Справа № 426/7341/20
РІШЕННЯ

іменем України

заочне

06 листопада 2020 року , м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Криви Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Чернишової О.С.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сватове в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, в якому зазначила, що згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.09.2006 року вона є власником житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . У вищевказаному будинку зареєстрований її син ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який фактично не проживає за вказаною адресою з 2004 року, оскільки він спочатку виїхав до м. Луганська на навчання, згодом одружився і залишився там проживати. При зверненні до Сватівської міської з питання зняття з реєстрації ОСОБА_2 вона отримала роз`яснення про необхідність особистої присутності особи, що знімається з обліку та її паспорту для відмітки про зняття з реєстрації. Речей ОСОБА_2 у будинку позивача немає, він не цікавиться його станом, не сплачував і не сплачує комунальні платежі та не брав участь у ремонті та його утриманні. У позасудовому порядку сторони неодноразово обговорювали питання про зняття з реєстрації ОСОБА_2 й він не заперечував, але жодних дій з цього приводу не здійснює, пояснюючи відсутністю коштів та неможливістю прибуття до м. Сватове. Реєстрація у будинку особи, яка фактично в ньому не проживає, порушує права власника на розпорядження, володіння та користування належним їй на праві приватної власності майном, перешкоджає оформленню субсидії.

Просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала заявлені позовні вимоги, з підстав зазначених у позові та пояснила, що ОСОБА_2 є її сином та зареєстрований у належному їй будинку. В 1999 році син вступив до Східноукраїнського національного університету у м. Луганськ, де навчався до 2004 року. У 2004 році він приїхав до м. Сватове, деякий час проживав у даному будинку. Та в цьому ж році він виїхав до м. Луганська, де почав працювати. До даного часу син залишається зареєстрованим у будинку, однак до м. Сватове не приїжджає, будинком не цікавиться. У даному будинку ще зареєстрований її молодший син ОСОБА_3 , однак визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням вона просить саме ОСОБА_2 . На проведення заочного розгляду справи згодна.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.11 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки відомостей не надходило. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що вона проживає за адресою АДРЕСА_2 та є сусідкою позивача. Син позивача ОСОБА_5 у будинку позивача не проживає з 1999 року, відтоді, як після школи поїхав на навчання до університету в м. Луганськ. Після закінчення навчання з батьками не проживав та до теперішнього часу не проживає. Комунальні послуги позивач сплачує сама, в ремонті та догляду за будинком не допомагає.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона є сусідкою позивача, проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Проживає вона за даною адресою вже 20 років, приблизно весь цей час ОСОБА_5 відсутній за вказаною адресою.

Враховуючи положення ст. 280 ЦПК України, а також те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, і час і місце судового розгляду, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, а також враховуючи те, що заперечень проти заочного вирішення справи від позивача не надходило, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, заслухавши думку позивача, пояснення свідків, проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном

Як вбачається з матеріалів справи, згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 вересня 2009 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1125, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 . Дане свідоцтво було зареєстровано в спадковому реєстрі за № НОМЕР_1 від 29 вересня 2009 року та за позивачем зареєстровано право власності на вказаний будинок (а.с.8-9).

Згідно копії домової книги на будинок АДРЕСА_1 , за вищевказаною адресою зареєстровані позивач ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.10-12).

Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 25.08.2020 року № 5726, виданої 25.08.2020 року Сватівською міською радою Луганської області, за адресою: АДРЕСА_1 з 10 липня 2004 року зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14).

З акту, складеного 26 серпня 2020 року, вбачається, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактично за вказаною адресою не проживає з 2004 року (а.с.13).

Відповідно до копій квитанцій про сплату комунальних платежів, обов`язки по утриманню будинку та сплаті комунальних платежів несе позивач ОСОБА_1 (а.с.20-25).

З листа Сватівського ВП ГУНП в Луганській області від 29.10.2020р. вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з письмовою заявою щодо захисту своїх прав чи інтересів про усунення перешкод у користуванні (вселення) житловим приміщенням-будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 у період часу з 01.01.2019 до 01.09.2020 до Сватівського ВП ГУНП в Луганській області не звертався (а.с.59).

Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 визначено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Приписами ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання членів сім`ї, інших осіб, та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Нормами статті 405 ЦК України передбачається, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Під час судового розгляду встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є членом сім`ї позивача ОСОБА_1 , а саме її сином, про що свідчить свідоцтво про його народження (а.с.26). В житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 не проживає з 2004 року, особистих речей там не має, обов`язки щодо утримання будинку не несе, а отже, своєю реєстрацією в будинку чинить перешкоди власнику - позивачу ОСОБА_1 у розпорядженні своїм майном. Таким чином, порушення права власності мають бути усунуті відповідно до положень ст. 321 ЦК України, оскільки право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права, або обмежений у його здійсненні.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Оскільки власник житла має право на реалізацію передбаченого ст.ст. 317, 319 ЦК України права володіння, користування та розпорядження своїм майном він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування своїм майном.

Враховуючи те, що позивач є власником будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , суд приходить висновку, що право ОСОБА_1 на володіння, користування та розпорядження спірним житловим приміщенням підлягає захисту в силу ст. 41 Конституції України і ст. 391 ЦК України, шляхом визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинком розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 64, 156 ЖК УРСР, ст. ст.16, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст..ст.12, 81, 263-265, 280, 354, 355 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням -задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Копію заочного рішення надіслати сторонам.

Заочне рішення може бути переглянуте Сватівським районним судом Луганської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Луганського апеляційного суду безпосередньо або через Сватівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складено 09 листопада 2020 року.

Суддя Ю.В. Крива