РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року м. Кремінна

Справа № 414/1956/20

Провадження № 2-о/414/233/2020

Кремінський районний суд Луганської області в складі:

головуючої судді Тесленко І.О.,

за участю секретаря судового засідання Горбаньової Ю.М.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кремінна цивільну справу за заявою ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), в інтересах якої діє представник - адвокат Шапошник Сергій Миколайович, заінтересована особа Алчевський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (місцезнаходження: 93100, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Д.І. Менделєєва, 53), про встановлення юридичного факту родинних відносин та юридичного факту смерті особи,

встановив:

заявник ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник адвокат Шапошник Сергій Миколайович, звернулася до Кремінського районного суду Луганської області з заявою про встановлення юридичного факту родинних відносин та юридичного факту смерті особи, мотивуючи її тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є рідним братом батьку заявнику ОСОБА_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в тимчасово окупованому місті Голубівка (раніше Кіровську). Після смерті ОСОБА_3 у останнього родичів окрім заявника немає. Заявник зазначає, що тільки вона може звернутись з питанням про отримання свідоцтва про його смерть українського зразка. 24 вересня 2020 року заявник звернулась через свого представника ОСОБА_1 в Алчевський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Харків) з питанням щодо видання свідоцтва про смерть українського зразка, але отримала відмову у зв`язку з тим, що надала документи про смерть з тимчасово окупованої території. Окрім цього заявнику було роз`яснено положення Закону, що з цим питанням мають можливість звертатись близькі родичі померлого і це треба підтверджувати документами. 25.09.2020 року представник інтересів заявника звернувся до вказаного відділу РАЦС з запитом надати відомості про народження батька і рідного дядька заявника, оскільки у заявника є лише оригінал запису про народження ОСОБА_3 , зазначений документ в поганому стані, а документа про народження батька заявника немає. 25.09.2020 року заявник отримала довідку про відсутність відомостей про народження ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян актових записів про народження. З огляду на зазначене заявник просить встановити юридичні факти родинних відносин та смерті особи, оскільки у неї відсутні документи, що підтверджують родинні зв`язки з ОСОБА_3 , а зазначені документи є необхідними для встановлення факту смерті.

07 жовтня 2020 року ухвалою судді Кремінського районного суду Луганської області було відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд на 22.10.2020 року.

22 жовтня 2020 року розгляд справи не відбувся у зв`язку з неявкою заявника та її представника.

27 жовтня 2020 року на адресу суду надійшла заява від представника заявника ОСОБА_1 з долученою заявою про встановлення юридичного факту смерті особи, яка підписана ОСОБА_2 , згідно якої заявник вимоги збільшила, просила також встановити факт смерті ОСОБА_3 .

04 листопада 2020 року ухвалою Кремінського районного суду Луганської області прийнято рішення про об`єднання в одне провадження заяви ОСОБА_2 та відкладено розгляд справи на 04 листопада 2020 року на 15 год. 00 хв.

Інших процесуальних дій не вчинялося.

Заявник в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, в заяві просила розглянути справу за її відсутності за участі її представника.

Представник заявника ОСОБА_1 заяву про встановлення фактів родинних відносин та смерті підтримав у повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення представника заявника ОСОБА_1 , свідчення ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні обставини.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що ОСОБА_2 є її гарною знайомою, підтвердила, що у заявника був дядько ОСОБА_3 - рідний брат її батька ОСОБА_4 , який помер. ОСОБА_2 провела поховання дядька та намагалася зареєструвати його смерть, але внаслідок відсутності документів, що підтверджують родинні зв`язки, не змогла це зробити.

Як вбачається з договору-замовлення на організацію і проведення поховання від 02 вересня 2020 року, ОСОБА_2 є замовником організації та проведення поховання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 9).

Згідно свідоцтва про поховання так званого «комунального підприємства «Ритуальні послуги» м. Стаханов», ОСОБА_2 провела поховання на кладовищі «Миколаївське» ОСОБА_3 згідно лікарського свідоцтва про смерть №216 від 31.08.2020 р., яке видане ЛНР, ДУ «СЦМБЛ», поліклініка №1 (а.с. 10).

Відповідно до накладної №315 від 31.08.2020 року та товарного чеку №315, ОСОБА_2 оплатила ритуальні послуги за поховання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 11,12).

ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 в м. Кіровськ (на даний час м. Голубівка) Луганської області, її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_7 (а.с. 13-22,25).

Як вбачається з лікарського свідоцтва про смерть №216 від 31.08.2020 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кадіївка (в минулому м. Стаханов) Луганської області помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , причина смерті хронічна недостатність кровообігу, дифузний кардіосклероз (а.с. 23).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 08 вересня 2020 року, яке видане так званим Відділом записів атів громадянського стану Стахановського міського управління юстиції ЛНР, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кадіївка (в минулому м. Стаханов) Луганської області (а.с. 24).

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 24 січня 2020 року справа №428/9175/19 провадження №2/428/191/2020 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 розірвано, рішення набрало законної сили 25.02.2020 року (а.с. 26-28).

Відповідно до листа начальника Алчевського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) №183/21.16-10 від 25.06.2020 перевіркою архіву відділу та за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян актових записів про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не виявлено (а.с. 29).

Представник заявника ОСОБА_1 звернувся до Алчевського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з заявою про реєстрацію смерті ОСОБА_3 , проте отримав відмову у зв?язку з невідповідністю наданих документів законодавству України (а.с. 30).

До матеріалів справи заявником надано копію документу з назвою (мовою оригіналу) «Выпись о рождении», з якого вдалося встановити, що ОСОБА_3 народився в 1924 році, інші дані внаслідок старіння документу встановити не вдалося (а.с. 32).

Статтею 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи зокрема про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами та смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VII від 15.04.2014 року, тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" від 1 липня 2010 року № 2398-VI, державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до п. 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000 р., підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України № 545 від 08.08.2006, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (лікарське свідоцтво про смерть); фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від № 545 08.08.2006, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (фельдшерська довідка про смерть); лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» №254-VIII від 17.03.2015р., визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких, відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» № 1680-VII від 16.09.2014р., запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. № 1085-р., м. Кадіївка (в минулому м. Стаханов) Луганської області є тимчасово окупованою територією, що не підконтрольна українській владі.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до наведеного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Отже, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території є обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини. А тому заявник не має іншої можливості, крім як у судовому порядку, звернутися за захистом своїх невизнаних прав.

Беручі до уваги те, що внаслідок відсутності оригіналів документів, що підтверджують родинні відносини, неможливості підтвердження родинних відносин внаслідок отримання документів від компетентних органів, враховуючі свідчення та документи, які дають можливість встановити в судовому засіданні, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 наявні родинні зв?язки; необхідність встановлення таких родинних з метою реєстрації смерті особи та відсутності будь-яких інших родичів, які б бажали зареєструвати смерть ОСОБА_3 , відповідність такої реєстрації не тільки інтересам окремих громадян, а і держави в цілому, суд вважає встановленими в судовому засіданні факти родинних відносин та смерті особи.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема, у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, а тому рішення в частині встановлення факту смерті підлягає негайному виконанню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 10, 11, 13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 293, 294, 315, 317, 319, 430 ЦПК України, суд

вирішив:

заяву ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник - адвокат Шапошник Сергій Миколайович, заінтересована особа Алчевський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про встановлення юридичного факту родинних відносин та юридичного факту смерті особи задовольнити повністю.

Встановити факт того, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Михайлівка Лисичанського району Луганської області, РНОКПП НОМЕР_3 є рідним дядьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Встановити факт того, що громадянин України ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_9 у с. Михайлівка Лисичанського району Луганської області, був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кадіївка (в минулому м. Стаханов) Луганської області Україна, причина смерті - хронічна недостатність кровообігу, дифузний кардіосклероз.

Рішення суду в частині встановлення факту смерті особи підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду безпосередньо або через Кремінський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо розгляду зазначеної цивільної справи на офіційному веб-порталі «Судова влада України» на веб-сторінці Кремінського районного суду Луганської області за посиланням: http://km.lg.court.gov.ua/sud1212/.

Повний тест судового рішення виготовлено 06 листопада 2020 року.

Суддя: І.О. Тесленко