Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" жовтня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Гончарука В.П.,

за участі секретарів: Гриценко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» за участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів за депозитним вкладом та відсотків за користування депозитним вкладом, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, в особі адвоката Проніна Є.І. звернулась до суду з позовом до відповідача у якому просить суд стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму основного вкладу за Договором № SAMDNWFD600 вклад «Стандарт» від 19.02.2013 року у розмірі 5 482,50 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 132 786,15 грн., суму процентів за п`ять повних строків користування депозитним вкладом у розмірі 2 741,25 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 66 393,07 грн., суму процентів за один неповний строк користування депозитним вкладом у розмірі 204,27 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 4 947,41 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.02.2014 року позивачем ОСОБА_1 було внесено депозитний вклад у розмірі 5 482,50 доларів США на особовий рахунок № НОМЕР_1 , про що між останньою та ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є відповідач - АТ КБ «ПриватБанк» було укладено Договір № SAMDNWD600 вклад «Стандарт».

Відповідно до умов даного Договору, вклад було оформлено на строк 366 днів з нарахуванням відсотків за ставкою 10,00% річних. Якщо клієнт не заявив банку про бажання забрати свої кошти, то вклад продовжується ще на один строк.

24.12.2018 року Позивач звернулась до Банку із Листом - вимогою про повернення коштів депозитних вкладів та процентів, однак відповіді на її звернення не надійшло і коштів Банк за депозитним вкладом не повернув, чим порушив умови укладеного між сторонами договору, що змушує позивача звернутись з даним позовом до суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 листопада 2019 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою від 02 січня 2020 року розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів депозитного вкладу постановлено проводити за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До початку розгляду справи подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав викладених у ньому а також письмових поясненнях на доводи сторони відповідача.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Однак, відповідач направив до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав викладених у ньому. У відзиві представник позивача заначив, що рішенням Центрального банку Російської Федерації № РН-33/1 від 21.04.2014 року, було припинено з 21.04.2014 року діяльність відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя ПАТ КБ «Приватбанк». За законодавством України, чинність на окупованій території Автономної Республіки Крим нормативних актів Російської Федерації не визначається, та вони не підлягають виконанню. В той час, наявність вказаного рішення Банку Росії щодо припинення діяльності на території АРК Крим ПАТ КБ «Приватбанк» унеможливлювало діяльність відокремленого підрозділу банку на території АРК Крим та міста Севастополя - Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк». Таким чином, відокремлений підрозділ ПАТ КБ «Приватбанк» на території АРК Крим та міста Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність після окупації.

Представник відповідача зазначає, що 24.12.2018 року ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «Приватбанк» із листом про повернення грошових коштів за договором банківського вкладу, тобто здійснила одностороннє розірвання. Відповідно до умов договору, у випадку дострокового розірвання після 6 місяців з дати його оформлення ( після 6 місяців з дати його автоматичного продовження), проценти за його фактичну кількість днів нараховуються за ставкою визначеною п.12 договору ( зниженою в два рази).

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Причини поважності неявки до суду не повідомив.

За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

В судовому засіданні встановлено, що що 19 лютого 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк», укладено договір № SAMDNWFD600 вклад «Стандарт», відповідно до умов якого вкладник вносить, а банк приймає на вкладний (депозитний) рахунок кошти в сумі 5 482,50 доларів США строком на 366 днів до 19 лютого 2015 року, зі сплатою 10,0 % річних.

Договір оформлений у письмовій формі, містить підписи сторін, уповноваженого працівника банку.

Згідно квитанції від 19.02.2014 року позивачем до каси банку внесено 5 482,50 доларів США, квитанція містить логотип банку та підпис касира.

Договір оформлено у відділенні банку на території Автономної Республіки Крим.

24 грудня 2018 року ОСОБА_1 було направлено Лист - вимогу про повернення коштів депозитних вкладів та процентів за Договором № SAMDNWFD600 вклад «Стандарт» від 19 лютого 2014 року. Лист отриманий банком 26.12.2018 року, що визнається відповідачем.

Відповідно до п. 9 укладеного між сторонами договору сторони передбачили право достроково розірвати такий договір, повідомивши про це іншу сторону за два банківські дні до дати розірвання договору.

Таким чином, договір є розірваним з 26.12.2018 року.

Згідно зі статтею 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 ЦК України). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка глава 72 цього Кодексу, якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно пункту 5 постанови Правління Національного Банку України «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» від 06 травня 2014 року № 260 заборонено банкам України відкривати відокремлені підрозділи на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя. Банкам, у перелік яких входить і ПАТ КБ «Приватбанк», зобов`язано припинити діяльність відокремлених підрозділів, що розташовані на території АРК і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України.

Припинення діяльності відокремлених підрозділів не є підставою для не виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань. До того ж стороною договору є не відокремлений структурний підрозділ, а ПАТ КБ «ПриватБанк».

Згідно зі статтею 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила і діють на підставі затвердженого нею положення.

Відповідно до статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями всім своїм майном.

Кримське відділення лише прийняло грошові кошти, проте діяло не у власних інтересах, а в інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до частини першої статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Доводи відповідача, що банк не мав можливості здійснювати банківську діяльність на території АР Крим після окупації, а також не має доступу до первинних документів Кримської філії ПАТ КБ «Приватбанк» не звільняють відповідача від виконання своїх зобов`язань, так як одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Зважаючи на встановлення факту укладення сторонами договору строкового вкладу, звернення позивача про повернення належних їй коштів, а також відсутність доказів виконання відповідачем цього зобов`язання, суд дійшов висновку, що за договором банківського вкладу, укладеним між сторонами, виникло зобов`язання щодо повернення коштів у сумі 4500,00 доларів США.

Відповідно до частини п`ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Таким чином проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк по день фактичного їх повернення вкладникові.

У зв`язку з цим банк був зобов`язаний повернути позивачу депозитні кошти з процентами при отриманні заяви позивача, проте банком кошти позивачу не повернені, проценти не сплачені, чим банк порушив свої грошові зобов`язання.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що з банку на користь позивача необхідно стягнути також проценти по банківському вкладу.

Відповідно до частини п`ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Згідно із ч.2 ст.1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі , що звичайно сплачуються банком за вкладом на вимогу.

Отже, строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов"язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.

Закінчення строку дії договору банківського вкладу не звільняє банк від обов"язку повернути (видати) кошти вкладникові.

Сторони за домовленістю можуть визначити порядок здійснення повернення коштів за строковим вкладом - шляхом перерахування на поточний рахунок вкладника, шляхом видачі готівкою через касу банку, або іншим шляхом. Зазначені вище норми не містять обмежень при виборі сторонами такого договору способу виконання зобов"язання з повернення коштів банку перед вкладником.

У разі, якщо договором банківського вкладу передбачено повернення вкладу коштів шляхом їх перерахування на поточний рахунок вкладника, із чим погодились обидві сторони, укладаючи такий договір, то після здійснення зазначеної операції правовідносини сторін трансформуються у правовідносини банківського рахунку відповідно до положень частини третьої статті 1058 ЦК України.

Така трансформація означає, що вкладник має право отримати готівкою повернуті банком на поточний рахунок кошти за вкладом, але до правовідносин між ними вже не можуть застосовуватись положення договору строкового банківського вкладу у зв"язку з тим, що строк його дії закінчився.

При визначенні розміру процентів за договорами банківських вкладів, суд виходить з такого.

24 грудня 2018 року позивачем на адресу відповідача направлено лист-вимогу про повернення коштів депозитних вкладів та процентів, який отримано представником відповідача 26 грудня 2018 року, а тому строк дії договорів припинився 28 грудня 2018 року.

Крім того, 25 квітня 2017 року протоколом Комітету управління активами і пасивами Приватбанк з 04 травня 2017 року змінив відсоткові ставки по депозитах фізичних осіб в національній та іноземній валюті та встановив процентну ставку по знов укладеним та пролонгованим вкладам фізичних осіб: рахунок «До запитання» - 0,01 % річних.

Отже, відсотки за договором № SAMDNWFD600 (вклад «Стандарт на 12 місяців»), укладеним 19 лютого 2014 року за період з 19 лютого 2014 року по 19 лютого 2018 року на суму вкладу 5 482,50 доларів США підлягають сплаті виходячи із відсоткової ставки 10% річних відповідно до умов укладеного між сторонами договору і становить 2 194,50 доларів США.

За період з 20 лютого 2018 року по 28 грудня 2018 року (дата розірвання договору) на суму вкладу 5 482,50 доларів США підлягають сплаті виходячи із відсоткової ставки 5% річних відповідно до умов укладеного між сторонами договору і становить 232,81 доларів США.

За період з 28 грудня 2018 року по 18 листопада 2019 року проценти підлягають нарахуванню за відсотковою ставкою по вкладу «До запитання» 0,01% і становить 0,45 доларів США.

За таких обставин, загальна сума нарахованих відсотків за договором № SAMDNWFD600 (вклад «Стандарт»), укладеним 19 лютого 2014 року за період з 19 лютого 2014 року по 18 листопада 2019 року складає 2 427,79 доларів США.

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Разом з тим незалежно від фіксації еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, згідно з частинами першою та другою статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Зважаючи на зазначене, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті у правовідносинах, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет № 15-93).

Сторонами досягнуто згоди за умовами укладеного між ними договору, щодо виконання зобов`язання в іноземній валюті - доларах США. Відповідач в порядку та на умовах, встановлених законом має право на видачу коштів в іноземній валюті - доларах США, що підтверджується банківською ліцензію та дозволом.

Позивач просить стягнути заборгованість за вказаним договором у доларах США та визначає гривневий еквівалент.

Як зазначає Верховний Суд України у Постанові від 01 листопада 2017 року у справі №697/307/15-ц судове рішення не може змінювати грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті, а отже, сума, що підлягає стягненню, обчислюється в іноземній валюті, яка конвертується в національну валюту на день здійснення платежу.

Відповідно до п. 30.1. ст.30 закону «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

Судове рішення не може змінювати змісту договірного зобов`язання, що існувало між сторонами, тобто воно залишається грошовим зобов`язанням в іноземній валюті. При цьому погашення суми, що підлягає стягненню за судовим рішенням, обчислюється в іноземній валюті, яка повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу. Це означає, що боржник, виконуючи зобов`язання за судовим рішенням у національній валюті, повинен брати до уваги офіційний валютний курс НБУ, встановлений для відповідної валюти на день платежу (тобто день зарахування коштів на рахунок кредитора).

А відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума основного вкладу за Договором № SAMDNWFD600 Вклад «Стандарт» від 19.02.2014 року у розмірі 5 482.50 доларів США, відсотки за користування вкладом за період з 19.02.2014 року по 18.11.2019 року у сумі 2 427,79 доларів США.

Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтування рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 30).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» за участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів за депозитним вкладом та відсотків за користування депозитним вкладом.

Згідно частини 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" позивач звільнений від сплати судового збору.

Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (840,80 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (10510,00 грн.).

Отже, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України та з урахуванням розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 240,05 грн.

Керуючись Керуючись ст. 525, 526, 610, 611, 1058, 1060, 1061, 1070, 1074 Цивільного кодексу України, Положенням про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженим Постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 №516, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29.12.2003 у за № 1256/8577, та керуючись ст.ст. 7-13, 76-81, 139, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» за участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів за депозитним вкладом та відсотків за користування депозитним вкладом - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суму вкладу за договором № SAMDNWFD600 вклад «Стандарт» від 19 лютого 2014 року у розмірі 5 482,50 доларів США.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 проценти за договором № SAMDNWFD600 вклад «Стандарт» від 19 лютого 2014 року за період з 14 лютого 2014 року по 18 листопада 2019 року у розмірі 2 427,79 доларів США.

В решті задоволення позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь держави витрати по оплаті судового збору в розмірі 2 240,05 грн.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 08 жовтня 2020 року.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ).

Відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (, юридична адреса: 01001, вул. Грушевського, 1-д, м. Київ);

Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» (, юридична адреса: 49000, вул. Січеславська Набережна, 29-А, м. Дніпро).

Суддя: