлення даних виписки по кредиту договір №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року за період 23.02.2007 - 23.02.2017 роки, в частині платежів клієнта в погашення заборгованості по кредитному договору, з даними виписки по транзитному рахунку № НОМЕР_3 за період з 23.02.2007 року по 12.03.2018 року встановлена розбіжність, а саме: в Виписці по кредиту договір №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року - 23.02.2017 року (розрахунок заборгованості банку) не враховані суми погашення заборгованості по кредиту, які відображені в виписці по транзитному рахунку № НОМЕР_1 (документ бухгалтерського обліку банку) на загальну суму 3572,13 доларів США, в Виписці по кредиту договір №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року за період 23.02.2007 - 23.02.2017 (розрахунок заборгованості банку) за періоди з 05.03.2008 року по 30.12.2009 року та з 19.12.2012 року по 16.09.2013 року відображені суми погашення заборгованості по кредиту на дати надходжень грошових коштів не в повному обсязі.

Таким чином, згідно п.5.4 кредитного договору №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, у зв`язку з чим Банк змушений буде звернутися до суду, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову». Банк, звернувшись до суду, пред`явивши вимоги та розрахувавши заборгованість станом на 24.09.2010 р. змінив умови договору згідно п.2.3.3.а) цього договору, стягнув штраф, який є додатковим прибутком та в повному обсязі задовольнив свої вимоги по стягненню заборгованості по кредитному договору №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року, зажадавши дострокового його виконання.

Відповідно до п.2.3.3 Кредитного договору, банк на власний розсуд, має право:

а) змінити умови договору-зажадати від Позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому, згідно ст.212, 611,651 Цивільного кодексу України, щодо зобов`язань, строк виконання яких не настав, вважається що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату Позичальник зобов`язується повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов`язання за договором;

б) розірвати договір у судовому порядку. При цьому, в останній день дії договору Позичальник зобов`язується повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов`язання за договором;

в) згідно ст. 651 ЦК України здійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням Позичальникові відповідного повідомлення. У зазначену в повідомленні дату договір вважається розірваним. При цьому, в останній день дії Договору Позичальник зобов`язується повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, повністю виконати інші зобов`язання за договором. Одностороння відмова від договору не звільняє Позичальника від відповідальності за порушення зобов`язань.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки є ухвалене судове рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, то нарахування відсотків за користування кредитом, неустойки поза строком дії кредитного договору законом не передбачено.

Вищевказане рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2011 року, виконувалось добровільно ОСОБА_2 , яка сплачувала грошові кошти, як іпотекодавець.

Так, рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 04 квітня 2017 року визнано зобов`язання ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №DNDZGA00000861 від 23.02.2007 р. укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 належним чином виконаними у повному обсязі, відповідно до рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2011 року (том 1 а.с.102-104).

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають задоволенню, тобто зобов`язання ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року є належним чином виконаними, кредитний договір №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року припинив свою дію. Що стосується позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості то вони задоволенню не підлягають у зв`язку з необґрунтованістю.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 526, 530, 610, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

За змістом ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання процентів від суми позики у розмірі та порядку встановленому договором або на рівні облікової ставки НБУ, якщо інше не встановлено договором.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів за договором позики відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до спливу встановленого договором строку виконання основного зобов`язання має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (ст.530, 631 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події(ч. 1 ст. 530 ЦК України).

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року № 6-116цс13, яка згідно є обов`язковою для усіх судів України.

Згідно зі ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз`яснено, що зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. 526, 599 ЦК України. Цей же висновок застосований Верховним

Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного Цивільного Суду в постанові по цивільній справі №564/2199/15-ц від 14 лютого 2018 року, та Великою Палатою Верховного Суду в постанові по цивільній справі № 910/10156/17-ц від 10 квітня 2018 року.

Застосування положень ст. 1048 ЦК України при вирішенні спорів про стягнення відсотків, нарахованих за умовами кредитного договору після реалізації кредитором свого права на дострокове повернення кредиту по день фактичного повернення всієї суми кредиту, стягнутого на підставі судового рішення, суперечить таким принципам, як справедливість, добросовісність та розумність, порушує справедливий баланс інтересів сторін договору, створює ситуацію правової невизначеності, оскільки за час виконання рішення продовжують нараховуватись відсотки, розмір яких неможливо прогнозувати та розрахувати, і виконання рішення не звільняє стягувача від обов`язку зі сплати ще відсотків, які кредитор нарахує за період виконання судового рішення. І за такою логікою, після нарахування відсотків за період виконання судового рішення кредитор продовжить нараховувати відсотки до повернення відсотків, нарахованих за час виконання судового рішення, і так до безкінечності. Крім того, продовження нарахування кредитором відсотків, передбачених умовами кредитного договору, та інших штрафних санкцій, що можуть бути обумовлені кредитним договором, та, крім цього, нарахування пені, 3% річних, інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором та цієї ж ч. 2 ст. 625 ЦК України за несвоєчасне виконання судового рішення про стягнення заборгованості є невиправданим та надмірним тягарем для боржника.

Таким чином, оскільки є ухвалене судове рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, то нарахування відсотків за користування кредитом, неустойки поза строком дії кредитного договору законом не передбачено.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у випадку пред`явлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти. Вимога про дострокове повернення позики та належних процентів може бути задоволена шляхом добровільного повернення позичальником заборгованості або її стягнення в судовому порядку за судовим рішенням. Відсутність такої вимоги не покладає на позичальника будь-яких зобов`язань щодо дострокового повернення будь-яких сум, які, на думку кредитора, підлягають сплаті, крім тих, які підлягають сплаті на час пред`явлення вимоги.

Як встановлено судом першої інстанції, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2011 року, виконувалось добровільно ОСОБА_2 , яка сплачувала грошові кошти, як іпотекодавець.

Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України, грошова позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалась, на банківський рахунок позикодавця.

При зарахуванні грошової суми, стягнутої за рішенням суду, на банківський рахунок позикодавця грошова позика вважається повернутою.

Разом з тим ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики ці зобов`язання вважаються припиненими.

Так, рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 04 квітня 2017 року визнано зобов`язання ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №DNDZGA00000861 від 23.02.2007 р. укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 належним чином виконаними у повному обсязі, відповідно до рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2011 року (том1 а.с.102-104).

Згідно з положенням ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Нарахування ПАТ КБ «ПриватБанк» у уточнюючому позові додаткових заборгованостей: 13175,99 доларів США - заборгованість за кредитом, 1528,77 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 24268,46 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором суперечать положенням Конституції України, діючому законодавству України та умовам кредитного договору №DNDZGA00000861 від 23.02.2007 року.

Штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне і теж саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчать про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України. Тому, ПАТ КБ «ПриватБанк», не вправі застосувати положення п.7.4 кредитного договору, який вже був змінений достроковим стягненням повної суми боргу з Позичальника, а з урахуванням положень п.5.4 кредитного договору, він Кредитор, враховує в своїх розрахунках заборгованості всі зобов`язання Позичальника. Тому, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» порушують вимоги діючого законодавства та є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Апелянт не спростував висновки суду першої інстанції, а лише висловив свою незгоду з такими.

Крім того, як зазначено в Аналізі судової практики розгляду цивільних прав, що витікають з кредитних правовідносин, проценти, сплачувані позичальником за користування кредитом, за своїм характером є встановленою договором платою за користування грошовими коштами, а не неустойкою, яка є не тільки способом забезпечення виконання зобов`язань, а також й однією з форм цивільно-правової відповідальності. Таким чином, грошові зобов`язання ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» виконані у повному обсязі і задовольняють вимоги банка в повному обсязі.

Аналізуючи вищевикладені обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають задоволенню, тобто зобов`язання ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року є належним чином виконаними, кредитний договір №DNDZGA00000861 від 23 лютого 2007 року припинив свою дію. Що стосується позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості то вони задоволенню не підлягають у зв`язку з необґрунтованістю.

Доводи апеляційного скарги щодо неправомірного посилання суду першої інстанції на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.04.2017, як таке що не набрало законної сили, колегія суддів відхиляє, оскільки зазначене рішення не впливає на правильність висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, як підстави для скасування рішень.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. 259, 367, 369, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: