Справа № 639/8538/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 листопада 2020 року м. Харків
Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Якуші Н.В.,
за участю секретаря судових засідань Коваль А.О.,
представника позивача Калуцький Д.Є.,
представник відповідача Темнюкова М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», Товариства з обмеженою відповідальністю «Легіон Агро», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Антипової Ії Володимирівни, про визнання договору недійсним, визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса щодо державної реєстрації нерухомого майна,
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив суд визнати недійсним Договір №6/4/32/2006/840-К/12 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги від 09.09.2019 року за кредитним договором, укладеним між ТОВ «Легіон Агро» та ПАТ КБ «Надра», визнати протиправним та скасувати рішення КМНО Антипової І.В. про державну реєстрацію прав їх обтяжень індексний номер 48567651 від 06.09.2019 року на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Легіон Агро».
26.12.2019 року через канцелярію до суду надійшов відзив на позовну заяву від ПАТ КБ «Надра», відповідно до якого зазначено, що останні заперечують проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, вважаючи його необґрунтованим та безпідставним. Зазначили, що на виконання постанови Правління НБУ від 05 лютого 2015 року №83 «Про віднесення ПАТ КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних», керуючись п.2 ч.5 ст. 12 та ст. 34 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб » від 05.02.2015 року №26 ПАТ КБ «Надра» з 06.02.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію строком на 3 місяці. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ КБ «Надра» призначено Струкову І.О. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23.04.2015 року №85 прийнято рішення про продовження строку здійснення тимчасової адміністрації до 05 червня 2015 року. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.06.2015 року №113 на підставі постанови Правління НБУ від 04.06.2015 року № 356 розпочато ліквідацію ПАТ КБ «Надра». Зазначили, що кошти, надані в кредит є активом банку та відповідно включаються до складу ліквідаційної маси для подальшого задоволення вимог кредиторів /вкладників банку. Вказали, що комітет Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань консолідації та продажу активів є постійно діючим колегіальним органом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються. Комітетом було затверджено умови продажу активів ПАТ КБ «Надра» рішенням від 21.06.2019 року 319, а саме: право вимоги за кредитним договором №6/4/32/2006/840-К/12 від 28.07.2006 року. У позовній заяві представник позивача не навів жодної норми права, яка була б порушена Фондом гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні ним повноважень щодо затвердження умов продажу активів ПАТ КБ «Надра». Зазначили, що дійсно, 28 липня 2006 року між ВАТ КБ «Надра» правонаступником якого з 04.02.2011 року є ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №6/4/32/2006/840-К/12, відповідно до якого банк надав позичальникові грошові кошти в розмірі 21 000,00 доларів США строком до 25 липня 2036 року. Позичальник взятих на себе зобов`язань щодо щомісячного погашення кредиту та сплати не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Зазначили, що якщо боржник не згоден з вказаним в договорі розміром заборгованості, він має право дане питання вирішувати з новим кредитором, доказуючи свій розмір заборгованості. Дана обставина не є підставою для визнання результату електронного аукціону недійсним. Постановою ВСУ від 21.11.2018 р. по справі №161/5127/17 наведено правову позицію, що при укладенні спірні договори про відступлення права вимоги відповідають вимогам ст.ст. 512-514 ЦК України та є договорами відступлення права вимоги, а не договорами факторингу, а отже відсутні підстави, передбачені ст.203, 215 ЦК України для визнання їх недійсними. Зазначили, що придбавати право вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання шляхом проведення відкритого конкурсу, мають право не тільки банки та небанківські фінансові установи, так і інші фізичні та юридичні особи, котрі не віднесені до банків та небанківських фінансових установ.
22 червня 2020 року через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву від представника ТОВ «Легіон Агро», в якому представник просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначив, що дійсно, 28.07.2006 року між позивачем та ВАТ КБ «Надра» було укладено кредитний договір №6/4/32/2006/840-К/12, відповідно до якого банк надав їй кредит в розмірі 21 000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення кредиту до 25.07.2036 року. В забезпечення виконання вказаного зобов`язання було укладено договір іпотеки №6/4/32/2006/980-І/13 відповідно до якого ОСОБА_1 надала в іпотеку квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_3 . Крім того, між ВАТ «КБ Надра» та ОСОБА_4 28.07.2006 року було укладено договір поруки. Надалі, 06.09.2019 року між ТОВ «Легіон Агро» та ПАТ «КБ Надра» було укладено Договір №6/4/32/2006/840-К/12 купівліпродажу прав вимоги та Договір про відступлення прав за договором іпотеки, за яким ПАТ КБ «Надра» відступило на користь ТОВ «Легіон Агро» права вимоги за кредитним договором №6/4/32/2006/840-К/12 від 28.07.2006 року, Договором іпотеки №6/4/32/2006/980-І/13 від 28.07.2006 року та Договором поруки №6/4/32/2006/840-П/14 від 28.07.2006 року. Вказали, що на виконання вимог чинного законодавства, 19.09.2019 року від ТОВ «Легіон Агро» на адресу вищевказаних осіб було направлено вимогу про погашення заборгованості та лист повідомлення про заміну кредитора, однак позичальником, іпотекодавцем та поручителем вимоги виконано не було. Також, з огляду на правову природу укладеного Договору купівліпродажу прав вимоги від 06.09.2019 року даний договір є правочином, за яким банк передав у власність ТОВ «Легіон Агро», а ТОВ «Легіон Агро» прийняла у власність майнові права. Крім того, доводи позивача про відсутність ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог пред`явленого позову, оскільки право вимоги за кредитним договором, яке перейшло до товариства за договором купівліпродажу прав вимоги не є валютною операцією, яка потребує генеральної або індивідуальної ліцензії, тому така ліцензія є необхідною при укладенні кредитного валютного договору, а не договорів купівліпродажу прав вимоги, які оспорюють ся позивачем. Також, посилання позивача, на те, що розмір грошових коштів, який вимагає повернути ТОВ «Легіон Агро» значно перевищує розмір встановленої судом заборгованості за кредитом є хибним. Як вбачається з Додатку №1 до Договору №6/4/32/2006/840-К/12 купівліпродажу прав вимоги від 06.09.2019 року загальний розмір заборгованості позичальника на дату укладення договору складає 33 740,88 дол. США. На підставі вищевикладеного, ТОВ «Легіон Агро» у вимозі було зазначена саме наведена вище сума заборгованості, яка передбачена Договором купівліпродажу прав вимоги. ТОВ «Легіон Агро» не здійснював жодних нарахувань заборгованості. Крім того, ОСОБА_1 не зазначає в позовній заяві, яке суб`єктивне цивільне право було порушене, не визнане чи оспорене у зв`язку з внесенням 06.09.2019 року ПН КМНО Антиповою І.В. запису про державну реєстрацію прав та обтяжень №48567651. Вказали, що у випадку, коли боржник звертається до суду з позовом, про визнання недійсним договору купівліпродажу прав вимоги від 06.09.2019 року не зазначивши, які ж його цивільні права та інтереси були порушені, то визнання недійсним правочину, як способу захисту не може бути застосовано.
ІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Харкова Гаврилюк С.М. від 06.12.2019 року відкрито загальне позовне провадження, по справі призначено проведення підготовчого судового засідання.
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Харкова Гаврилюк С.М. від 16.12.2019 року в задоволенні заяви позивача щодо вжиття заходів по забезпеченню позову відмовлено.
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Харкова Гаврилюк С.М. від 08.01.2020 року матеріали цивільної справи направлено за підсудністю до Київського районного суду м. Харкова.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2020 року вказану цивільну справу прийнято до провадження суддею ОСОБА_5 .
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2020 року задоволено клопотання представника відповідача щодо проведення судового засідання в режимі відео конференції.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2020 року доручено Печерському р/с м. Києва забезпечити проведення відео конференції по вказаній цивільній справі.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 18 березня 2020 року доручено Шостому ААС м. Києва забезпечити проведення відео конференції по вказаній цивільній справі.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 28.05.2020 року у справі закрито підготовче судове засідання, призначено до судового розгляду.
ІІІ. Пояснення учасників справи в судовому засіданні.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
Представник відповідача ТОВ «Легіон Агро» в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Відповідач ПН КМНО Антипова І.В. в судове засідання не з`явилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності.
Представник відповідача ПАТ КБ «Надра» в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.
ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що 28.07.2006 року між позивачем та ВАТ КБ «Надра» було укладено кредитний договір №6/4/32/2006/840-К/12, відповідно до якого банк надав їй кредит в розмірі 21 000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення кредиту до 25.07.2036 року.
Для забезпечення належного виконання відповідачем ОСОБА_6 зобов`язань за кредитним договором було укладено договір поруки № 6/4/32/2006/840-П/14 від 28.07.2006р. між позивачем та відповідачем ОСОБА_7 , відповідно до п. 1.2. якого поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобов`язань за кредитним договором повністю ( чи у будь-якій частині) як від позичальник та поручителя разом, так і від кожного окремо. Згідно п 1.3. договору поруки відповідальність поручителя виникає у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобов`язань так і при невиконанні зобов`язань в цілому.
Зазначене судове рішення набрало законної сили у встановленому законом порядку, про що сторони не заперечували.
06.09.2019 року між ТОВ «Легіон Агро» та ПАТ «КБ Надра» було укладено Договір №6/4/32/2006/840-К/12 купівліпродажу прав вимоги та Договір про відступлення прав за договором іпотеки, за яким ПАТ КБ «Надра» відступило на користь ТОВ «Легіон Агро» права вимоги за кредитним договором №6/4/32/2006/840-К/12 від 28.07.2006 року, Договором іпотеки №6/4/32/2006/980-І/13 від 28.07.2006 року та Договором поруки №6/4/32/2006/840-П/14 від 28.07.2006 року.
Відповідно до п.11 Договору сторони цим погоджуються, що за своєю правовою природою даний Договір є правочином з купівліпродажу (відступлення) прав вимоги, визначених в цьому Договорі, Первісним кредитором Новому кредитору.
2) 9401,07 дол. США (еквівалент 237947,09 грн.) - відсотки;
4) 3969,74 дол. США (еквівалент 100476,66 грн.) - пеня.
Судом також вбачається, що 19.09.2019 року від ТОВ «Легіон Агро» на адресу позивальника та застоводавця ОСОБА_4 , було направлено вимогу про погашення заборгованості та листповідомлення про заміну кредитора, однак позичальником, іпотекодавцем та поручителем вимоги виконано не було.
V. Норми права, що підлягають застосуванню та висновки суду за результатами розгляду справи.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду а також: усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
За ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, істотними умовами кредитного договору, відповідно до закону, є умови про предмет договору, строк його дії, розмір процентів, умови видачі кредиту.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом статті 1079 ЦК України, сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, зокрема договір цесії, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Встановлено, що за результатами відкритих електронних торгів (аукціону), оформлених протоколом №UA-EA-2019-06-30-000180-b від 12 серпня 2019 року між ПАТ «КБ Надра» та ТОВ «Легіон АРГО», як новим кредитором, укладено Договір № 6/4/32/2006/840-К/12 купівлі-продажу (про відступлення прав вимог за кредитним договором), відповідно до п. 1.1 якого сторони погодилися, що за своєю правовою природою даний Договір є правочином з купівлі-продажу (відступлення) прав вимог, визначених у даному Договорі, новому кредитору.
Відповідно до п. 1.2 Договорів Сторони цим визнають, що жодне з положень цього Договору, а також будь-які платежі, які здійснюватимуться на виконання цього Договору, не вважаються та не можуть вважатися фінансуванням Банку новим Кредитором.
Згідно п. 1.3 Договору Сторони цим безвідклично відмовляються від будь-яких своїх претензій, які можуть виникнути у майбутньому, стосовно правової природи цього Договору (а.с.17).
Відповідно до п. 4.1 Договору сторони домовились, що новий кредитор сплачує Первісному кредитору ціну продажу, відповідно до протоколу, складеного за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем якого визнано Нового Кредитора, а саме 208000,00, без ПДВ. Узгоджено, що зазначена ціна договору сплачено Новим кредитором Первісному кредитору у повному обсязі до моменту укладання цього Договору.
Враховуючи зазначене, суд вважає, що при укладенні спірного договору сторони керувалися положеннями статей 512, 513, 514 ЦК України та зазначений договір є договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу, що зумовлює відсутність передбачених статтями 203, 215 ЦК України підстав для визнання цього договору недійсним.
Суд не може погодитись з доводами позивача, що фактично між сторонами укладено договір факторингу, тоді як ТОВ Легіон АГРО не є ні Банком ні фінансовою установою, у зв`язку з чим спірні договори є недійсними, з огляду на наступне.
Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не містить жодного обмеження стосовно продажу активів банку у вигляді прав вимог до боржників саме фінансовим установам, або іншим банкам.
Відповідно до п. 2-1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відкриті торги - це спосіб продажу майна (активів), за якого переможцем (покупцем) стає учасник, що відповідає конкурсним умовам, запропонував за майно (активи) найвищу ціну та взяв на себе виконання конкурсних зобов`язань, а для об`єктів цивільних прав, обмежених в обороті, - також може мати зазначене майно у власності чи на підставі іншого речового права та має відповідні ліцензії і дозволи.
Таким чином, спосіб продажу спірного майна відповідає пункту 5.11 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, яке затверджено рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24 березня 2016 року №388.Пункт 5.11 глави 5 розділу V із змінами, внесеними згідно з Рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 2526 від 21.11.2016, відповідно до якого реалізація майна банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання здійснюється шляхом проведення відкритого конкурсу.
При цьому, після змін, які відбулись 21.11.2016 року, вже не ставиться у залежність участь у конкурсі будь-якого суб`єкту та наявності у нього установчих документів та ліцензій.
Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» не застосовується до відносин щодо реалізації активів неплатоспроможних банків, оскільки у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов`язань, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, та даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Натомість договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.
Таким чином, ознаками договору факторингу є: 1) фактор (новий кредитор) надає послуги по фінансуванню діяльності клієнта (первісний кредитор) шляхом надання в його розпорядження коштів; 2) такі послуги надаються за винагороду у вигляді здійснення клієнтом (первісний кредитор) відповідної плати послуг фактора (новий кредитор); 3) грошові кошти передаються в рахунок грошової вимоги клієнта (первісного кредитора) до третьої особи (боржника).
Отже, обов`язковою умовою договору факторингу є оплата, яку має здійснити первісний кредитор (клієнт) новому кредитору (фактору) за надання в його розпорядження коштів під відступлення права вимоги.
При цьому, таку плату здійснює саме клієнт (первісний кредитор), а не навпаки.
Встановлено, що після проведення аукціону та визначення ТОВ Легіон АГРО переможцем, 06 вересня 2019 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ Легіон АГРО, як новим кредитором, укладено Договір № 6/4/32/2006/840-К/12 купівлі-продажу (про відступлення прав вимог за кредитним договором). Ціна продажу прав вимоги встановлювалась не сторонами договору, а в результаті проведеного аукціону.
За умовами договору про відступлення прав вимоги, права кредитора за Основним договором переходять до нового кредитора відповідно до цього Договору у обсязі та на умова які існують на момент відступлення права вимоги. До нового кредитора не переходить право і нарахування процентів за користування Боржниками кредитними коштами та право на здійснені договірного списання коштів з рахунку/рахунків Боржника, що надані Банку відповідно до умов Основного договору.
Якщо боржник не згоден з вказаним в договорі розміром заборгованості, він має право дане питання вирішувати з новим кредитором, доказуючи свій розмір заборгованості. Ця обставина не є підставою для визнання спірного договору недійсним.
При цьому не слід ототожнювати дійсність вимоги лише з розміром боргу по договору, відносно якого така вимога відступається, що є помилковим.
Обов`язковим аспектом щодо дійсності вимоги є підставність виникнення вимоги (ст.11 ЦК України), як елементу зобов`язального правовідношення (ст.502 ЦК України) на момент відступлення та підтвердження вимоги відповідними доказами.
Так, договором від 06 вересня 2019 року № 6/4/32/2006/840-К/12 було відступлено право вимоги за кредитним договором, укладеними ОСОБА_1 з ВАТ КБ «Надра», Договором іпотеки №6/4/32/2006/980-І/13 від 28.07.2006 року та Договором поруки №6/4/32/2006/840-П/14 від 28.07.2006 року і позивачем не надано доказів, що зобов`язання за цими договорами виконані належним чином і є припиненими.
Враховуючи, що позивачем не надано суду належних, допустимих і достовірних доказів, які б свідчили про недійсність переданої вимоги, її правомірність презюмується.
Крім того, законодавством не встановлено підстав недійсності договору щодо відступлення права вимоги у разі передачі вимоги за зобов`язанням, із розміром якого сторона не погоджується, або якщо окремі складові такої заборгованості нараховані безпідставно. Обставини, пов`язані з фактичним виконанням чи невиконанням, чи частковим виконанням зобов`язань за відповідним договором не визначаються нормами матеріального права як підстава для визнання недійсним правочину щодо відступлення права вимоги за такими договорами (договору цесії). Питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги за яким передавалося за оспорюваним договором, підлягає дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості та не впливає на правомірність та дійсність договору про відступлення права вимоги.
Сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позивача безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено у оспорюваному договорі під час його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора, позивач не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору.
Наведене у сукупності надає підстави для висновку про помилковість доводів позивача щодо недійсності переданої за договором вимоги з огляду на розмір боргу за договором, право вимоги по якому відступається, оскільки визначення дійсності вимоги пов`язане з іншими критеріями, про що зазначалося вище, а також з огляду на те, що правочин, укладений між відповідачами є за своєю природою договором факторингу, оскільки це також спростовується наведеним вище обґрунтуванням.
Отже, судом встановлено, що договір відступлення права вимоги між ПАТ «Комерційний банк «Надра», як кредитором, та ТОВ «Легіон Агро», як новим кредитором, укладено із дотриманням норм закону, і позивачем з огляду на положення ст. 512, 514 ЦК України для застосування такого способу захисту, як визнання спірного правочину недійсним, не доведено порушення, невизнання або оспорювання цим договором його суб`єктивного права, оскільки передача новому кредитору права вимоги у розмірі, який боржник уважає більшим ніж фактично існуюче, не створює беззаперечного обов`язку боржника щодо відповідальності за зобов`язанням у розмірі, що визначений як відступлений у договорі, оскільки заміна кредитора у зобов`язанні не впливає на характер, обсяг і порядок виконання боржником своїх обов`язків, при цьому боржник у такому зобов`язанні не позбавлений права звернутись до нового кредитора з пропозицією реструктуризації заборгованості або вимагати обґрунтованого розрахунку заборгованості.
Враховуючи вищевикладене, підстави для визнання недійсним Договір № 6/4/32/2006/840-К/12 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги від 06.09.2019 року за кредитним договором, укладеним між ТОВ «Легіон Агро» та ПАТ КБ «Надра», відсутні.
Щодо вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Антипової І.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Легіон АГРО», то суд зазначає наступне.
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.
Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Спір про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 48567651 на спірну квартиру має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на квартиру особою, за якою зареєстровано право власності щодо того ж нерухомого майна. Оскарження рішення приватного нотаріуса (державного реєстратора) безпосередньо пов`язане із захистом позивачем його права у спорі щодо квартири з особою, яка не заперечує законності дій приватного нотаріуса (державного реєстратора) за нею такого ж права на квартиру.
Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь приватного нотаріуса (державного реєстратора) в якості співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні прав) не змінює цивільно-правового характеру спору.
У справі, що розглядається, зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судом обставини справи підтверджують, що існує спір щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень індексний номер 48567651 між позивачем та ТОВ «Легіон Агро», а не приватним нотаріусом, тому останній взагалі не є належним відповідачем по справі.
Крім того, згідно з пунктами 6, 9, 12, 18, 19, 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.
Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав.
Розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який установлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями.
Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав.
Так, судом встановлено, що 06 вересня 2019 року о 19:53:51 Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 4856751, іпотекодержателем визначено ТОВ «Легіон АГРО».
Підставою для виникнення цього запису є наявний договір іпотеки, серія та номер 2311, виданий 28.07.2006 року та договір про відступлення прав за договором іпотеки серія та номер 724.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно положень ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання та ст. 81 цього Кодексу встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Вимогами ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами.
Враховуючи висновки суду щодо відсутності підстав для визнання недійснимДоговір № 6/4/32/2006/840-К/12 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги від 06.09.2019 року за кредитним договором, укладеним між ТОВ «Легіон Агро» та ПАТ КБ «Надра», та з огляду на те, що суду не були надані належні докази незаконності проведеної реєстрації прав та їх обтяжень за ТОВ «Легіон АГРО», підстави для визнання її протиправною відсутні.
Крім того, слід зазначити, що позивач звернувся із позовною заявою, в якій просив «скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Антипової І.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень..».
Між тим, позивач не врахував, що рішення приватного нотаріуса є актом індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень у сфері публічно-правових відносин, а не правочином, а тому вимоги позивача не базуються на приписах чинного законодавства.
Адже після внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належним способом захисту права є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію, яке вичерпало свою дію, а скасування запису про проведену державну реєстрацію відповідного права.
Аналогічний висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 16.01.2019 року по справі №755/9555/18 провадження №14-536цс18, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 року по справі № 367/2022/15-ц провадження № 14-376 цс18, а також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 року по справі №802/1340/18.
Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтування рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 30).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрації прав та їх обтяжень.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, понесенні позивачем витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись, ст. ст. 4, 11, 76-78, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», Товариства з обмеженою відповідальністю «Легіон Агро», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Антипової Ії Володимирівни, про визнання договору недійсним, визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса щодо державної реєстрації нерухомого майна відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційнотелекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 ,

Представник позивача адвокат Калуцький Денис Євгенович, адреса для листування: м. Харків, пров. Короленка 19.

Відповідач ПАТ КБ «Надра», , адреса для листування: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців 15.

Відповідач ТОВ «Легіон Агро», адреса для листування: 61019, м. Харків, вїзд Даргомижського б.6,

Представник відповідача ТОВ «Легіон Агро»- адвокат Темнюкова Марина Ігорівна, адреса для листування: АДРЕСА_5 ,

Відповідач ПН Київського міського нотаріального округу Антипова Ія Володимирівна, адреса для листування: 01010, м. Київ, вул. Московська б.5/2б.

Повний текст рішення складено 10.11.2020 року.

Суддя -