Ухвала

28 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 752/21663/19

провадження № 61-15346ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 травня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 01 вересня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація», третя особа - Київська міська рада, про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просив на підставі статті 236 Кодексу законів про працю України стягнути з Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» (далі - КП «Київжитлоспецексплуатація») на свою користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення його на роботі в розмірі 59 560,50 грн.

Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 08 липня 2019 року його позов до КП «Київжитлоспецексплуатація» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково, поновлено його на посаді заступника начальника КП «Київжитлоспецексплуатація» з питань нормативно-правового та інформаційного забезпечення з 25 лютого 2019 року та стягнуто з КП «Київжитлоспецексплуатація» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25 лютого 2019 року по 08 липня 2019 року в розмірі 71 472,60 грн, з утриманням з цієї суми податків та обов`язкових платежів. Постановою Київського апеляційного суду від 23 вересня 2019 року вказане рішення залишене без змін та підлягає негайному виконанню. Рішення місцевого суду своєчасно не було виконано, тому він був змушений звернутися до суду з цим позовом.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 18 травня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 01 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 травня 2020 року - без змін.

20 жовтня 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 травня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 01 вересня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що у 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2020 року (на час подання касаційної скарги) - 2 102 грн.

Ціна позову в цій справі становить 59 560,50 грн, що станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 100 = 210 200 грн). Тому справа № 752/21663/19 є малозначною в силу вимог закону.

Касаційна скарга містить посилання на випадок, передбачений підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Необхідність розгляду справи в касаційному порядку ОСОБА_1 обґрунтував тим, що справа має для нього виняткове значення, тому що предметом позову є відновлення його трудових прав. Метою позову, окрім захисту порушеного права на працю, є також відновлення одного з найважливіших принципів цивільного судочинства - обов`язковості судового рішення.

Наведені заявником обставини, передбачені підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що справа має виняткове значення для нього, оскільки незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення для заявника, тому що це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є. При цьому Верховним Судом взято до уваги, що трудові права заявника були захищені рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 08 липня 2019 року у справі № 752/7905/19-ц, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 23 вересня 2019 року, тобто судовим рішенням, яке набрало законної сили і підлягає виконанню. Доводи заявника зводяться виключно до його незгоди з висновками судів попередніх інстанцій, які відмовили в задоволенні позову у зв`язку з його недоведеністю. Незгода заявника з висновками судів стосовно установлення обставин справи і оцінкою ними доказів не свідчить про наявність підстав, передбачених частиною третьою статті 389 ЦПК України для перегляду судових рішень, ухвалених у малозначній справі в касаційному порядку.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 травня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 01 вересня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація», третя особа - Київська міська рада, про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

М. Ю. Тітов