Справа № 282/895/20
Провадження № 2/282/300/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2020 року

смт. Любар

Любарський районний суд Житомирської області в складі:

Головуючого-судді - Носач В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Поварчук Н.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Соляр Віталій Миколайович, про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на майно, -

встановив:

ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 (надалі по тексту також - відповідач), третя особа: Приватний нотаріус Соляр Віталій Миколайович, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить:

- визнати транспортний засіб автомобіль марки «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_4 і ОСОБА_1 та визнати за ОСОБА_1 паво власності на Ѕ частину транспортного засобу - автомобіль марки «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_1 ;

- визнати транспортний засіб трактор колісний, реєстраційний № НОМЕР_2 , марки МТЗ-82, 1992 року випуску, номер двигуна НОМЕР_3 , спільною сумісною власністю ОСОБА_4 і ОСОБА_1 та визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину транспортного засобу трактору колісного, реєстраційний № НОМЕР_2 , марки МТЗ-82, 1992 року випуску, номер двигуна НОМЕР_3 ;

- стягнути з ОСОБА_3 понесені судові витрати та витрати на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що з 2001 по 13 січня 2020 року вона проживала разом з ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 . Зазначає, що весь цей час вони з ОСОБА_4 проживали як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, мали спільний бюджет, разом планували покупки та витрачали спільні кошти, вели спільне господарство і були пов`язані спільним побутом. Дані обставини були встановлені рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 19 лютого 2020 року у справі №282/94/20.

За час спільного проживання вони з ОСОБА_4 за спільні кошти придбали транспортний засіб - автомобіль марки «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_1 , та трактор МТЗ-80.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Позивач вказує, що оскільки за час їхнього проживання з померлим ОСОБА_4 вкладались спільні кошти на придбання майна для спільного користування, дане майно є спільною сумісною власністю.

Ухвалою Любарського районного суду Житомирської області від 27 серпня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у даній цивільній справі.

У поданому відзиві ОСОБА_3 просить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_5 та вказує, що належність позивача до четвертої черги права на спадкування за законом прямо свідчить про необґрунтованість позовних вимог, оскільки право на відповідне майно має виключно він, як спадкоємець першої черги права на спадкування за законом, згідно приписів ст. 1261 ЦК України.

У поданій відповіді на відзив, позивач покликається на постанову Верховного Суду України від 24.05.2017 по справі № 6-843цс17, в якій викладено правову позицію, що конструкція норм ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив та вказав, що дійсно, позивач з його батьком спільно проживали та жили як чоловік та дружина. Разом з тим, на думку відповідача, ОСОБА_4 мав більший дохід, а тому спірний автомобіль та трактор були придбані переважно за зароблені ОСОБА_4 кошти.

Свідок ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зазначили, що проживали по сусідству з ОСОБА_1 в одному будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Пізніше до ОСОБА_1 переїхав жити ОСОБА_4 . Під час спільного проживання вони 2007 року придбали трактор, а у 2012 році - автомобіль, для спільного використання в інтересах сім`ї. Свідки вказали, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 жили як дружина та чоловік, вели спільне господарство, мали спільний побут, права та обов`язки, спільний бюджет та здійснювали спільні покупки. Також свідки зазначили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 постійно працювали, разом заробляли кошти для сім`ї. Так, ОСОБА_1 , маючи офіційну роботу, також особисто допомагала ОСОБА_4 займатись перекупкою, перетримкою та продажем худоби.

Свідок ОСОБА_8 та ОСОБА_9 також зазначили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали спільно як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. Вказали, що за час спільного проживання ОСОБА_4 2007 року придбав трактор, а у 2012 році - автомобіль. Разом з тим, свідки ОСОБА_8 та та ОСОБА_9 не змогли вказати, за чиї кошти були придбані автомобіль та трактор, ОСОБА_4 про це їм не розповідав.

Заслухавши учасників справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 19 лютого 2020 року по справі №282/94/20 встановлено факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу в АДРЕСА_3 у період часу з 2001 по 13 січня 2020 року.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 вбачається, що ОСОБА_4 являвся власником автомобіля марки «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_1 .

Згідно свідоцтва про реєстрацію машини серія НОМЕР_5 , ОСОБА_4 являвся власником трактору колісного, марки МТЗ-82, 1992 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_6 .

Як стверджує позивач та підтверджено показами свідків, під час спільного прождивання з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 у 2007 році придбав трактор колісний, марки МТЗ-82, 1992 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_6 , а у 2012 році - автомобіль марки «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 .

Вважаючи атомобіль марки «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_1 , та трактор колісний, марки МТЗ-82, 1992 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_6 , спільною сумісною власність ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , позивач звернулась до суду з даним позовом.

За частиною 2 статті 3 Сімейного Кодексу України (Далі - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно із частиною 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Згідно із частиною 4 статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

У постанові від 10 червня 2020 року по справі №234/12140/14-ц Верховний Суд вказав, що вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, необхідно встановлювати факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовати час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 19 лютого 2020 року встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вказали, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 жили як дружина та чоловік, вели спільне господарство, мали спільний побут, права та обов`язки, спільний бюджет та здійснювали спільні покупки.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на особу, яка її спростовує.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, від 06 травня 2020 року у справі №187/577/18-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Разом з тим відповідач у даній справі не довів, що наявні підстави для спростування презумпції спільності майна подружжя, придбаного за час спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Так, допитані свідки зі сторони відповідача ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не змогли вказати за чиї саме кошти були придбані спірний трактор та автомобіль. Відповідач також не зміг довести, що спірний трактор та автомобіль були придбані саме за кошти ОСОБА_4 , а лише вказав, що на його думку, батько заробляв більше, а тому дане майно було придбано переважно за його кошти.

Відповідно до статті 70 СК України, статті 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Враховуючи те, що в судовому засіданні позивачем доведено факт проживання з ОСОБА_4 сім`єю без реєстрації шлюбу, ведення з ним спільного господарства, наявність між ними зваємних прав та обов`язків, а відповідачем не спростовано презумпції спільності майна подружжя, суд дійшов висновку, що спірний автомобіль марки «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_1 , та трактор колісний, реєстраційний № НОМЕР_2 , марки МТЗ-82, 1992 року випуску, номер двигуна НОМЕР_3 , є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_5 в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору у розмірі 1681,60 грн.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для, визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Нормами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

На підтвердження виконаних робіт представником позивача надано до суду договір про надання правової допомоги, квитанцію № 09/20 від 13 жовтня 2020 року про оплату позивачем послуг за надання правової допомоги та розрахунок оплати витрат за правову допомогу, відповідно до якого визначено детальний опис робіт, виконаних адвокатом, необхідних для надання правової допомоги.

Враховуючи складність справи, розмір позовних вимог та розмір задоволених вимог, керуючись встановленими законом принципами виваженості та розумності, суд вважає можливим задовольнити вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12000,00 грн. повністю.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 4, 12, 76, 79-85, 90, 230, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 368, 372 ЦК України, ст.ст. 3, 60, 61, 63, 69, 70, 72, 74 СК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , фактичне місцепроживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_8 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 , паспорт серії НОМЕР_9 , виданий Любарським РВ УМВС в Житомирській області 25 жовтня 2010 року), третя особа: приватний нотаріус Соляр Віталій Миколайович (місце знаходження: АДРЕСА_6 ), про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на майно - задовольнити.

Визнати транспортний засіб автомобіль марки «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_4 і ОСОБА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_8 ) право власності на Ѕ частину транспортного засобу - автомобіль марки «Volkswagen Caddy», д.н.з. НОМЕР_1 .

Визнати транспортний засіб трактор колісний, реєстраційний № НОМЕР_2 , марки МТЗ-82, 1992 року випуску, номер двигуна НОМЕР_3 , спільною сумісною власністю ОСОБА_4 і ОСОБА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_8 ) право власності на Ѕ частину транспортного засобу трактор колісний, реєстраційний № НОМЕР_2 , марка МТЗ-82, 1992 року випуску, номер двигуна НОМЕР_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 , паспорт серії НОМЕР_9 , виданий Любарським РВ УМВС в Житомирській області 25 жовтня 2010 року) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_8 ) судовий збір в сумі 1681 (тисячу шістсот вісімдесят одну) грн. 60 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 12000 (дванадцять тисяч) гривень 00 копійок.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Любарський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 10.11.2020.

Суддя В.М. Носач