Номер справи 623/3138/19
Номер провадження 2/623/88/2020
РІШЕННЯ

іменем України

05 листопада 2020 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

у складі: головуючого судді Герцова О.М.

за участю : секретаря Рзаєвої І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , малолітнього ОСОБА_2 від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_1 до головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального упраління юстиції у Харківській області Лісникової Вікторії Григорівни, третя особа: Відкрите акціонерне товариство "Ізюмський тепловозоремонтний завод" в особі арбітражного керуючого ліквідатора Саутенко Сергія Олеговича, третя особа: ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Ізюмської міської ради про визнання протиправними дій державного виконавця, визнання протиправною бездіяльності державного виконавця, визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

07 серпня 2019 року ОСОБА_1 , малолітній ОСОБА_2 від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_1 звернулись до суду із позовною заявою до головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального упраління юстиції у Харківській області Лісникової Вікторії Григорівни, третя особа: Відкрите акціонерне товариство "Ізюмський тепловозоремонтний завод" в особі арбітражного керуючого ліквідатора Саутенко Сергія Олеговича, третя особа: ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Ізюмської міської ради про визнання протиправними дій державного виконавця, визнання протиправною бездіяльності державного виконавця, визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії.

Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що головним державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального упраління юстиції у Харківській області Лісниковою В. Г. було протиправно здійснено вихід до квартири 03 травня 2019 року та 13 травня 2019 року для примусового виселення ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 . Просила визнати дії виконавця протиправними щодо вказаних вище дій та щодо відкриття виконавчого провадження від 06 листопада 2017 року №55068938, а також щодо неповернення виконавчого листа №623/2353/16-ц від 27.10.2017 року на підставі заяви про повернення виконавчого листа від 03 травня 2019 року поданною ОСОБА_4 , представником ОСОБА_1 , також щодо проникнення 13 травня 2019 року до квартири АДРЕСА_1 , також щодо виселення ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 . Просила визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 06 листопада 2017 року №55068938 та зобов`язати державного виконавця закрити вказане провадження. Сплачені судові витрати стягнути на її позивача користь з державного виконавця.

У заяві зазначила, що виконавчий лист №623/2353/16-ц від 27.10.2017 року, який видано Ізюмським міськрайонним судом Харківської області не відповідає вказаним вимогам, оскільки в ньому вказується про кілька боржників, але не вказується, хто та в якій частині має виконати рішення суду. Вважала, що виконавчий лист мав бути повернутий стягувачу.

Позивачем ОСОБА_1 надано до суду клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідачем у справі головним державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області Лісниковою В. Г. надано до суду відзив на позов ОСОБА_1 , де просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, оскільки вважає всі дії вчинені в межах виконавчого провадження правомірними.

Третьою особою у справі арбітражним керуючим ліквідатором ВАТ «ІТРЗ» Саутенко С.О. у справі надано пояснення, просив їх врахувати під час прийняття рішення та відмовити позивачу у задоволенні позовної заяви в повному обсязі, оскільки вважає дії державного виконавця законними,та як такого,що діяв чітко в межах чинного законодавства.

Представником третьої особи служби у справах дітей Ізюмської міської ради головним спеціалістом ССД Бойко М.С. надано до суду заяву про розгляд справи без її участі, при прийнятті рішення покладалася на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, пояснення та відзив, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21 червня 2017 року зобов`язано виконавчий комітет Ізюмської міської ради скасувати реєстрацію місця мешкання ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 та виселено з вказаної квартири. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду мотивовано посиланням на те, що правові наслідки визнання недійсним за рішенням суду ордеру на спірне житлове приміщення дають підстави для висновку, що у ОСОБА_3 не виникло право на вселення у квартиру АДРЕСА_1 , а тому він та члени його сім`ї підлягають виселенню без надання іншого житлового приміщення. Оскільки реєстрація місця проживання особи скасовується у разі її проведення з порушенням вимог законодавства, суд вважав обгрунтованими і вимоги позивача про зняття відповідача та членів його сім`ї з реєстраційного обліку у спірній квартирі.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 12 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Скасовано рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21 червня 2017 року у частині вирішення вимог про зобов`язання скасувати реєстрацію місця проживання, та ухвалено у цій частині нове рішення про відмову у їх задоволенні. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог ВАТ «Ізюмський тепловозоремонтний завод» про виселення, апеляційний суд вважав його законним та обгрунтованим, оскільки відповідно до статей 124, 125 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР), пункту 34 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР №37 від 04 лютого 1988 року «Про службові жилі приміщення» внаслідок припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією, право на користування службовим житлом вичерпало свою дію, а тому робітник, якому було надано таке житло, підлягає виселенню з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. Ураховуючи, що ордер на вселення відповідача у квартиру визнано недійсним, а також те, що спірна квартира не відноситься до державного або громадського фонду, відповідно до відомостей бухгалтерського обліку належить до основних фондів підприємства, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції правильно не застосував до спірних правовідносин статтю 117 ЖК Української РСР щодо обов`язку надання особам іншого жилого приміщення.

Так, судом встановлено, що 06.11.2017 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копію якої за вих. № 14298 направлено сторонам виконавчого провадження для відома та виконання.

27.11.2017 року державним виконавцем винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій на підставі листа Ізюмського міськрайонного суду про зупинення виконання виконавчого документа.

Постановою Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення. Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21 червня 2017 року у не скасованій після апеляційного перегляду частині, та рішення Апеляційного суду Харківської області від 12 жовтня 2017 року залишено без змін . Постановлено поновити виконання рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21 червня 2017 року у частині залишеній без змін рішенням Апеляційного суду Харківської області від 12 жовтня 2017 року.

30.11.2018 року до відділу надійшов лист Ізюмського міськрайонного суду Харківської області про поновлення виконання виконавчого документа та копія постанови Верховного Суду у складі колегії судів Першої судової палата Касаційного цивільного суду №623/2353/16-ц.

06.12.2018 року державним виконавцем винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій, копію якої за вих. № 33654 направлено сторонам виконавчого провадження для відома та виконання.

06.05.2019 року державним виконавцем винесено вимогу щодо виконання виконавчого документа № 623/2353/16-ц виданого Ізюмським міськрайонним судом Харківської області 20.10.2017 року про виселення ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 згідно якої примусове виконання призначено на 13.05.2019, копію якої за вих. № 14562 направлено сторонам виконавчого провадження для відома та виконання.

13.05.2019 року державним виконавцем в присутності представника стягувача, понятих, представника органу опіки та піклування Ізюмської міської ради Харківської області, працівників Ізюмського ВП ГУНП в Харківській області складено акт державного виконавця про примусове виселення та складено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України"Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У частині першій статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами частини п`ятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Отже, державним виконавцем вчинено ряд заходів спрямованих на виконання рішення суду, яке на момент його виконання набрало законної сили та підлягало виконанню, тобто виконавець діяв у порядку та спосіб передбачений законом.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , малолітнього ОСОБА_2 від імені та в інтересах якого діє Гріцаєва Ліна Анатоліївна про визнання протиправними дій державного виконавця, визнання протиправною бездіяльності державного виконавця, визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Керуючись статтями 259, 265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У позовних вимогах ОСОБА_1 , малолітнього ОСОБА_2 від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_1 до головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального упраління юстиції у Харківській області Лісникової Вікторії Григорівни, третя особа: Відкрите акціонерне товариство "Ізюмський тепловозоремонтний завод" в особі арбітражного керуючого ліквідатора Саутенко Сергія Олеговича, третя особа: ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Ізюмської міської ради про визнання протиправними дій державного виконавця, визнання протиправною бездіяльності державного виконавця, визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: О.М.Герцов

Повний текст рішення виготовлено 06 листопада 2020 року.