Справа № 216/2241/17
Провадження № 2/216/280/20
РІШЕННЯ

іменем України

23 вересня 2020 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Кузнецова Р.О.,

за участю секретаря судового засідання Кузь А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 приміщення суду у м. Кривому Розі, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя, -

встановив:

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, який в останній редакції 30.05.2018 уточнила та обґрунтовувала тим, що 14.11.2009 вони з відповідачем уклали шлюб, який розірвано на підставі заочного рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.04.2015. Спільних дітей від шлюбу не має. Після розірвання шлюбних відносин сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна. За період перебування у шлюбі з 14.11.2009 по 25.04.2015 було придбано автомобіль ВАЗ «2101», майно (меблі, побутова техніка, освітлювальні прилади, товари для дому та предмети інтер`єру) та виконано ремонтні роботи у будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Також у цей період діти позивача від іншого шлюбу подарували їй такі прилади та предмети інтер`єру: витяжку Pyramida KM60 White - 1084 грн (на підставі виписки з замовлення в інтернет-магазині «Мобіллак № 0855577 »; газонокосарку «Тайга» - 1200 грн; картину художника Карловича з морським пейзажом - 1000 грн, сковорідку для млинців - 380 грн, сходи складні алюмінієві - 600 грн, кімнатна рослина у горщику «Драцена» - 1000 грн. Вищезазначене майно та ремонтні роботи придбано здебільшого за кошти позивача, а також за кошти, які вона отримала у якості компенсації вартості 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 на підставі мирової угоди та ухвали Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу про визнання мирової угоди та закриття провадження у справі від 24.04.14. Придбання газового обладнання сааме нею підтверджується інформацією з ПАТ «Криворіжгаз», а саме: в 2007 році на замовлення ОСОБА_1 розроблений та погоджений робочий проект газопостачання житлового будинку АДРЕСА_1 . В 2007 році згідно з робочого проекту виконаний монтаж внутрішньо будинкового газообладнання та встановлені наступні газові прилади: плита газова ПГ-4, колонка газова, котел опалювальний «Житомир», лічильник G-6, в 2014 році був замінений лічильник газу на ELSTER G-4, про що свідчить акт прийому в експлуатацію робіт по встановленню побутових лічильників, який підписаний ОСОБА_2 . Також, за період шлюбу в 2009 році позивачем було придбано автомобіль марки «ВАЗ 21013» за 400 доларів США, еквівалентному станом на 01.01.2009 сумі в 3080,00 грн, без оформлення договору купівлі-продажу та будь-яких розписок. Транспортний засіб перебував у задовільному стані та подружжям було вкладено на його ремонт кошти в сумі 60000,00 грн. На теперішній час відповідач користується вказаним автомобілем та не бажає повертати 1/2 частки коштів за неї. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить: встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до реєстрації шлюбу за період з 2007 року по 14.11.2009 ; визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя: люстру ковану чорну; люстру з кольоровим підсвіченням; люстру на кухні; люстру у прихожій; люстру у ванній кімнаті; тюль у спальні; тюль в кімнаті; штори в кімнаті; м`які меблі; стіл-книгу (світлий); стіл-книгу (горіх); бігову доріжку; килим ручної роботи; картину «Російський пейзаж»; картину «Зимовий ранок»; крісло-гойдалку; телевізор LG (плазма), діаметром 42 см; телевізор виробництво Китаю (плазма) діаметром 28 см; газову плиту Gorenie K67333 PW130038; кондиціонер Kaiser KA 3120 Turbo 220503; двокамерний холодильник Sharp SJ -PT 690RS; акустичну систему Microlab H-600; навушники Sony MDR-EX 10LP Black; навушники Sony MDR- PF 810 RK; хлібопіч «Мірта»; електросоковижималку «Мірта»; камеру морозильну Bosh 240 л; камеру морозильну 150 л; кухонний гарнітур; стіл скляний; душову кабіну; вікна металопластикові 3 одиниці; двері на балконі; ремонтні матеріали у кімнаті; ремонт у кухні та прихожій; пластикову перегородку; ремонтні у ванні й кімнаті; нове газове обладнання та переробка опалення; заміну забору; ворота; озеленіння території біля будинку; автомобіль ВАЗ 2101. В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на таке майно: м`які меблі - 6500 грн; стіл-книга (горіх) - 1200 грн; бігова доріжка - 4000 грн; килим ручної роботи - 2000 грн; картина «Зимовий ранок» - 1000 грн; телевізор LG (плазма) діаметром 42 см - 10 000 грн; телевізор виробництва Китаю (плазма) діаметром 28 см - 4000 грн; газову плиту Gorenie K67333 PW130038 - 5200 грн; кондиціонер Kaiser KA 3120 Turbo 220503 - 3541,00 грн; двокамерний холодильник Sharp SJ -PT 690RS - 7900 грн; хлібопіч «Мірта» - 300 грн; камера морозильна Bosh 240 л - 1000 грн; кухонний гарнітур - 23 000 грн; стіл скляний - 2000 грн; транспортний засіб ВАЗ 2101 - 105825,00 грн, що еквівалентно 400 доларів США станом на травень 2017 року); витяжку Pyramida KM60 White - 1084 грн, газонокосарку «Тайга» - 1200,00 грн, картину художника Карловича з морським пейзажом - 1000 грн; сковорідку для млинців - 380 грн, сходи складні алюмінієві - 600 грн, кімнатну рослину у горщику «Драцена» - 1000 грн; в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за відповідачем право власності на таке майно: люстру ковану чорну - 1000 грн, люстру з кольоровим підсвіченням - 700 грн, люстру на кухні - 800 грн, люстру у прихожій 2 одиниці - 600 грн, люстру у ванній кімнаті - 400 грн, тюль у спальні - 1000 грн, тюль в кімнаті -1000 грн, штори в кімнаті - 1800 грн, стіл-книга (світлий) - 400 грн, картина «Російський пейзаж» - 1000 грн, крісло-гойдалка - 500 грн, акустична система Microlab H-600- 3520 грн, навушники Sony MDR-EX 10LP Black - 139 грн, навушники Sony MDR- PF 810 RK - 139 грн, електросоковижималка - 300 грн, камера морозильна 150 л - 800 грн, душова кабіна - 4198 грн, вікна металопластикові 3 одиниці - 27 000 грн, двері на балконі - 6000 грн, ремонт у кімнаті - 20 000 грн, ремонт у кухні та прихожій - 15 000 грн, пластикова перегородка 14 000 грн, ремонт у ванні й кімнаті - 1000 грн, нове газове обладнання та переробка опалення - 28 000 грн, огорожу - 20000,00 грн, ворота - 10000,00 грн.

Позивач та її представник у судове засідання не з`явились. Від представника позивача ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні уточнених позовних вимог наполягала.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилсь, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Відповідач надав суду клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з карантином.

Разом з цим, суд, дослідивши матеріали справи, не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, з підстав його необґрунтованості та відсутності будь-яких доказів, що встановлюють поважність його неявки. Крім того, відповідач має свого представника в рамках даної справи - адвоката Мачихіна Ю.М., про причини неявки в судове засідання якого суду не відомо.

Європейський суд з прав людини 07.07.1989 у своєму рішенні у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» зробив висновок про те, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях у справах проти України також неодноразово зазначав, що однією з ролей національних судів є організація судових проваджень таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (п.28 рішення у справі Шульга проти України від 02.12.2010 р., заява № 16652/04) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (п.24 рішення у справі Мусієнко проти України від 20.01.2011 р., заява № 26976/06).

Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та, враховуючи наявність письмового відзиву відповідача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Відзив на позовну заяву, обґрунтовано тим, що позовні вимоги визнаються відповідачем частково, зокрема, за час шлюбу було придбано таке майно: стіл-книгу (світлий), газову плиту Gorenie K67333 PW130038 - 5194,00 грн, кондиціонер Kaiser KA 3120 Turbo 220503 - 3541,00 грн, двокамерний холодильник Sharp SJ -PT 690RS - 7900 грн, витяжку Pyramida KM60 White - 1084 грн, газонокосарку «Тайга» - 1200 грн, сковорідку для млинців - 380 грн, акустичну систему Microlab H-600- 3520 грн, навушники Sony MDR-EX 10LP Black - 139 грн, навушники Sony MDR- PF 810 RK - 139 грн, камера морозильна 150 л - 800 грн, кухонний гарнітур 23000,00 грн. Все інше майно придбано не в шлюбі. А тому відповідач вважає за можливе розподілити майно таким чином: позивачу виділити таке майно: стіл-книгу (світлий), акустичну систему Microlab H-600- 3520 грн, навушники Sony MDR-EX 10LP Black - 139 грн, навушники Sony MDR- PF 810 RK - 139 грн, кухонний гарнітур 23000,00 грн та сковорідку для млинців. У задоволенні інших вимог - відмовити.

Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення уточненого позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Так, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.11.2009, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, актовий запис №813 (а.с. 13).

Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.04.2015 (а.с. 14) їх шлюб було розірвано.

З пояснень сторін, наданих у судовому засіданні встановлено, що в період перебування у шлюбі з 14.11.2009 по 25.04.2015 було придбано автомобіль ВАЗ «2101», майно (меблі, побутова техніка, освітлювальні прилади, товари для дому та предмети інтер`єру) та виконано ремонтні роботи у будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з цим, позивач стверджує, що проживала з відповідачем до реєстрації шлюбу з 2007 року по 14.11.2009, а тому майно, набуте в цей період також є спільним майном подружжя. Вказана обставина також заперечується відповідачем.

На теперішній час сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, тому позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зав`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».

Статтею 74 Сімейного Кодексу України визначено, що якщо жінка і чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають в шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання , належить їм на праві спільної сумісної власності. На майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності жінки і чоловіка, які не перебувають в шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Обов`язковою умовою для встановлення факту спільного проживання, є зокрема: наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Позивач на підтвердження своїх вимог надала фотознімки з позначкою дати їх здійснення, на яких зображено події 2014 року, що не відповідає періоду за який вона просить визнати факт сумісного проживання з відповідачем.

Відповідно до положень ст.ст. 77, 78, 81 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд, проаналізувавши вищенаведені норми та перевіривши обставини справи у сукупності, дійшов висновку про недоведеність позивачем факту її проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2007 року по 14.11.2009 .

Разом з цим, матеріали справи належних доказів на підтвердження придбання спірного майна за вказаний період, за спільні кошти сторін, не містять. Отже, вимога позивача в частині встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та поділу набутого майна в цей період, не ґрунтується на вимогах закону.

Щодо поділу спільного майна подружжя, набутого за час шлюбу, суд приходить до таких висновків.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При ухваленні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 N 11).

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, провадження № 61-2446 св 18, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, провадження № 61-8518 св 18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, провадження № 14-325цс18.

Під час розгляду цивільної справи, з урахуванням наданих сторонами доказів судом не було встановлено обставин, з якими закон пов`язує можливість зменшення частки одного з подружжя у спільній сумісній власності та відповідного збільшення частки іншого.

Відповідач зазначив, що лише частина майна, вказаного позивачем у своїй заяві набута за період шлюбу, а саме: стіл-книга (світлий), газова плита Gorenie K67333 PW130038 - 5194,00 грн, кондиціонер Kaiser KA 3120 Turbo 220503 - 3541,00 грн, двокамерний холодильник Sharp SJ -PT 690RS - 7900 грн, витяжка Pyramida KM60 White - 1084 грн, газонокосарка «Тайга» - 1200 грн, сковорідка для млинців - 380 грн, акустична система Microlab H-600- 3520 грн, навушники Sony MDR-EX 10LP Black - 139 грн, навушники Sony MDR- PF 810 RK - 139 грн, камера морозильна 150 л - 800 грн, кухонний гарнітур 23000,00 грн. Все інше майно він набув самостійно до шлюбу.

На спростування вказаних відповідачем обставин позивач жодних доказів не надала.

Таким чином, враховуючи, що вищезазначене відповідачем спірне майно придбане сторонами за час шлюбу, відповідно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв`язку з чим суд приходить висновку про можливість поділу між сторонами спірного майна в натурі.

Отже, з урахуванням вищевикладеного та беручи до уваги часткове визнання позову відповідачем, суд вважає, що уточнений позов підлягає частковому задоволенню.

У силу вимог ст. 141 ЦПК України суд розподіляє між сторонами судові витрати.

Так, частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки вимоги уточненої позовної заяви були задоволені частково, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі судовий збір в сумі 418,07 грн.

Керуючись ст.ст. 60, 61, 65, 69, 70,71, 74 СК України, ст.ст. 367, 368, 372, 640, 657 ЦК України, ст. 41 Конституції України, ст.ст.12, 13, 76-81, 141, 223, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на таке майно: телевізор LG (плазма) діаметром 42 см, газова плита Gorenie K67333 PW 130038, кондиціонер Kaiser KA 3120 Turbo 220503, двокамерний холодильник Sharp SJ-PT 690RS, хлібопіч «Мірта», камера морозильна Bosh, автомобіль ВАЗ 21013, витяжка Pyramida KM60 White, газонокосарка «Тайга», картина художника Карловича з морським пейзажем.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 418,07 грн (чотириста вісімнадцять гривень сім копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

-позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ;

-відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: не відомий, місце проживання: АДРЕСА_4 .

Рішення надруковане суддею в одному примірнику.

Суддя Р.О. Кузнецов