ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 6/753/1068/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2020 р. Дарницький районний суд м.Києва у складі:

Головуючого судді Заставенко М.О.

при секретарі судового засідання Доля М.А.,

за участі

представника заявника (відповідача) ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві заяву ОСОБА_3 про розстрочення виконання рішення Дарницького районного суду м.Києва від 20.01.2020 у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

13.10.2020 до суду надійшла заява ОСОБА_3 , заінтересована особа ОСОБА_4 . В обґрунтування заяви ОСОБА_3 зазначає, що 20.01.2020 було прийнято рішення про стягнення з нього на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 у розмірі 2 500 грн. щомісячно, починаючи з 05.11.2018 і до повноліття дитини. З грудня 2017 року по серпень 2019 року він не працював, перебував на обліку в міському центрі зайнятості, в той же час передавав гроші на утримання дитини на загальну суму 19 369,85 грн. З серпня 2019 року відповідач працевлаштувався та з його доходу утримуються аліменти на дитину на рішенням суд та на підставі постанови приватного виконавця заборгованість за кредитним договором (що був укладений в період шлюбу в інтересах сім`ї) на користь АТ КБ «Приватбанк». Просив визнати вказані обставини винятковими та розстрочити виконання рішення суду в частині стягнення заборгованості по аліментам за період 05.11.2018 по 05.12.2018 на один рік.

Представник заявника в засіданні підтримав заяву та просив її задовольнити пославшись на обставини вказані в ній.

Представник заінтересованої особи заперечував проти задоволення заяви посилаючись на її необґрунтованість.

Заслухавши представників сторін , суд дійшов висновку про те, що заява про розстрочення виконання рішення суду задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

У судовому засіданні встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20.01.2020 з ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 у розмірі 2 500 грн. щомісячно, починаючи з 05.11.2018 і до повноліття дитини. Рішення суду набрало законної сили 29.07.2020.

Відповідно до довідки Дарницької районної філії Київського міського центру занятості від 12.02.2019 ОСОБА_3 перебуває на обліку в центрі зайнятості з 12.02.2019 (а.с.25)

З 23.05.2019 ОСОБА_3 працює на посаді завідувача складу адміністративно-господарської служби Київського науково-методичного центру по охороні, реставрації та використанню пам`яток історії, культури і заповідних територій середньомісячна заробітна плата становить 7 960,63 грн. (а.с.110).

Постановою приватного виконавця від 15.05.2020 звернуто стягнення на доходи ОСОБА_3 на підставі виконавчого напису нотаріуса на користь АТ КБ «Приватбанк» в сумі 134 344,55 грн. (а.с.153)

Згідно з ч. 4 ст. 435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, підставою для відстрочення виконання рішення суду є наявність перешкод та певних обставин, які унеможливлюють виконання рішення.

Такі обставини є виключними, тобто такими, що унеможливлюють виконання рішення суду в силу непередбачуваних обставин, що настали під час здійснення виконання судового рішення.

Оскільки виконання рішення якого просить розстрочити відповідач про аліменти на утримання неповнолітньої дитини, суд при вирішенні такої заяви враховує інтереси дитини.

Згідно із ч.7 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

ЄСПЛ вказує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v.UKRAINE, N 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Звертаючись до суду із заявою про розстрочку виконання судового рішення, боржник посилається на матеріальний стан та обставини, добровільної сплати аліментів в період розгляду справи судом, які не дають йому змоги сплатити заборгованість по аліментам у всій сумі.

Наведені заявником обставини на думку суду взагалі не є такими, з якими закон пов`язує розстрочку виконання рішення суду, оскільки рішенням суду стягнуто саме аліменти, а не заборгованість за ними.

Таким чином, норми чинного законодавства допускають відстрочення виконання рішення лише у виняткових випадках, натомість відповідачем не надано належних та допустимих доказів, в розумінні ст. 77, 78, 81 ЦПК України, які б давали підстави для розстрочення виконання рішення суду, а наведені відповідачем підстави, не є такими, що свідчать про їх винятковість.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене, виходячи з принципів верховенства права, обов`язковості виконання судових рішень, відсутності виключних обставин для розстрочення виконання рішення про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, а також враховуючи, що розстрочення виконання рішення може негативно вплинути на інтереси неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви щодо відстрочення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 77, 78, 81, 279, 435 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: М.О. Заставенко

Повний текст ухвали складений 05.11.2020