ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7208/20 Справа № 182/4522/19 Суддя у 1-й інстанції - Рибакова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря судового засідання Бондаренка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ у натурі частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності, припинення права спільної часткової власності, визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про виділ у натурі частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності, припинення права спільної часткової власності, визнання права власності.

В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що ОСОБА_1 відповідно до договору дарування від 20.01.1988 року, посвідченого Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за № 2-369, на праві спільної часткової власності належить 15/52 частин будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

У вказаному договорі її прізвище зазначено як « ОСОБА_3 », яке вона мала перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_4 , та після його розірвання 31.08.2005 року, їй було присвоєно прізвище « ОСОБА_5 ».

Інші 37/52 частин зазначеного будинку на праві спільної часткової власності належать ОСОБА_2 .

Відповідно до договору від 19.11.1986 року, укладеного між колишніми власниками спірного будинку ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , посвідченого нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори та на підставі свідоцтва про право на спадщину, рішення Народного суду м. Нікополь від 06.04.1982 року встановлено наступний порядок користування будинком:

У користування ОСОБА_6 надходить 37/52 частин будинку, що складається з частин будинку (літ.А житлова кімната 1-3, площа 5,0 кв.м., житлова кімната 1-4 площа 18,1 кв.м., житлова кімната 1-5 площа 11,0 кв.м., службове 1 площа 5,1 кв.м., службове 1 площа 2,7 кв.м., сені літ а, коридор 1-1 площа 9,7 кв.м.), сарай літ.В, підвал літ.Е, уборна літ.Д, бесідка літ. Ж4, забори 2-4, водопровід, замощення.

В користування ОСОБА_7 надходить 15/52 частин будинку, що складається з частини будинку (літ.А прихожа 2-2 площа 5,9 кв.м., житлова кімната 2-3 площа 16,5 кв.м., прихожа 2-4 площа 3,5 кв.м., сені літ а-1, коридор 2-1 площа 7,9 кв.м., крильце), забор №3, уборна літ.Г.

Після укладення договору від 19.11.1986 року позивачем було перебудовано коридор 2-1 площею 7,9 кв.м. та крильце на сені 2-1 площею 9,2 кв.м. та ванну кімнату 2-5 площею 4,6 кв.м., прихожа 2-2 площею 5,9 кв.м. перейменована в сені 2-2 площею 5,9 кв.м., внесені зміни були належним чином оформлені.

Належна позивачу частина будинку розташована на земельній ділянці, що є її приватною власністю. Її 15/52 частин будинку є відокремленою частиною, має окремий вхід і може бути виділена в натурі.

Вказала, що дійти згоди з співвласником щодо утримання та управління спільним майном не можливо, тому вона вирішила виділити в натурі належну їй частку будинку.

Враховуючи, що взаємної згоди стосовно поділу будинку на самостійні об`єкти нерухомого майна між нею та відповідачем не досягнуто, вона просить:

- виділити в натурі належні їй 15/52 частин у праві спільної часткової власності на будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- припинити її право спільної власності на вказаний будинок;

- визнати за нею право власності у розмірі 1/1 частин будинку літ.А сені 2-2 площа 5,9 кв.м., житлова кімната 2-3 площа 16,5 кв.м., прихожа 2-4 площа 3,5 кв.м., сені 2-1 площа 9,2 кв.м., ванна кімната 2-5 площа 4,6 кв.м., забор № НОМЕР_1 , уборна літ.Г, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.1-3).

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ у натурі частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності, припинення права спільної часткової власності, визнання права власності відмовлено (а.с.96-102).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно договору від 19.11.1986 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Нікопольської держаної нотаріальної контори Лещинською О.І., зареєстровано в реєстрі за №2-4840, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , яка володіла на праві приватної власності 37/52 частинами будинку АДРЕСА_1 та ОСОБА_7 , яка володіла на праві приватної власності 15/52 частинами будинку АДРЕСА_1 , встановили наступний порядок користування житловим будинком: у користування ОСОБА_6 надходить частина житлового будинку літ.А, житлова кімната 1-3=5,0 кв.м., житлова кімната 1-4=18,1 кв.м., житлова кімната 1-5=11,0 кв.м., службове 1=5,1 кв.м., службове 1=2,7 кв.м., сені літ а, коридор 1-1=9,7 кв.м., сарай літ.В, підвал літ.Е, вбиральня літ.Д, бесідка літ. Ж, паркани 2-4, водопровід, калітка, замощення; у користування ОСОБА_7 надходить частина житлового будинку літ.А, передпокій 2-2=5,9 кв.м., житлова кімната 2-3=16,5 кв.м., передпокій 2-4=3,5 кв.м., сені літ а-1, коридор 2-1=7,9 кв.м., ганок, паркан №3, вбиральня літ.Г (а.с.35).

Відповідно до Договору від 20.01.1988 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Нікопольської держаної нотаріальної контори Лещинською О.І., зареєстровано в реєстрі за №2-369, ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_8 15/52 частин жилого будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.6-8).

Як вбачається зі свідоцтва про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_2 (а.с.10), 31.08.2005 року після реєстрації розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , ОСОБА_8 присвоєно прізвище « ОСОБА_5 ».

Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого КП «Нікопольське МБТІ» за №8921882 від 11.11.2005 року (а.с.9), 15/52 частин будинку за адресою АДРЕСА_1 адреси об`єкту згідно рішення №461 від 26.07.1996 року виконкому Нікопольської міської ради «Про перейменування вулиць в м. Нікополі», належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 20.01.1988 року, р.№2-369, посвідченого Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна № 182857409 від 30.09.2019 року (а.с.51-55), право власності на 15/52 частин будинку за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 20.01.1988 року, р.№2-369, посвідченого Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою, форма власності: приватна спільна часткова.

Позивачем у позові зазначено, що після укладення договору від 19.11.1986 року, було перебудовано коридор 2-1=7,9 кв.м. та крильце на сені 2-1=9,2 кв.м. та ванну кімнату 2-5= 4,6 кв.м., прихожа 2-2=5,9 кв.м. перейменована в сені 2-2=5,9 кв.м. та вказані зміни були оформлені належним чином.

Згідно копії технічного паспорта на 15/52 частин будинку АДРЕСА_1 виготовленого станом на листопад 2005 року(а.с.37-42), приміщення: 2-1=9,2 кв.м., 2-5= 4,6 кв.м., 2-2=5,9 кв.м. (а.с.39), згідно експлікації: до плану будівлі: сіни 9,2, ванна 4,6, сіни 5,8 (а.с.40).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №97968926 від 21.09.2017 року, Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.20,21-23), ОСОБА_1 належить земельна ділянка площею 0,05 га, кадастровий номер :03:050:0085, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою АДРЕСА_1 . Також викладене вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна № 182857409 від 30.09.2019 року (а.с.51-55).

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину від 08.08.1992 року (а.с.64), посвідченого державним нотаріусом Другої Нікопольської держаної нотаріальної контори Лещинською О.І., зареєстровано в реєстрі за №2-2168, ОСОБА_2 є власником зокрема 37/104 частин житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 .

Як вбачається з вказаного Свідоцтва на земельній ділянці площею 1250 кв.м. розташований глинобитний обкладений цеглою житловий будинок житловою площею 50,7 кв.м., глинобитний обкладений цеглою сарай літ.В, цегляний погреб літ.Е, дерев`яна вбиральня літ.Г, цегляна вбиральня літ.Д, дерев`яна бесідка літ.Ж, спорудження (а.с.64-на звороті).

Згідно Договору міни від 27.12.1994 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Нікопольської держаної нотаріальної контори Лещинською О.І., зареєстровано в реєстрі за №2-4011 (а.с.65), ОСОБА_2 є власником 37/104 частин житлового будинку та надвірних будівель, розташованих в АДРЕСА_1 . Як вбачається з вказаного Договору (а.с.65) на земельній ділянці площею 1250 кв.м. розташований глинобитний обкладений цеглою житловий будинок житловою площею 50,7 кв.м., глинобитний обкладений цеглою сарай літ.В, цегляний погреб Е, дощата вбиральня Г, цегляна вбиральня Д, дощата бесідка Ж, спорудження.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №44354778 від 23.09.2015 року (а.с.73), ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 0,0837 га, кадастровий номер :03:050:0077, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою АДРЕСА_1 . Вказане підтверджується також Державним Актом на право приватної власності на землю Серії ІІІ ДП №002928 (а.с.72) та вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна № 182857409 від 30.09.2019 року (а.с.51-55).

На підставі рішення Виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області від 11.02.2009 року №76 «Про дозвіл забудовникам на проектування та реконструкцію індивідуальних житлових будинків і господарських споруд» (а.с.71) дозволено ОСОБА_2 на АДРЕСА_1 проектування та реконструкцію належних йому 37/104 частини житлового будинку, будівництво прибудови.

Як вбачається з копії технічного паспорта на 74/104 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , виготовленого на ім`я ОСОБА_2 станом на 13.08.2015 року (а.с.66-70), сарай літ.В збільшено в розмірах та переобладнано під гараж 8,20х5,09=41,7 кв.м., прибудова до житлового будинку літ.А-1 8,33х3,46=28,8 кв.м., зазначено, що вказані об`єкти збудовані самочинно ОСОБА_2 (а.с.67).

Як вбачається з відповіді КП «Нікопольське МБТІ» №1082 від 17.10.2018 року (а.с.43), позивачу було повідомлено, що згідно «Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна» від 18.06.2007 року, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007 року №55, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06.07.2007 року за №774/14041, не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна до складу яких входять самочинно збудовані об`єкти нерухомого майна. За наявності самочинно збудованих об`єктів нерухомого майна документи щодо поділу (виділу) готуються тільки після визнання права власності на них відповідно до закону.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволення позову, оскільки об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна, не підлягають поділу (виділу).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 Цивільного кодексу України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Згідно зі ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Відповідно до положень ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести з несуттєвим відступленням від розміру ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 № 55 (далі - Інструкція).

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України.

Встановлено, що сторони є співвласниками житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належить сторонам на праві спільної часткової власності.

Позивачем у позові зазначено, що після укладення договору від 19.11.1986 року, було перебудовано коридор 2-1=7,9 кв.м. та крильце на сені 2-1=9,2 кв.м. та ванну кімнату 2-5= 4,6 кв.м., прихожа 2-2=5,9 кв.м. перейменована в сені 2-2=5,9 кв.м. та вказані зміни були оформлені належним чином.

Встановлено, що на підставі рішення Виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області від 11.02.2009 року №76 «Про дозвіл забудовникам на проектування та реконструкцію індивідуальних житлових будинків і господарських споруд» (а.с.71) дозволено ОСОБА_2 на АДРЕСА_1 проектування та реконструкцію належних йому 37/104 частини житлового будинку, будівництво прибудови.

Відповідно до технічного паспорта на 74/104 частин садибного житлового будинку АДРЕСА_1 , виготовленого на ім`я ОСОБА_2 , станом на 13.08.2015 року (а.с.66-70), сарай літ. В збільшено в розмірах та переобладнано під гараж 8,20х5,09=41,7 кв.м., прибудова до житлового будинку літ.А-1 8,33х3,46=28,8 кв.м., зазначено, що вказані об`єкти збудовані самочинно ОСОБА_2 (а.с.67).

Як вбачається з відповіді КП «Нікопольське МБТІ» №1082 від 17.10.2018 року (а.с.43), позивачу було повідомлено, що згідно «Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна» від 18.06.2007 року, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007 року №55, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06.07.2007 року за №774/14041, не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна до складу яких входять самочинно збудовані об`єкти нерухомого майна. За наявності самочинно збудованих об`єктів нерухомого майна документи щодо поділу (виділу) готуються тільки після визнання права власності на них відповідно до закону.

Враховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься у пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295 (далі - ДБН), відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Таким чином, норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої об`єкт набуває нових якісних характеристик (зміна кількості приміщень, створення нових, втручання в несучі конструкції).

За змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного суду України від 02.03.2020 року по справі №336/7085/14-ц, провадження №61-7436св19, постанові Верховного суду України від 04.04.2019 року по справі №750/4445/17, провадження №61-39527св18.

Враховуючи вищевикладене, здійснивши належний правовий аналіз вищенаведених норм законодавства, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованих висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки спірний будинок з надвірними будівлями втратив тотожність з тим, які сторони отримали у власність та вказані самочинні побудови не були належним чином узаконені. Об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна, не підлягають поділу (виділу).

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: