Постанова

Іменем України

28 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 496/2004/16-ц

провадження № 61-22114св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», товариство з обмеженою відповідальністю «Естейт Селлінг»,

третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Каримова Неля Сабіровна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Каримової Неллі Сабіровни на постанову Одеського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року в складі колегії суддів: Сегеди С. М., Гірняк Л. А., Цюри Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), товариства з обмеженою відповідальністю «Естейт Селлінг» (далі - ТОВ «Естейт Селлінг»), у якому просила визнати недійсними договір купівлі-продажу будинку від 16 березня 2016 року № 728 та договір купівлі-продажу земельної ділянки від 16 березня 2016 року № 729, посвідчені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каримовою Н. С.

Позов мотивований тим, що 21 лютого 2008 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладений кредитний договір № ОDMLGА00000014, за умовами якого вона отримала кредит в розмірі 113 100 дол. США з кінцевим терміном повернення 21 лютого 2028 року.

Цього ж дня в забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором між сторонами укладений іпотечний договір, предметом якого є житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 138,4 кв. м, житловою площею 52,30 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка, кадастровий номер :02:004:0741, що розташована за вищевказаною адресою.

В подальшому ПАТ КБ «ПриватБанк» в судовому порядку звернуло стягнення на предмет іпотеки.

16 березня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каримовою Н. С. на підставі договорів купівлі-продажу №№ 728, 729 здійснено реєстрацію права власності зазначеного житлового будинку та земельної ділянки на ТОВ «Естейт Селлінг».

Посилаючись на те, що при зверненні стягнення на предмет іпотеки не було враховано, що їй та членам її сім`ї, які проживають у цьому житловому будинку, не надано інше постійне житло; банком не виконано умову про реалізацію предмета іпотеки шляхом його продажу, ОСОБА_1 просила задовольнити позовні вимоги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 30 жовтня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що рішення Біляївського районного суду Одеської області про звернення стягнення на предмет іпотеки ухвалено 24 жовтня 2012 року, тобто, до вступу в дію 07 червня 2014 року Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у зв`язку з чим вказаний закон, який не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки, не поширюється на спірні правовідносини.

При цьому судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» надсилало на адресу ОСОБА_1 повідомлення про намір укласти договір купівлі-продажу іпотечного нерухомого майна, яке позивач отримала. Крім того, при укладенні оспорюваних договорів ПАТ КБ «ПриватБанк» дотримано вимогу щодо оцінки об`єкта іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Біляївського районного суду Одеської області від 30 жовтня 2017 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу будинку від 16 березня 2016 року № 728 та договір купівлі-продажу земельної ділянки від 16 березня 2016 року № 729, посвідчені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каримовою Н. С.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» поширюються на спірні правовідносини, у зв`язку з чим дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У грудні 2019 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Каримова Н. С. звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги, не встановив сукупність умов, визначених Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», для його застосування. Положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не можуть бути підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Відзив на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не поданий.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 січня 2020 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано справу № 496/2004/16-ц з суду першої інстанції.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 жовтня 2020 року справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», ТОВ «Естейт Селлінг», третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Каримова Н. С., про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, призначено до розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 21 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладений кредитний договір № ОDMLGА00000014, за умовами якого вона отримала кредит в розмірі 113 100 дол. США з кінцевим терміном повернення 21 лютого 2028 року.

Цього ж дня в забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором між сторонами укладений іпотечний договір, предметом якого є житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 138,4 кв. м, житловою площею 52,30 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка, кадастровий номер :02:004:0741, що розташована за вищевказаною адресою.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2012 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 21 лютого 2008 року № ОDMLGА00000014, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , яка складає 188 387,42 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 1 505 215 грн 47 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом - 92 816, 52 дол. США; заборгованість по процентам за користування кредитом - 43 828, 71 дол. США; заборгованість по комісії за користування кредитом - 1 156,01 дол. США; пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до договору -41 585, 55 дол. США; штраф (фіксована частина) - 31,29 дол. США, штраф (процентна складова) -8 969,34 дол. США, звернено стягнення на предмет іпотеки: на житловий будинок, вартістю 581 447 грн, загальною площею 138, 40 кв. м, з надвірними спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві власності, та на земельну ділянку, площею 0,042 га, вартістю 75 058 грн, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві власності, шляхом укладання ПАТ КБ «ПриватБанк» договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем та здійснення цим банком всіх необхідних дій для продажу предметів іпотеки, в тому числі отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно. В задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині надання дозволу укласти договір купівлі-продажу від імені ОСОБА_1 , а також в частині виселення та зняття з реєстраційного обліку відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 08 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 травня 2015 року, рішення Біляївського районного суду Одеської області від 24.10.2012 року змінено, доповнено абзац 4 резолютивної частини рішення після слів «договору купівлі-продажу» словами «від імені ОСОБА_1 ». В іншій частині рішення залишено без змін.

16 березня 2016 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Естейт Селлінг» укладений договір купівлі-продажу будинку та договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каримовою Н. С.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частинами першою та третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У справі, що переглядається, суди встановили, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 24жовтня 2012 року, частково зміненим рішенням апеляційного суду Одеської області від 08 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 травня 2015 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 21 лютого 2008 року № ОDMLGА00000014 звернено стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 138,4 кв. м, житловою площею 52,30 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, кадастровий номер :02:004:0741, що розташована за вищевказаною адресою, шляхом укладання ПАТ КБ «ПриватБанк» договору купівлі-продажу від імені ОСОБА_1 будь-яким способом з іншою особою-покупцем та здійснення цим банком всіх необхідних дій для продажу предметів іпотеки.

Разом з цим, 07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого протягом дії цього закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки (застави).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом його дії інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Вказаний Закон є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону не підлягає виконанню.

Вказаний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 726/1538/16-ц (провадження № 14-111цс19).

Враховуючи, що договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, укладені між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Естейт Селлінг» 16 березня 2016 року, посвідчені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Каримовою Н. С. під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що вказаний нормативно-правовий акт поширюється на ці правовідносини.

Аналіз вищевказаних норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» дає підстави для висновку про те, що він застосовується при одночасній наявності всіх перерахованих умов.

Тягар доведення зазначених обставин покладається на позивача, оскільки частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, пославшись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 726/1538/16-ц (провадження № 14-111цс19), дійшов висновку, що оспорювані договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 16 березня 2016 року суперечать положенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Разом з цим, задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд не встановив наявності усіх умов, передбачених пунктом 1 Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», одночасне існування яких є підставою для визнання недійсним договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки.

Ураховуючи, що суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, а суд апеляційної інстанції не встановив фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, не дослідив надані сторонами докази в сукупності, зокрема, щодо умов, визначених Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, оскаржувана постанова апеляційного суду підлягає скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Доводи касаційної скарги з посиланням на те, що відповідно до пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» земельна ділянка не підпадає під дію цього закону є безпідставними, оскільки відповідно до статті 6 Закону України «Про іпотеку» іпотека за цим договором поширюється на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, про що також зазначено в пункті 35.4 іпотечного договору від 21 лютого 2008 року.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

За приписами частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За змістом статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

З метою забезпечення завдання цивільного судочинства, а саме щодо забезпечення справедливого розгляду справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а ухвалене у справі судове рішення суду апеляційної інстанції - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Каримової Неллі Сабіровни задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов

Судді : В. С. Жданова

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук

М. Ю. Тітов