Справа № 489/2951/19
Провадження № 2-сз/487/24/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2020 року м. Миколаїв

Суддя Заводського районного суду м. Миколаєва Павлова Ж.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про повернення судового збору,

В С Т А Н О В И В:

В березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про поновлення пропущеного строку та скасування судового наказу.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.04.2020 року поновлено ОСОБА_1 пропущений строк на подання заяви про скасування судового наказу Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.09.2020 року та скасовано судовий наказ від 05.09.2019 року, виданий Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «6 Слобідська,48А» заборгованість з витрат на управління утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 4625,44 грн. та судові витрати в розмірі 792,10 грн., з яких 192,10 грн. судового збору та 600,00 грн. витрат на правничу допомогу.

При зверненні до суду із заявою про скасування судового наказу ОСОБА_1 було сплачено судовий збір в сумі 105,10 грн. згідно із квитанцією №ПН102528 від 11.03.2020 року.

15.07.2020 року до суду від ОСОБА_1 надійшла заява про повернення сплаченого ним судового збору в сумі 105,10 грн. та стягнення витрат за надання професійної правничої допомоги в розмірі 600,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 164 ЦПК України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Стаття 7 Закону України «Про судовий збір» містить вичерпний перелік підстав для повернення судового збору, який не передбачає повернення судового збору у разі відмови у видачі судового наказу.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Порядок та підстави стягнення витрат на правничу допомогу регулюються статтею 137 ЦПК України, норми якої вимагають подачі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги; проведення перевірки співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Ці ж норми ЦПК України наділяють іншу сторону правом звертатися до суду з клопотанням про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, покладають на неї обов`язок доведення неспівмірності або зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Виходячи з вищезазначеного, чинне процесуальне законодавство передбачає порядок вирішення питання розподілу судових витрат в порядку позовного провадження та не передбачає стягнення судового збору, витрат на правничу допомогу, понесених боржником, у разі скасування судового наказу за його заявою.

За таких обставин, підстави для задоволення заяви відсутні.

Керуючись ст. ст. 137,141,164,260-261 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про повернення судового збору відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Ж.П.Павлова