Справа № 755/9056/20
Провадження № 2/755/4249/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" листопада 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

розглянувши за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , відділ з питань реєстрації проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Дніпровський районний відділ державної міграційної служби України про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, та зняття з реєстрації місця проживання, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 , за відсутністю понад шість місяців, та зняти його з реєстраційного обліку місця проживання з внесенням відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що відповідно до рішення виконавчого комітету Дніпровської районної ради народних депутатів від 27 листопада 1989 року громадянці ОСОБА_1 був виданий ордер № 6967 від 25 грудня 1989 року про право на заняття службового приміщення - двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , жилою площею 27,1 кв.м. На підставі вказаного ордеру позивач набула право користування на вказане житло, за яке сплачує комунальні послуги та веде нагляд за його станом. У квартирі зареєстровані з 05 січня 1990 року наступні громадяни: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Однак відповідач, ОСОБА_2 , не проживає у вказаному житловому приміщенні понад шість місяців без поважних причин, а саме з 01 березня 2017 року, не сплачує комунальні платежі з утримання житла, його особистих речей у квартирі немає та взагалі нею не цікавиться, про що представниками обслуговуючої організації ЖЕД-406 м. Києва складено Актом про не проживання. Ні позивач, ні інші члени сім`ї не чинили відповідачу перешкод у користуванні квартирою. Відповідач отримав у банку кредит та на адресу позивача регулярно надходять претензії щодо майна, що спричиняє їй значні незручності, після чого відповідач виїхав з квартири та вивіз усі свої речі. Реєстрація відповідача у вказаному житловому приміщенні порушує право позивача на розпорядження і користування майном, також виникають проблемі зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються, що порушує права позивача.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 липня 2020 року відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем не було отримано, а конверт разом з даними документами повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого терміну зберігання», при цьому відповідач повідомлявся судом про відкриття провадження у справі за зареєстрованим місцем проживання.

Копію ухвали про відкриття провадження позивач отримала 19 серпня 2020 року. Треті особи відділ з питань реєстрації проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації та Дніпровський районний відділ державної міграційної служби України копію вказаної ухвали суду з копією позовної заяви та доданими до неї документами отримали 28 серпня 2020 року , а треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - 02 вересня 2020 року.

02 вересня 2020 року до суду надійшли заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , кожного окремо, у яких останніми підтверджено обставини, викладені у позовній заяві, позовні вимоги підтримують та наполягають на їх задоволенні, з процесуальними правами ознайомлені.

08 вересня 2020 року до суду надійшли письмові пояснення на позовну заяву представника третьої особи Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації - Ляхової Я.Ю., у яких, у зв`язку з відсутністю порушень інтересів третьої особи, просить прийняти рішення згідно чинного законодавства.

Інших заяв по суті справи від учасників справи не надійшло, відповідачем не не використано право подати відзив на позовну заяву.

Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 25 грудня 1989 року ОСОБА_1 та членам її сім`ї, яка складається з чотирьох осіб, на підставі рішення виконавчого комітету Дніпровської районної ради народних депутатів від 27 листопада 1989 року № 855/8 «Про затвердження рішення про надання службової житлової площі робітникам житлово-комунального відділу Дарницького ВРЗ», було видано ордер № 6967 на право заняття службового приміщення - двокімнатної квартири АДРЕСА_2 . До складу сім`ї входять: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 - чоловік, ОСОБА_2 - син, ОСОБА_4 - син.

Факт реєстрації місця проживання відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у квартирі АДРЕСА_1 , підтверджується витягом № 33913960 від 08.10.2018 з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні та відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА».

При цьому, відповідно до акту від 06 березня 2020 року, затвердженого ЖЕД-406, ОСОБА_2 , у квартирі АДРЕСА_1 не проживає з 01 березня 2017 року по день складання акту.

За період з червня 2017 року по 19 липня 219 року до Дніпровського УП ГУНП в м. Києві заяв та звернень від гр. ОСОБА_2 щодо вчинення перешкод в користуванні житловим приміщенням за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 , не надходило, що підтверджується листом Дніпровського УП ГУНП в м. Києві від 19 липня 2019 року.

Відповідно до листа Київської міської клінічної лікарні № 11 Дніпровського району м. Києва від 18 липня 2019 року № 792 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 2017 року по день надання відповіді на запит за даними облікової медичної документації за медичною допомогою до КМКЛ № 11 Дніпровського району м. Києва не звертався.

Із наданих листів убачається, що на ім`я відповідача, ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_3 , надходить кореспонденція, в тому числі щодо необхідності поверхня кредитної заборгованості.

Згідно зі ст. 64 Житлового кодексу Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Положеннями ст. 71 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

За приписами ст. 163 Житлового кодексу Української РСР у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім`ї не звільняє їх від виконання обов`язків за договором найму жилого приміщення.

В ході розгляду даної справи, на підставі належних, допустимих та достовірних доказів судом встановлено, що відповідач у строк понад шість місяців не проживає в житловому приміщенні.

Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Разом із тим, у ч. 2 ст. 8 Конвенції визначено підстави, за яких втручання держави у використання особою права на житло, захищеного даною статтею, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися «в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни», для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню.

У постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року №2 Пленум Верховного Суду України підкреслив, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

В ході розгляду даної справи відповідачем не надано доказів того, що існували поважні причини його відсутності в житловому приміщенні у строк протягом понад шести місяців. Не містять матеріали справи також і будь-яких доказів того, що позивач або треті особи перешкоджали відповідачу у користуванні житловим приміщенням, або ж доказів наявності підстав для збереження житлового приміщення за членом сім`ї наймача протягом більш тривалого періоду, передбачених п. 1-7 ч. 3 ст. 71 Житлового кодексу Української РСР.

Відповідно до ч. 1, 3 ст.12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 2 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, оскільки відповідач понад шість місяців не проживає у житловому приміщенні без поважних причин, суд дійшов висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень її житлових прав шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3 .

Щодо позовної вимоги про зняття відповідача з реєстрації місця проживання у зазначеній квартирі суд дійшов наступного.

Порядок зняття з реєстраційного обліку визначений Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-IV від 11.12.2003 зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється (серед іншого) на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином, відповідно до зазначеної норми зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон № 1382-IV від 11.12.2003 є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статей 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; статті 405 ЦК України).

При визнанні судом осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, юридичним наслідком є зняття таких осіб з реєстраційного обліку за адресою зазначеного житла.

Правову позицію з цього питання з аналогічними висновками висловлено Верховним Судом у Постанові від 06.02.2019 року у справі № 465/2559/14-ц, яка в силу Закону є обов`язковою до застосування цій справі, оскільки мають місце аналогічні по своїй суті фактичні обставини справи та відповідно правовідносини.

Таким чином підстав для задоволення позовних вимог в частині зняття відповідача з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_3 , судом не встановлено, оскільки порядок зняття з реєстрації визначений законом, а за наявності відповідного спору з органами, які уповноважені здійснювати дії пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, як відповідними суб`єктами владних повноважень, останній має вирішуватись за правилами адміністративного судочинства.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , відділ з питань реєстрації проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Дніпровський районний відділ державної міграційної служби України про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, та зняття з реєстрації місця проживання.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 64, 71, 72, 163 Житлового кодексу Української РСР, ст.ст. 2, 10, 76, 77-81, 89, 209, 210, 223, 247, 265, 280-283, 289, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ), треті особи: ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ), ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 ), відділ з питань реєстрації проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації (м. Київ вул. Харківське шосе, 18), Дніпровський районний відділ державної міграційної служби України (м. Київ вул. М.Лєбєдєва, 14-А) про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, та зняття з реєстрації місця проживання - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: