Ухвала

11 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 185/8832/16-ц

провадження № 61-15917ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області

від 11 липня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду

від 28 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Затишне місто» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі відповідно до закону.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 порушує клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання вказаної касаційної скарги, посилаючись на скрутне матеріальне становище.

Оскільки доказів на підтвердження вказаних обставин заявник не надає,

у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору слід відмовити.

Разом з тим, ОСОБА_1 зазначає, що її звільнено від сплати судового збору на підставі пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» за позовні вимоги про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу (крім вимоги про відшкодування моральної шкоди).

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

За змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України та статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав працівників від незаконного звільнення з роботи, і не входить до структури заробітної плати, оскільки середній заробіток не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою.

Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу під час розгляду таких справ у всіх судових інстанціях.

Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року в справі № 910/4518/16 (провадження

№ 12-301гс18).

Ураховуючи викладене, заявнику необхідно сплатити судовий збір за майнові вимоги про визнання наказу про звільнення незаконним, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання касаційної скарги на рішення суду справляється судовий збір, що становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви в розмірі оспорюваної суми.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Отже, ОСОБА_1 слід сплатити суму судового збору у розмірі

3 307,20 грн за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, який має бути перераховано або внесено за такими реквізитами: отримувач коштів ? УК у Печерському район/Печерський район/22030102; код ЄДРПОУ - 38004897; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача (стандарт IBAN) - UA0026007; призначення платежу - «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Крім того, за наявності визначених законом підстав, скаржник не позбавлений права звернутися до суду касаційної інстанції із клопотанням про зменшення розміру судового збору в загальному порядку (стаття 136 ЦПК України та стаття 8 Закону України «Про судовий збір»)

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Фаловська