ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7637/20 Справа № 216/2389/18 Суддя у 1-й інстанції - Бутенко М.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач - Фізична особа - підприємець ОСОБА_1

відповідач- ОСОБА_2 ,

третья особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Довбні Олександра Володимировича на рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 липня 2020 року, ухваленого суддею Бутенко М.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 07 липня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ :

У травні 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_3 про стягнення суми коштів в розмірі 77 358,95 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 03.04.2018 відповідач отримав майно позивача, а саме плиту OSB 2500*1250 10 мм в кількості 300 штук, загальною вартістю 74 329 грн, що зазначено у видатковій накладній №26637 від 03.04.2018.

Крім того, вказує, що у видатковій накладній зазначено, що вартість послуги доставки товару з м.Дніпра до АДРЕСА_1, складає 7 000 грн.

Частина вартості вказаного товару була оплачена в сумі 3 970,05 грн, що підтверджується випискою по картковому рахунку.

Доставка товару здійснювалась третьою особою. Після того як товар було отримано відповідачем за місцем доставки, відповідач відмовився від оплати залишку вартості поставленого товару та відмовився від оплати вартості послуг з доставки цього товару. З урахуванням того, відповідач отримав товар позивача, останній просив стягнути його вартість та вартість доставки товару.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 липня 2020 року, задоволенопозовні вимоги фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_3 , про стягнення суми коштів.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 суму коштів в розмірі 77 358 ( сімдесят сім тисяч триста п`ятдесят вісім) грн. 95 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 773 (сімсот сімдесят три) грн 59 коп.

Не погоджуючись з ухваленим судовим рішенням представник відповідача ОСОБА_2 , адвокат Довбня О.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи ставить питання про його скасування з ухваленням нового рішення про повну відмову позивачеві в задоволенні його позовних вимог та стягненні з позивача на користь відповідача, понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

При цьому, представник відповідача зазначає, що заявлений ФОП ОСОБА_1 позов до ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, оскільки відповідачу як споживачу ек було надано ФОП ОСОБА_1 документ (електронний документ), який засвідчує факт здійснення правочину поза торгівельними або офісними приміщеннями, тому такий правочин не є підставою для виникнення у ОСОБА_2 обов`язків споживача.

Скаржник вказує, що у відповідача була домовленість з ОСОБА_4 на привезення товару - плита OSB, за який були сплачені грошові кошти в сумі 63 400 грн. шляхом перерахування коштів на картковий рахунок НОМЕР_1 в ПАТ «ПриватБанк», ніяких домовленостей з позивачем по справі ФОП ОСОБА_1 відповідач не мав, не укладав з ним ніяких договорів, ні поставки ні купівлі-продажу будь якого товару, не перераховував грошових коштів за будь який товар, а позивач не надавав відповідачу документи, які засвідчують факт укладення між сторонами договору купівлі-продажу, поставки і є підставою для виникнення взаємних прав та обов`язків.

На думку скаржника, долучені позивачем до матеріалів справи докази є неналежними доказами по цій справі, зокрема розхідна накладна №26638 від 03.04.2018 ніяким чином не пояснює, яким чином цей документ стосується ФОН ОСОБА_1 , до матеріалів справи долучено не зрозуміло який опис поповнення готівкових коштів в м.Харків, платник невідомий, отримувач невідомий, зазначені документи не завірені належним чином та не мають ніякого відношення до справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представника відповідача, представник позивача, адвокат Харламов Д.І, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відзиву на неї за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом перевірено та встановлено, що відповідно до заяви водія ОСОБА_3 , до правоохоронних органів, останній просив органи поліції притягнути до відповідальності відповідача ОСОБА_2 , який відмовився повернути OSB плиту в кількості 300 штук, які він перевозив з «Торус Строй» за домовленістю».

Поясненнями ОСОБА_3 , до правоохоронних органів встановлено, що: «03.04.2018 року о 20 годині 10 хвилин, за проханням «Торус Строй» мною було здійснено доставку OSB плити в кількості 300 штук за адресою: АДРЕСА_1 . Володілець цієї будівельної базі запевнив мене, що товар оплачений та в ультимативній формі вимагав його розвантажити, що і було мною зроблено. Після розвантаження я подзвонив менеджеру «Торус Строй» і він факт оплати не підтвердив. Володілець будівельної бази товар повернути відмовився. Сума за видатковою накладною складає 81 329 грн».

Згідно з реєстраційною карткою повідомлення ОСОБА_3 про подію 03.04.2018, встановлено, що прибувши на місце виклику було встановлено ініціатора виклику ОСОБА_3 , який повідомив, що він за договором з фірмою «Торус Строй» мав доставити 300 шт. OSB-плит за адресою: АДРЕСА_1 для ОСОБА_2 .. Після розвантаження плит ОСОБА_3 зателефонував менеджеру, та останній повідомив, що проплата за плити не поступила, тому їх потрібно забрати назад. При цьому ОСОБА_2 відмовився повернути плити та пояснив, що гроші за них він проплатив. Від ОСОБА_3 відібрано заяву та пояснення. Від ОСОБА_2 відібрані пояснення.

Відповідно до пояснень відповідача ОСОБА_2 від 04.04.2018, які він надавав, щодо обставин звернення ОСОБА_3 до поліції встановлено, що «за домовленістю з ОСОБА_4 , тел. НОМЕР_2 03.04.2018. йому привезли товар - плиту OSB. Він оплатив за фактом отримання за домовленістю з вище вказаним громадянином через термінал на картку ПриватБанку ( НОМЕР_3 ), яка належить ОСОБА_4 . Платіж в сумі 63 400 грн. Чеки про оплату в нього є».

Протоколом прийняття заяви ОСОБА_2 про вчинення кримінального правопорушення від 12.10.2018 про вчинення кримінального правопорушення за фактом отримання ним 03.04.2018 вищезазначеної плити OSB від ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , просив притягнути до відповідальності керівництво «Торус Строй», невідому йому особу - ОСОБА_4 , які своїми шахрайськими діями 04.04.2018 намагалися заволодіти його грошовими коштами в приміщенні офісу магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 у сумі 32 000 грн.

Також відповідачем були надані органам поліції пояснення (аркуш справи 134) в яких ним зазначено, зокрема, наступне: «03.04.2018 року, ввечері за адресою: м.Кривий Ріг, вул.Купріна,130. магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » приїхав водій ОСОБА_3 НОМЕР_4 і привіз товар, який я замовляв у повному обсязі. За раніше усним договором з ОСОБА_4 я повинен був віддати гроші по факту доставки матеріалів, але приїхав один водій, який не був уповноваженою особою і ОСОБА_5 сказав, що я повинен перерахувати кошти у розмірі 63600 гривень на картку ПриватБанку, що я і зробив після розвантаження товару…».

Всі наведені вище обставини також зазначені у висновку від 02.11.2018 року, складеному ст. оперуповноваженим ВКП Криворізького ВП ГУ НП в Дніпропетровській області підполковником Лис В.А.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, керувався нормами статей 201, 205,526, 691, 692 ЦК України, й виходив з того, що доказами наданими позивачем доведено, що відповідач через третю особу отримав товар належний власнику позивачу по справі, тим самим засвідчив свою волю до настання відповідних правових наслідків, а саме укладання договору купівлі-продажу OSB-плити в кількості 300 шт., за ціною зазначеною у видатковій накладній, яку привіз із собою третя особа, а також на доставку цього товару, оскільки, якщо б відповідач не бажав настання відповідних правових наслідків між ним та власником цього товару (позивачем), то відповідач повинен був не отримувати від третьої особи вказаний товар, а намагатися його отримати від особи, якій він оплатив кошти - ОСОБА_4 . За встановлених обставин, відповідач повинен сплатити кошти за отриманий ним товар на користь його власника - позивача, а відповідач має право на звернення до суду із позовом до ОСОБА_4 про зобов`язання здійснити поставку оплаченого товару чи повернення коштів за непоставлений ним товар.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції викладеними в судовому рішенні та не погоджується із доводами представника відповідача, викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

За змістом положень ч1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків

Відповідно до норм ч1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 2 статті 205 ЦК України визначено, що правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно положень ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 25.03.2019 року по справі №128/2248/16-ц зазначено наступне: «Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків».

Доказами по справі підтверджено, що позивач ОСОБА_1 відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 08.05.2018, з 17.11.2004 є суб`єктом підприємницької діяльності (фізична особа підприємець), який здійснює господарську діяльність, в тому числі оптової та роздрібної торгівлі будівельними матеріалами (а.с.6-9).

Згідно свідоцтва на знак для товарів і послуг № НОМЕР_5 товарний знак «ІНФОРМАЦІЯ_2» зареєстровано за позивачем ОСОБА_1 строком до 31.01.2022 року (а.с.16-18).

Також судом встановлено та не заперечується відповідачем, що за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться промислова база, в тому числі і магазин ОСОБА_2 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

З видаткової накладної №26637 від 03 квітня 2018 року вбачається, що поставником «ІНФОРМАЦІЯ_2» здійснюється доставка товару OSB-плити 2500-1250 10 мм в кількості 300 шт. за ціною 247,76 грн. -74329 грн., вартість послуги доставки товару з м.Дніпра до АДРЕСА_1, складає 7 000 грн. (а.с.10).

Відповідач по справі ОСОБА_2 не заперечує того факту, що він дійсно від третьої особи ОСОБА_3 03.04.2018 року, за адресою: АДРЕСА_1 . магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » отримав у повному обсязі товар, який замовляв за усним договором з ОСОБА_4 , у зв`язку з чим після розвантаження товару перерахував грошові кошти в сумі 63600 гривень на картку ПриватБанку належну ОСОБА_4 .

З пояснень третьої особи ОСОБА_3 , до правоохоронних органів встановлено, що: 03.04.2018 року водій ОСОБА_3 за проханням «ІНФОРМАЦІЯ_2» здійснив доставку OSB плити в кількості 300 штук за адресою: АДРЕСА_1 . Володілець цієї будівельної бази запевнив водія, що товар оплачений та після розвантаження товару, здійснивши дзвінок менеджеру «ІНФОРМАЦІЯ_2» водій встановив, що товар не оплачено, у зв`язку з чим попросив володільця бази ОСОБА_2 повернути йому привезений товар, однак останній категорично відмовився від повернення отриманого товару, у зв`язку з чим ОСОБА_3 був змушений звернутися за допомогою до правоохоронних органів.

Поясненнями відповідача ОСОБА_2 , які він надавав правоохоронним органам щодо обставин звернення ОСОБА_3 до поліції встановлено, що останній домовився з ОСОБА_4 за тел. НОМЕР_2 і 03.04.2018. йому привезли товар - плиту OSB, отримавши, який він через термінал на картку ПриватБанку ( НОМЕР_3 ) здійснив платіж на суму 63 400 грн. ОСОБА_4 з яким домовлявся про доставку цих плит.

Протоколом прийняття заяви ОСОБА_2 про вчинення кримінального правопорушення від 12.10.2018 про вчинення кримінального правопорушення за фактом отримання ним 03.04.2018 плити OSB від ОСОБА_3 , також підтверджено той факт, що відповідач ОСОБА_2 отримав товар від ОСОБА_3 , однак оплата за товар була здійснена на картку ПриватБанку ( НОМЕР_3 ) належну ОСОБА_4 , у зв`язку з чим відповідач просив притягнути до відповідальності керівництво «Торус Строй», невідому йому особу - ОСОБА_4 , які своїми шахрайськими діями 04.04.2018 намагалися заволодіти його грошовими коштами в приміщенні офісу магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 у сумі 32 000 грн.

Отже, наданими позивачем доказами беззаперечно підтверджено, що позивач ФОП ОСОБА_1 є власником товару - плити OSB, який був доставлений відповідачеві третьою особою ОСОБА_3 та отриманий відповідачем, при цьому плата за товар і його доставку покупцем - ОСОБА_2 була здійснена частково в сумі 3970,05 грн., що підтверджено випискою по картковому рахунку, видатковою накладною №26637 від 03 квітня 2018 року, свідоцтвом на знак для товарів і послуг № НОМЕР_5 .

Частиною 1 ст.526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до норм ч1 ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст.691 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідач, отримавши товар від його власника (позивача) через третю особу, який здійснював доставку товару, засвідчив свою волю до настання відповідних правових наслідків, а саме укладання договору купівлі-продажу OSB-плити в кількості 300 шт., за ціною зазначеною у видатковій накладній, яку привіз із собою третя особа, а також на доставку цього товару.

Отже, висновок суду про те, що якщо б відповідач не бажав настання відповідних правових наслідків між ним та власником товару, то останній не повинен був отримувати від третьої особи спірний товар, а намагатися його отримати від особи, якій він оплатив кошти, тобто від ОСОБА_4 , а оскільки ОСОБА_2 отримав спірний товар, то він повинен сплатити кошти за отриманий товар на користь його власника - позивача ФОП ОСОБА_1 , колегія суддів вважає правильним і повністю з ним погоджується, оскільки отримання спірного товару визнається відповідачем.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Також, відповідно до ч.ч. 1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

На думку колегії суддів з наведених вище підстав, апеляційна скарга представника відповідача не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні обставин справи судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права, тоді як доводи скаржника фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).

Оскільки судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишено без змін, розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Довбні Олександра Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 липня 2020 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 05 листопада 2020 року.

Головуючий:

Судді: