Справа № 346/2602/20
Провадження № 2/346/1327/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2020 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі:

головуючого Веселова В.М.,

секретаря Максим`юк М.А.,

представника позивача Атаманюка В.М.

позивачки ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия заяву про відвід, подану адвокатом Атаманюк В. по цивільній справі № 346/2620/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей,-

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до розподілу справ автоматизованою системою документообігу суду, 7 липня 2020 року до мене поступила позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей.

В справі було проведено підготовче судове засідання 20 липня 2020 року, призначено судовий розгляд на 4 вересня 2020 року. 4 вересня 2020 року було винесено ухвалу про залучення до справи третьої сторони- органу опіки та піклування,для надання висновку щодо місця проживання дітей, оскільки відповідач в цій частині позовну заяву заперечив, вважає,що діти повинні проживати з ним.

5 листопада 2020 р. до суду поступила заява про відвід судді ОСОБА_3 від адвоката Атаманюка В.М., який свою заяву мотивує тим,що суддя відноситься до нього упереджено.

Вважає,що в даному випадку суддя проявив упередженість до сторін,які він представляв, відповідно судді слід заявити відвід.

Позивачка підтримала заявлене клопотання, відповідач заперечив заяву про відвід,вважає,що відвід є необгрунтований.

Розглянувши письмову заяву представника позивача,заслухавши думку позивачки,її представника та відповідача, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч.1 ст.36 ЦПК України суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді. Згідно ст.40 ч.2 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

У відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.1996 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У відповідності до ст.4 ЦПК України - суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України,застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України та застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ст.1 ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року,Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», Україна повністю визнає на своїй території дію статті 25 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання компетенції Європейської комісії з прав людини приймати від будь-якої особи, неурядової організації або групи осіб заяви на ім`я Генерального Секретаря Ради Європи про порушення Україною прав, викладених у Конвенції, та статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

П.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України, ст.ст.3,4 ЦПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом.

Наявність безсторонності визначається фактором, чи забезпечення судом умов, за яких були б неможливі сумніви у його безсторонності , про що зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини в справі Білуха проти України від 9 листопада 2006 року та Справа Мироненко та Мартенко проти України» від 10.12.2009 року.

Так, в провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей. Як вбачається з матеріалів справи , дана справа поступила до суду 7 липня 2020 року. В справі було проведено підготовче судове засідання 20 липня 2020 року, призначено судовий розгляд на 4 вересня 2020 року. 4 вересня 2020 року було винесено ухвалу про залучення до справи третьої сторони- органу опіки та піклування,для надання висновку щодо місця проживання дітей, оскільки відповідач в цій частині позовну заяву заперечив, вважає,що діти повинні проживати з ним.

Адвокат Атаманюк В.М. , який представляє позивачку ОСОБА_1 , скористався своїм правом та подав заяву про відвід судді в зв`язку з тим,що головуючий по справі ставиться до нього упереджено і по іншій справі №346/3941/19 вже виніс ухвалу про задоволення клопотання про відвід.

Суд зазначає, що адвокат Атаманюк В.М. в даному випадку зловживає своїм правом і подає заяви про відвід вибірково. Так суддею слухалась справа №346/2409/20 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, де адвокат ОСОБА_5 представляв інтереси позивачки,і по даній справі клопотання про відвід не подавав. Аналогічно слухалась справа № 346/2248/20 за позовом ОСОБА_6 до виконавчої служби, про виключення майна з опису, де також адвокат Атаманюк ,представляючи інтереси позивачки, заяву про відвід судді не заявляв. При чому обидві вищезазначені заяви слухались після винесення ухвали по справі №346/2409/20.

Таким чином вважаю, що подана представником позивача заява є безпідставна, оскільки подана всупереч ст.39 ЦПК України з недотриманням відповідних строків.

У відповідності до ст.126 Конституції України вплив на суддю в будь-який спосіб забороняється.

Отже, зважаючи на те, що в заяві про відвід містяться неправдиві відомості та на підставі викладеного і керуючись ст.ст.36,39,40,41 ЦПК України, вважаю,що у заявленому відводі слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Рішення Конституційного Суду № 19-рп/2004 від 01.12.2004, ст. ст.36,39,40,41 ЦПК України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.1996 року, ст.1 ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року,Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», рішення Європейського Суду з прав людини, Справа "Білуха проти України" (Заява N 33949/02) від 9.11.2006 року, Справа Мироненко та Мартенко проти України» від 10.12.2009 року № N 4785/02, правовий висновок Верховного Суду в постанові №277/599/15-к від 17 вересня 2019 року, -

ухвалив:

В задоволенні заяви про відвід судді Веселову В.М. подану адвокатом Атаманюком В. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Веселов В. М.