Єдиний унікальний номер 235/4040/20
Номер провадження 22-ц/804/3165/20
Єдиний унікальний номер 235/4040/20
Номер провадження 22-ц/804/3165/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року Донецький апеляційний суд у складі::

судді-доповідача Халаджи О. В.,

суддів: Азевича В.Б., Кішкіної І.В.

розглянувши в м. Бахмут апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 липня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання договору позики та зменшення суми заборгованості до фактично отриманої суми кредитних коштів (суддя першої інстанції Величко О.В.),

В С Т А Н О В И В:

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання договору позики та зменшення суми заборгованості до фактично отриманої суми кредитних коштів.

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 липня 2020 року цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання договору позики та зменшення суми заборгованості до фактично отриманої суми кредитних коштів передано за підсудністю на розгляд Печерському районному суду м. Києва.

Із вказаною ухвалою суду не погодився представник позивача ОСОБА_1 , та подав апеляційну скаргу, вважає, що оскаржувана ухвала суду постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до порушення норм процесуального права.

В обґрунтування скарги вказує, що даний позов був поданий у відповідності до норм ч.5 ст. 28 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. ОСОБА_2 Зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Правовідносини, що виникли між сторонами, випливають із кредитного договору та є предметом регулювання Закону України «Про захист прав споживачів». Наголошує на тому, що у зв`язку із тим, що було неправильно тлумачено та застосовано положення Закону України «Про захист прав споживачів», Красноармійський міськрайонний суд Донецької області безпідставно передав справу до Печерського районного суду м. Києва.

Вказує, що порушення судом альтернативної підсудності нівелює можливість у захисті позивачем своїх прав та обмежує право доступу до суду, яке передбачене Конституцією України та Європейської Конвенцією про захист прав людини і основних свобод.

Просив ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 липня 2020 року скасувати, цивільну справу направити до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області для продовження розгляду.

Від АТ КБ «ПриватБанк» відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду.

Згідно ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки, в даній справі оскаржується ухвала про передачу справи на розгляд до іншого суду, то її розгляд слід проводити без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Як встановлено матеріалами справи, до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання договору позики та зменшення суми заборгованості до фактично отриманої суми кредитних коштів.

В позовній заяві позивач просила розірвати договір позики, укладений між ОСОБА_2 та АТ КБ «Приватбанк». Зменшити суму заборгованості ОСОБА_2 до 4891,63 грн., що складатиметься із фактично отриманої суми кредитних коштів у розмірі 3000, 00 грн. та суми за нарахованими процентами за користування позикою у розмірі 1896,63 грн., та судові витрати у розмірі 1681,60 грн.

Передаючи справу за підсудністю, Красноармійський міськрайонний суд Донецької області дійшов висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами, не регулюються нормами ЗУ «Про захист прав споживачів», а випливають з договірних відносин, а тому позовна заява подана до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з порушенням правил територіальної юрисдикції, встановлених ст. 27 ЦПК України.

Апеляційний суд не погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина 1 статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина 1 статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді "Верховенство права", схваленої Венеційською комісією на 86-му пленарному засіданні, місто Венеція, 25-26 березня 2011 року).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів" ("Dombo Beheer B. V. v. The Netherlands") від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33).

Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом статті 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За приписами частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За загальним правилом територіальної підсудності, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (частина 2 статті 27 ЦПК України)

Статтею 28 ЦПК України встановлено правила підсудності справ за вибором позивача, яку ще називають альтернативною підсудністю.

Альтернативною називають підсудність, за якою декілька судів є компетентними розглянути справу. Не виключаючи можливість звернення особи до суду за правилами загальної підсудності (за місцезнаходженням відповідача) вона встановлює можливість звертатися до іншого або інших судів, тобто встановлює альтернативу - можливість для позивача обрати один із двох чи більше судів.

Так, відповідно до частини 5 статті 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з вказаним позовом, ОСОБА_2 , просила суд розірвати договір позики, укладений між ОСОБА_2 та АТ КБ «Приватбанк». Зменшити суму заборгованості ОСОБА_2 до 4891,63 грн., що складатиметься із фактично отриманої суми кредитних коштів у розмірі 3000, 00 грн. та суми за нарахованими процентами за користування позикою у розмірі 1896,63 грн., та судові витрати у розмірі 1681,60 грн.

Відповідно до Постанови Верховного суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» № 5 від 12.04.1996 року (зі змінами) споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва. На відносини по виготовленню та продажу товарів, виконанню робіт і наданню послуг громадянином, який не є підприємцем, а також на випадки придбання товарів, користування послугами громадянином лише для підприємницької діяльності або підприємствами, установами, організаціями дія цього Закону не поширюється.

2. Роз`яснити судам, що Закон поширюється на зазначені в ньому відносини, які виникли після введення його в дію. До правовідносин, які виникли до введення Закону в дію, він застосовується лише щодо тих прав і обов`язків, які виникли вже після введення його в дію.

Оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин, між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

Отже, за своєю правовою природою договір про отримання кредита є договором про надання послуг.

Відповідно до положень Закону України "Про захист прав споживачів" цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У пункті 22 статті 1 цього ж Закону визначено, що споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Таким чином, на підставі аналізу вищевказаних правових приписів можна зробити висновок, що до відносин, які регулюються нормами Закону України "Про захист прав споживачів", належать, зокрема, відносини, які виникають при укладенні договору кредитування.

Оскільки спірні правовідносини виникли при укладенні кредитного договору, сторонами якого є учасники справи, то на них безумовно поширюється сфера регулювання Закону України "Про захист прав споживачів".

Враховуючи те, що позивач проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, положення частини 5 статті 28 ЦПК України дозволяють пред`явлення позову про захист прав споживача за місцем його перебування, то суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що справа не підсудна Красноармійському міськрайонному суду Донецької області та помилковоно направив справи для розгяляду до Печерського районного суду міста Києва.

Ураховуючи викладене, судом допущено порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і відповідно до частини 1 статті 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 07 липня 2020 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 10 листопада 2020 року.

Судді: О. В. Халаджи

В.Б. Азевич

І.В. Кішкіна