ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2020 року

м.Суми

Справа №591/6892/18

Номер провадження 22-ц/816/2121/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Левченко Т. А.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: Державна казначейська служба України, Прокуратура Сумської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Сумської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 17 серпня 2020 року в складі судді Шелєхової Г.В., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 20 серпня 2020 року,

в с т а н о в и в:

15 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Прокуратури Сумської області про відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги мотивував тим, що у 2005 році рішенням зборів учасників він був призначений директором ТОВ «АЖК». 25 березня 2010 року призначено директором ТОВ «Ювел». 26 липня 2010 року відносно нього порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 366 КК України, в той же день затримано та поміщено до слідчого ізолятора. На підприємствах був проведений обшук та виїмка первинних бухгалтерських документів, документів з господарської діяльності, внаслідок чого ТОВ «АРВ» фактично припинило свою діяльність, а діяльність ТОВ «Ювел» значно ускладнилась. 29 липня 2010 року відносно нього обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який діяв до листопада 2011 року. Вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 11 січня 2016 року він був виправданий та визнаний невинуватим.

Вказував, що з 26 липня 2010 року по 23 серпня 2016 року він знаходився під слідством, з них 15 місяців знаходився в слідчому ізоляторі, підозрювався у скоєнні тяжкого злочину. У зв`язку з цим зазнав значних психоемоційних моральних страждань, був позбавлений можливості піклуватися про своїх дітей, непрацездатних батьків, втратив власний бізнес. Вказані обставини негативно вплинули на його честь, гідність та ділову репутацію. За час перебування в СІЗО в нього невідворотно погіршився стан здоров`я, з`явилися невиліковні хвороби.

Посилаючись на зазначені обставини та незаконне кримінальне переслідування, просив стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України на його користь 5000000,00 грн відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 17 серпня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошові кошти в рахунок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у сумі 600000 грн та 26840 грн 00 коп в рахунок відшкодування судових витрат.

В іншій частині вимог відмовлено у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Не погодившись з рішенням суду, всі учасники справи подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, просить рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. Крім того, просить стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 8000 грн судових витрат за надану професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що стягнення судом моральної шкоди у розмірі 600000 грн, що значно менше, ніж визначено судовою психологічною експертизою, не відповідає глибині моральних страждань, засадам розумності, виваженості та справедливості. Вказує, що суд не взяв до уваги висновок судово-психологічної експертизи та не навів мотивів, що свідчили б про безпідставність суми заявленого позивачем відшкодування.

В апеляційній скарзі Сумська обласна прокуратура, яка є правонаступником Прокуратури Сумської області, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, порушення і неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду змінити та зменшити розмір стягнутої моральної шкоди до 340056 грн, а в частині розподілу судових витрат за проведення експертизи і витрат за надання професійної правничої допомоги - зменшити її розмір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами заподіяння моральної шкоди у визначеному ним розмірі. Досліджені судом докази щодо стану здоров`я ОСОБА_1 не перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із періодом перебування його під слідством та судом. Вважає, що законодавством передбачений розмір моральної шкоди, у випадку її спричинення внаслідок постановлення виправдувального вироку суду, що дорівнює одній мінімальній заробітній платі за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Враховуючи час перебування позивача під слідством та судом, а також розмір мінімальної заробітної плати на час розгляду справи судом, сума відшкодування моральної шкоди має становити 340056 грн, а не розмір, визначений судом першої інстанції.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є необґрунтованим у зв`язку з неправильною оцінкою наданих доказів, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Вважає, що висновок експерта, складений за результатами проведення судової психологічної експертизи, є лише науково-практичною рекомендацією для визначення характеру та ступеня моральних страждань позивача і носить ймовірний характер.

У відзивах на апеляційні скарги Сумської обласної прокуратури та Державної казначейської служби України представник ОСОБА_1 адвокат Монагарова О.Я. з доводами апеляційних скарг не погодилась, просила апеляційні скарги залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Монагарової О.Я., представника Сумської обласної прокуратури Вортоломея М.Ф., Микитенка В.П., які підтримали доводи своїх апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 26 липня 2010 року постановою старшого слідчого СВ прокуратури Сумської області ОСОБА_2 порушено кримінальну справу стосовно директора ТОВ «АРВ» ОСОБА_3 , директора ТОВ «АЖК» ОСОБА_1 та співзасновників зазначеного підприємства ОСОБА_4 і ОСОБА_5 за фактом ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, а також за фактом службового підроблення за ознаками злочинів, передбачених ст. 212 ч. 3 і ст. 366 ч. 2 КК України (т. 2, а.с. 62-63).

Постановою слідчого в ОВС СВ прокуратури Сумської області Нікітченка В.Г. від 23 березня 2011 року, притягнуто ОСОБА_1 в якості обвинуваченого, у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 212 ч. 3, 358 ч. 2,3, 28 ч.3, 212 ч.2, 28 ч.3, 358 ч.3, 28 ч.3 366 ч.2 КК України (т. 2, а.с. 64-164).

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 29 липня 2010 року обрано підозрюваному ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді взяття під варту (т. 2, а.с. 58).

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 23 вересня 2010 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_1 до 4 місяців (т. 2, а.с. 60).

Постановою Апеляційного суду Сумської області від 24 листопада 2010 року продовжено строк тримання під вартою в порядку запобіжного заходу обвинуваченого ОСОБА_1 до 25 грудня 2010 року (т. 2, а.с. 54-55).

Постановою Апеляційного суду Сумської області від 22 грудня 2010 року продовжено строк тримання під вартою в порядку запобіжного заходу обвинуваченого ОСОБА_1 до 25 січня 2011 року (т. 2, а.с. 56-57).

Постановою Апеляційного суду Сумської області від 24 січня 2011 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_1 до 25 лютого 2011 року (т. 2, а.с. 9).

Постановою Апеляційного суду Сумської області від 18 лютого 2011 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_1 до 25 квітня 2011 року (т. 2, а.с. 10).

Постановою Апеляційного суду Сумської області від 22 квітня 2011 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_1 до 25 липня 2011 року (т. 2, а.с. 11).

Постановою Тростянецького районного суду Сумської області від 23 листопада 2011 року змінено ОСОБА_1 міру запобіжного заходу з утримання під вартою на підписку про невиїзд, звільнено його з-під варти в залі суду (т. 2, а.с. 12).

Як вбачається з довідки ДУ «Сумський слідчий ізолятор» № 3/264 від 6 листопада 2019 року, ОСОБА_1 з 29 липня 2010 року по 23 листопада 2011 року знаходився в ДУ «Сумський слідчий ізолятор» (т. 2, а.с. 13).

Вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 11 січня 2016 року, ОСОБА_1 в пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст.28-ч. 2 ст. 212, ч. 2 ст. 27, ч.2 ст. 28 ч.4 ст. 358, ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28 ч.1 ст. 366 КК України визнано невинуватим та виправдано за недоведеністю його участі у вчиненні злочинів (т. 1, а.с. 15-84).

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 23 серпня 2016 року вирок Тростянецького районного суду Сумської області від 11 січня 2016 року залишено без змін (т.1, а.с. 85-88).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 травня 2017 року вирок Тростянецького районного суду Сумської області від 11 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 23 серпня 2016 року залишено без змін (т.1, а.с. 89-92).

Отже, судом встановлено, що позивач в період з 26 липня 2010 року по 23 серпня 2016 року (майже 73 місяці) знаходився під слідством та судом, з них 15 місяців знаходився в слідчому ізоляторі.

Згідно з епікризами (історія хвороби № 2287, № 2957, № 7626, № 10245) ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні КП «Охтирська центральна районна лікарня» Охтирської міської ради в періоди з 11 березня 2019 року по 18 березня 2019 року, з 28 березня 2019 року по 8 квітня 2019 року, з 20 серпня 2019 року по 04 вересня 2019 року, з 09 листопада 2019 року по 18 листопада 2019 року (т. 2, а.с. 25-29).

Згідно з епікризами (історія хвороби № 4301, № 5755) ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в урологічному відділенні КП «Охтирська центральна районна лікарня» Охтирської міської ради в періоди з 18 квітня 2000 року по 04 травня 2000 року, з 04 червня 2009 року по 18 червня 2009 року (т. 2, а.с. 31-34).

Як вбачається з результатів тестування від 09 вересня 2019 року, результат на дослідження гепатиту С у ОСОБА_1 позитивний (т. 2, а.с. 38).

Відповідно до висновку експерта № 2150/2188 за результатами проведення комісійної судової психологічної експертизи від 10 січня 2020 року, ситуація, що пов`язана з незаконним притягненням ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності у кримінальній справі № 588/1254/14-к, за результатами розгляду якої вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 11 січня 2016 року він визнаний невинуватим та виправданий за недоведеністю у вчиненні кримінальних злочинів, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст.28-ч. 2 ст. 212, ч. 2 ст. 27, ч.2 ст. 28 ч.4 ст. 358, ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28 ч.1 ст. 366 КК України, вплинула на його особистість як психотравмуючий фактор.

Порушення щодо ОСОБА_1 кримінальної справи, затримання і тримання його під вартою в ДУ «Сумський слідчий ізолятор» протягом тривалого часу, обрання міри запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд спричинили ОСОБА_1 моральні (немайнові) страждання. У зв`язку з інтенсивністю, стійкістю, тривалістю впливу та негативними наслідками для особистості ОСОБА_1 , його моральні страждання є суттєвими.

Орієнтовний розмір компенсації ОСОБА_1 моральної (немайнової) шкоди за завдані страждання, відповідно до даного психологічного дослідження сумарно складає 1053 МЗП, без врахування коефіцієнту «Обрання інших мір обмеження свободи» (підписка про невиїзд), в тому числі, у відповідності з окремими факторами: «Притягнення невинного до кримінальної відповідальності» D=d x fv x i x c x (1-fs) = 180 МЗПх1х1,5х1,5х(1-0)=450 МЗП.

«Незаконне затримання» D=d x fv x i x c x (1-fs) =72 МЗПх1х1,5х1,5х(1-0) = 162 МЗП.

«Незаконне утримання під вартою» D=d x fv x i x c x (1-fs) =(14,4х15) МЗПх1х1,5х1,5х(1-0) = 486 МЗП (т. 2, а.с. 222-240).

Згідно з консультативним висновком спеціаліста від 16 січня 2020 року ОСОБА_1 встановлено діагноз: хронічний вірусний гепатит С мінімальної активності в стадії некомпенсованого цирозу печінки. Синдром портальної гіпертензії. Анемія першого ступеня (т. 2, а.с. 215).

Свідок ОСОБА_6 в суді першої інстанції пояснив, що з початку листопада 2010 року протягом 8 місяців знаходився в одній камері з позивачем в СІЗО. 09 травня 2011 року позивача сильно побили, він був в крові. В камері знаходилося 12 спальних місць на 20-23 чоловік, спали по черзі. Вода давалася на 2 години вранці та на 2 години ввечері. В туалет завжди була черга, душ 1 раз на тиждень. Курили в приміщенні, що є неприпустимим для тих, хто не курить. Серед співкамерників були хворі на відкриту форму туберкульозу, гепатиту С, в камері було брудно. Позивач був у пригніченому психічному стані.

Як вбачається з ряду подяк, вручених позивачу (т. 2, а.с. 39-44), характеризувався він позитивно, займав активну життєву позицію, користувався повагою серед свого оточення.

Вказана обставина підтверджується колективними зверненнями колективу ТОВ «АЖК» та Охтирської міської організації ветеранів війни і військової служби «Маю честь», депутатським зверненням депутата обласної ради ОСОБА_7 з проханням вирішити питання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_1 з тримання під вартою на підписку про невиїзд.

З копії депутатського звернення № 1 від 7 грудня 2010 року, копії звернення Всеукраїнської Спілки учасників війни Охтирської міської організації ветеранів війни і військової служби «Маю честь» відомо щодо окремих фактів біографії ОСОБА_1 , його професійну, благодійницьку діяльність.

Із копії колективного звернення від 10 січня 2011 року відомо, що колектив ТОВ «АЖК» надає ОСОБА_1 виключно позитивну характеристику, зокрема: «…Ми знаємо ОСОБА_1 на протязі декількох років і знаємо його виключно як порядного та чесного підприємця та людину… За час підприємницької діяльності ОСОБА_1 жодного разу не притягувався до адміністративної чи кримінальної відповідальності за порушення податкового чи трудового законодавства, завжди своєчасно виплачував заробітну плату працівникам, бухгалтерам, операторам АЗС…» (т. 2, а.с. 14-16).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок незаконного переслідування з боку правоохоронних органів, позивачу завдана моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню у розмірі 600000,00 грн. Крім того підлягають компенсації витрати на правничу допомогу в сумі 8000,00 грн та витрати на проведення експертизи - 18840,00 грн.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з положеннями ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Спеціальним законом, який врегульовує спірні правовідносини є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 1, п. 1 ч. 1 ст. 2, ч. ч. 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття справи судом апеляційної інстанції за відсутністю в діях особи складу злочину. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до ст.13 цього Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

З урахуванням встановлених по справі обставин щодо незаконного перебування позивача під слідством, а також строку такого перебування та розміру мінімальної заробітної плати на час ухвалення рішення, а також наданих позивачем доказів на підтвердження заподіяння моральної шкоди, суд правильно визначив розмір у сумі 600000 грн.

При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що визнання позивача невинуватим вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 11 січня 2016 року та виправдання за недоведеністю його участі у вчиненні злочинів є підтвердженням незаконних дій органів досудового розслідування. Суд обгрунтовано вважав, що позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у порушенні його конституційних прав, душевних переживаннях через незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, втручання у його приватне і сімейне життя, порушення у зв`язку з цим нормальних життєвих зв`язків, вимушених змін в організації його життя, а саме інформація про його незаконні затримання, обшук, перебування під вартою негативним чином вплинула на стан його здоров`я, ділову репутацію, що призвело до значних страждань позивача та невідворотних наслідків.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про стягнення судом моральної шкоди у розмірі, що не відповідає глибині його моральних страждань і є значно меншим, ніж визначено судовою психологічною експертизою, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані.

Так, при визначенні розміру моральної шкоди судом правильно враховано положення ст. 23 ЦК України, зокрема характер правопорушення у відношенні позивача, глибину його фізичних і душевних страждань, а також вимоги розумності та справедливості.

Визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди відповідає вимогам ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Вирішуючи спір, суд дав оцінку висновку експерта № 2150/2188 за результатами проведення комісійної судової психологічної експертизи від 10 січня 2020 року, проте зазначений висновок не є беззаперечним доказом заподіяння моральної шкоди саме у вказаному у ньому розмірі.

Відхиляючи доводи скарги ОСОБА_1 , апеляційний суд виходить з того, що наведені у висновку розрахунки грошової компенсації за спричинену моральну шкоду, завдану позивачу, є лише науково-практичною рекомендацією для визначення характеру та ступеня моральних страждань з урахуванням індивідуально-особистих властивостей позивача і суб`єктивних наслідків зазначеної ситуації. У висновку зазначений орієнтовний розмір компенсації ОСОБА_1 моральної (немайнової) шкоди за завдані страждання, тому, суд у сукупності з іншими доказами у справі перевірив визначений розмір відшкодування моральної шкоди та прийшов до висновку про його надмірність, вірно врахувавши практику Європейського суду з прав людини, обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань і виходив з того, що порушена проти ОСОБА_1 кримінальна справа мала тяжкі наслідки для нього.

Доводи апеляційних скарг Прокуратури Сумської області та Державної казначейської служби України про те, що судом безпідставно завищено розмір відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими. Як вище вказувалося, її розмір визначено з урахуванням встановлених по справі обставин та вимог закону.

Доводи в апеляційній скарзі ОСОБА_1 про те, що в аналогічних справах суди відшкодовували значно більший розмір моральної шкоди, є необгрунтованими, оскільки суди дійшли до таких висновків з урахуванням інших фактичних обставин справи.

Посилання позивача на те, що не врахована судова практика, зокрема постанова Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 357/14357/17, де судом відшкодовано 1502280 грн моральної шкоди, недоречні, оскільки в даній справі встановлені інші фактичні обставини, зокрема судом встановлено, що особа незаконно перебувала під слідством 241 місяць 6 днів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, за встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи і надав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Питання щодо компенсації позивачу витрат на правничу допомогу та на проведення експертизи вирішено судом першої інстанції згідно з законом.

Доводи апеляційних скарг не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Понесені позивачем в суді апеляційної інстанції витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн не підлягають компенсації у зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Сумської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 17 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.Ю. Кононенко

Судді: В.І. Криворотенко

Т.А. Левченко