Справа № 157/597/20
Провадження №2/157/207/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Антонюк О.В.,

з участю секретаря судового засідання Вавдіюк Т.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідачки ОСОБА_2 ,

представника відповідачів адвоката Сіжука П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом, в якому просить визнати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 та зняти останніх з реєстрації. В обґрунтування вимог зазначає, що він є власником зазначеного житлового будинку. В цьому будинку зареєстровані, але не проживають, його дочка ОСОБА_2 та онука ОСОБА_3 , які були прописані без його відома і в будинковій книзі відсутні будь-які записи про їхню реєстрацію. Відповідачі проживають окремо в будинку по АДРЕСА_2 . Факт відсутності відповідачів понад один рік за місцем їх реєстрації стверджується довідкою Черченської сільської ради №1202 від 23 квітня 2020 року. Будь-якого інтересу до цього житла відповідачі не проявляють, оскільки проживають у власному житлі, і така обставина є підставою для визнання їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Будь-якої домовленості про збереження за відповідачами житлової площі на період їх відсутності не існує. Окрім того, відповідачі не пов`язані спільним побутом з ним, а тому їх право на користування чужим майном підлягає припиненню на його вимогу як вдансика житла також на підставі ч. 2 ст. 406 ЦК України.

Ухвалою судді від 22 травня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 26 серпня 2020 року підготовче провадження у справі закрито.

У відзиві на позовну заяву відповідачка ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1 був збудований її батьками батьком ОСОБА_1 та матір`ю ОСОБА_4 у період шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю подружжя, і звернувшись до нотаріуса у встановлений законом строк з заявою про прийняття спадщини, що відкрилася з дня смерті її матері, вона стала співвласницею спірного житлового будинку, а тому як власник частини житла не може бути визнана такою, що втратила право на користування ним, та знята з реєстрації. Окрім того, безпідставними є доводи позивача про те, що вона не проявляє будь-якого інтересу до спірного будинку, адже вона не має можливості користуватися спірним житлом через те, що позивач не допускає її до цього будинку, ключ від дверей будинку тримає у себе і нікому не дає, її відсутність у зазначеному будинку є вимушеною.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з викладених у позовній заяві підстав і просив їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Сіжук П.О. у судовому засідання позовні вимоги не визнали та просили у позові відмовити, і пояснили, що позивачка є співласницею спірного житлового будинку у порядку спадкування після смерті матері, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє права на спадщину, і незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час, дату та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення позивача, відповідачки ОСОБА_2 та її представника, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, зважаючи на таке.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є відповідно дочкою та онукою позивача ОСОБА_1 .

Як вбачається з копії актового запису про розірвання шлюбу № 77 від 14 грудня 2005 року, шлюб, який був укладений у Черченській сільській раді Камінь-Каширського району Волинської області 8 січня 1971 року, актовий запис №1, між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , яка є матір`ю відповідачки ОСОБА_2 , було розірвано на підставі рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 7 липня 2005 року, справа № 2-349.

За час спільного подружнього життя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 набули у власність житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 , про що не заперечив у судовому засіданні позивач, однак свідоцтво про право власності на об`єкт нерухомого майна (на спірний житловий будинок) від 7 квітня 2004 року було оформлене 21 січня 2004 року на позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ч. 1 ст. 68 СК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) підтверджено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували належність спірного житлового будинку лише йому на праві приватної власності.

Як вбачається з постанови Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 462/518/18 (провадження № 61-13422св19), факт реєстрації нерухомого майна, придбаного у період шлюбу, на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише лише цій особі. Майно в цьому разі є спільною сумісною власністю подружжя та належить чоловікові та дружині в рівних частках з моменту його придбання.

3 лютого 2008 року матір відповідачки ОСОБА_2 . - ОСОБА_4 померла, що стверджується свідоцтвом про смерть, виданим 8 лютого 2008 року Черченською сільською радою Камінь-Каширського району Волинської області (а.с. 31). З дня смерті останньої відкрилася спадщина, в тому числі на 1/2 частину вказаного житлового будинку, набуто за час шлюбу з позивачем.

Відповідачка ОСОБА_2 10 квітня 2008 року звернулася до Камінь-Каширської державної нотаріальної контори Волинської області з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , і таким чином прийняла спадщину, що відкрилася з дня смерті останньої (а.с. 61).

У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК україни незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Отже, відповідачка ОСОБА_2 як спадкоємець першої черги за законом у порядку спадкування набула права власності на частку зазначеного житлового будинку, тобто є співвласницею спірного житла.

Згідно з ч. 1 ст. ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Оскільки відповідачка ОСОБА_2 є співвласницею спірного житлового будинку, тому відсутні правові підстави для задоволення позову про визнання її такою, що втратила право користування ним. За таких обставин, положення ч. 2 ст. 405 ЦК України, на які посилається позивач у позовній заяві, не розповсюджуються на спірні правовідносини.

Зазначена правова позиція наведена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 647/1683/15-ц (провадження № 61-4509св18).

Відповідачка ОСОБА_3 як дочка є членом сім`ї співвласника спірного житлового будинку відповідачки ОСОБА_2 , а тому відсутні правові підстави щодо визнання також її такою, що втратила право на користування жилим приміщенням.

Доводи позивача про неправомірність реєстрації відповідачки у спірному житлі не спростовують висновків суду щодо наявності у відповідачки ОСОБА_2 права власності на 1/2 частини зазначеного будинку і відсутності правових підстав для визнання відповідачів такими, що втратила право на користування спірним жилим приміщенням.

Окрім того, позивачем не доведено жодними доказами неправомірності реєстрації у спірному житлі відповідачки ОСОБА_3 , яка є дочкою ОСОБА_2 , тобто членом сім`ї співвласниці житлового будинку, і яка на час реєстрації місця проживання у цьому житловому будинку була неповнолітньою.

З урахування вищезазначених обставин, відсутні також підстави для застосування ч. 2 ст. 406 ЦК України, на яку посилається позивач в обґрунтування позовних вимог.

Оскільки у задоволені позову відмовлено, то судові витрати відшкодуванню позивачу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 12, 76-81, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ), про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Апеляційна скарга подається через Камінь-Каширський районний суд Волинської області до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Дата виготовлення повного тексту рішення 9 листопада 2020 року.

Головуючий: О. В. Антонюк