Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/84/15
УХВАЛА

Іменем України

05 листопада 2020року Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Войнарівського М.М., за участю секретаря судового засідання Куртій О.Ф. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до Надбузької сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Миколаївський районний відділ Державної міграційної служби України у Миколаївської області, про захист житлових прав, за зустрічним позовом ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

встановив:

У провадженні Миколаївського районного суду Миколаївської області знаходиться цивільна справа за первісним позовом ОСОБА_1 до Надбузької сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Миколаївський районний відділ Державної міграційної служби України у Миколаївської області, про захист житлових прав, за зустрічним позовом ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Надбузької сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Миколаївський районний відділ Державної міграційної служби України у Миколаївської області про визнання ордеру недійсним, виселення, вселення та зобов`язання вчинити дії з реєстрації.

Позов мотивовано тим, що її сім`я мала право на користування квартирою. Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 13 червня 2000 року її матір ОСОБА_4 , інші члени сім`ї та вона, будучи малолітньою особою, визнані такими, що втратили право користування жилим приміщенням за статтею 71 ЖК Української РСР. Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 17 вересня 2014 року судове рішення в частині вирішення вимог до неї, ОСОБА_1 , скасовано і в позові в цій частині відмовлено. У 2000 році рішенням сільської ради спірна квартира надана сім`ї ОСОБА_2 . На сьогодні у квартирі проживають ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які перешкоджають їй у користуванні жилим приміщенням. Посилаючись на поновлення свого права користування квартирою, ОСОБА_1 просила визнати недійсним ордер на вселення ОСОБА_2 та членів його сім`ї до квартири, виселити ОСОБА_2 і ОСОБА_3 із вказаної квартири та вселити її, а також зобов`язати Миколаївський районний відділ Державної міграційної служби України зняти відповідачів з реєстрації та зареєструвати її.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали зустрічний позов про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування квартирою.

Зустрічний позов мотивовано тим, що попередні власники привели жиле приміщення у непридатний для проживання стан, з 1997 року не проживали у квартирі разом з малолітньою дитиною, що підтверджено судовим рішенням, а їхня сім`я отримала жили примиіщення у встановленому законом порядку, провела капітальний ремонт та тривалий час користується квартирою.

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 19 квітня 2016 року первісний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

ОСОБА_1 , уродженку с. Надбузьке Миколаївського району Миколаївської області, вселено до жилого приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним ордер на жиле приміщення № 3 від 29 вересня 2000 року, який видано ОСОБА_2 і членам його родини: дружині ОСОБА_5 , дочці ОСОБА_3 , дочці ОСОБА_6 згідно з рішенням Виконавчого комітету Надбузької сільської ради Миколаївського району Миколаївської області № 44 від 12 вересня 2000 року «Про перерозподіл звільненого житла у сел. Надбузьке».

ОСОБА_2 і ОСОБА_3 виселено з жилого приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язано Надбузьку сільську раду Миколаївського району Миколаївської області надати ОСОБА_2 і ОСОБА_3 інше жиле приміщення. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині первісного позову відмовлено. У зустрічному позові ОСОБА_2 і ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 29 липня 2016 року рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області скасовано та ухвалено нове про відмову в первісному позові ОСОБА_1 та зустрічному позові ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .

Постановою Верховного суду від 24.10.2018 року рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 19 квітня 2016 року та рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 29 липня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 22.02.2019 року вищезазначену цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду.

У судове засідання позивач за первісним позовом, належним чином повідомлений про судове засідання, не з`явився, причини неявку суду не повідомив.

Відповідачі та їх представник у судове засідання також не з`явилися,при цьому від представника відповідача адвоката Сафронова Ю.І.надійшла заява про залишення первісного позову без розгляду у зв`язку з систематичною неявкою позивача у судове засідання та клопотання про залишення зустрічного позову без розгляду,також зазначив про розгляд справи без їх участі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого.

Відповідно до ст. 43 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися визначеними законом процесуальними правами та виконувати процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки в судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, позивач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом F 475/97-ВР від 17.07.1997 року,гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Суд при цьому враховує, що Європейський суд у своїй практиці широко тлумачить дане питання, основним у якому є доступ до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У той же час, Європейський суду своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Крім того, враховуючи нормативне регулювання даного питання національним та європейським законодавством, суд вважає, що позивач не з`являючись у судові засідання, не даючи суду можливості своїми діями у встановлений законом строк вирішити справу, зловживає своїми процесуальними правами.

Законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/ неповажності явки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто, не вказує на врахування судом поважності причин при повторній неявці позивача до суду (другої підряд). Це пов`язано із дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами. Крім того, таке положення закону пов`язане із дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 р.). При цьому, законодавець передбачив баланс захисту прав як позивача, який повторно не з`явився в судове засідання (незалежно від причин неявки), так і відповідача, який у зв`язку з такою неявкою вимушений витрачати свої час та кошти. Так, для відповідача - це є залишення заяви без розгляду з правом на компенсацію витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 5 ст. 142 ЦПК України), а для позивача - це право на повторне звернення до суду з тим самим позовом (ч. 2ст. 257 ЦПК України).

Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. F 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів.

Пунктом 3 вказаної вище постанови Пленуму ВССУ судам дано роз`яснення на те, що, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків у цивільних справах є, в т.ч. і правова та фактична складність справи; поведінка заявника, характер процесу та його значення для заявника.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області з метою всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього розгляду справи, визнано обов`язковою явку позивача у судові засідання. При цьому, в судові засідання позивач не з`явився.

Відповідно до ч. 5 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з положеннями п. 3) ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що позивач за первісним позовом, явку якого ухвалою суду було визнано обов`язковою, у судові засідання не з`явився, що перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про залишення первісного позову без розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Стосовно заяви представника позивачів за зустрічним позовом про залишення зустрічного позову без розгляду суд дійшов наступного висновку.

Згідно з положеннями п. 5) ч. 1 ст. 257 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Враховуючи, що письмова заява представника позивача за зустрічним позовом про залишення позову без розгляду, не суперечить закону, а також є його правом, передбаченим п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд вважає за необхідне подану заяву задовольнити.

Керуючись ч. 5 ст. 223, п. 3) ч. 1, ч. 2 ст. 257, ч. 1 ст. 260 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ухвалив:

Первісний позов ОСОБА_1 до Надбузької сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Миколаївський районний відділ Державної міграційної служби України у Миколаївської області, про захист житлових прав, залишити без розгляду

Зустрічний позов ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, - залишити без розгляду.

Відповідно до ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Згідно з ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду.

Суддя М. М. Войнарівський

05.11.2020