Справа № 646/2769/20
№ провадження 2/646/1477/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.11.20 року м.Харків

Червонозаводський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого - судді Теслікової І.І.,

при секретарі - Бєлівцовій О.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом представника ОСОБА_1 , адвоката Філімонової Олени Сергіївни, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аннет» про стягнення шкоди,-

в с т а н о в и в:

Представник ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, яким просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму франшизи у розмірі 2000,00 грн. та 5000,00 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що 04.12.2019 року о 20 год. 40 хв. у м. Харкові на майдані Захисників України, біля будинку № 1, відбулося ДТП за участі водіїв ОСОБА_2 , який керував автомобілем Volgabus 429801, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та ОСОБА_1 , яка керувала транспортним засобом Hyundai І20, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Постановою Московського районного суду м.Харкова від 16.03.2020 року у справі № 643/21258/19 провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП України відносно ОСОБА_2 закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної.На час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у АТ СГ «ТАС», згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО 5966371 від 02.08.2019 року, франшиза згідно Поліса становить 2000,00 грн. Страховою компанією «TAC» позивачу було виплачено страхове відшкодування за завдану майнову шкоду у розмірі 8372,00 гривень. На час вчинення ДТП гр. ОСОБА_2 працював у TOB «АННЕТ» водієм, здійснював свої посадові обов`язки. Крім того, незаконними діями ОСОБА_2 позивачу було завдано моральну шкоду, яку позивач оцінює у розмірі 5000,00 грн.

Ухвалою суду від 14.05.2020 року відкрито спрощене провадження у справі.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому не заперечував проти частково задоволення позову, а саме в частині стягнення з відповідача франшизи у розмірі 2000,00 грн. та заперечував проти стягнення з відповідача моральної шкоди у зв`язку з необґрунтованістю позову в цій частині. При цьому, у відзиві представником позивача здійснено застереження щодо стягнення з відповідача франшизи лише у встановлені у рішенні суду вини ОСОБА_2 у порушенні ПДР, що стало причиною ДТП за участі сторін.

Позивачем надано відповідь на відзив щодо заподіяння їй моральної шкоди.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставні та не підлягають до задоволення.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом із постанови Московського районного суду м.Харкова від 16.03.2020 року у справі № 643/21258/19 встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 140320 від 04.12.2019 року, 04.12.2019 року о 20 год. 40 хв. у м. Харкові по майдану Захисників України, біля будинку № 1, ОСОБА_2 керуючи автомобілем Volgabus 429801, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного інтервалу та здійснив зіткнення з автомобілем Hyundai і20, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження та завдано матеріальних збитків, чим порушено вимоги п. 13.1. ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Вказаною постановою суду провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП відносно ОСОБА_2 було закрито на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП України у зв`язку із закінченням строку накладання адміністративного стягнення.

Згідно вищевказаної постанови, вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП у зв`язку з порушенням п.13.1 ПДР України не встановлювалась.

На момент ДТП, а саме 04.12.2019 року, ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Аннет», що підтверджується, в тому числі, копією наказу № 2 про звільнення з роботи від 17.01.2020 року.

Згідно відповіді Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» від 15.04.2020 року № 01365/0120, цивільно - правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у АТ «СГ «ТАС», поліс АО 5966371 від 02.08.2019 року. Відповідно до полісу, сума франшизи становить 2000,00 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 6 вищевказаного Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 12.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до п.36.6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Відповідно до ч.1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як роз`яснено п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, вина. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна одночасна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ч.ч.4,5 цієї ж статті, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь і самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Так, у відповідності до згаданих норм ст. 82 ЦПК України, у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст.ст. 77-78 ЦПК України докази по справі повинні бути належними та допустимими.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як зазначено судом вище, постановою Московського районного суду м.Харкова від 16.03.2020 року у справі № 643/21258/19 не було встановлено вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП у зв`язку з порушенням п.13.1 ПДР України.

Верховний суд у своїй постанові по справі № 761/29966/16-ц від 18.12.2019 року зазначив, що преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню.

Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, варто розуміти так, що учасники судового процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Таким чином, позивачем не надано суду доказів того, що ОСОБА_2 визнано винними та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, що передбачене ст. 124 КУпАП за фактом вчинення ДТП, що сталась 04.12.2019 року. Постанова Московського районного суду м.Харкова від 16.03.2020 року у справі № 643/21258/19 не має щодо ОСОБА_2 преюдиційного значення.

Посилання позивача на те, що в вищевказаній постанові суду судом було зазначено, що закриття провадження на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП не реабілітуючими обставинами, не спростовує вищевказаних висновків суду, оскільки позивачем при зверненні до суду з вказаним цивільним не було доведено вину ОСОБА_2 у порушенні п.13.1 ПДР України, що стало причиною ДТП за участю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

При цьому, постанова суду не є єдиним документом, який міг би встановити вину особи. Так, належним та допустимим доказом вини особи могло б бути, покази свідків, судова автотехнічна та транспортно-трасологічна експертиза, клопотання про допит свідків та проведення експертизи позивачем не заявлялось в судових засіданнях.

Враховуючи вищевикладене, та те, що вина ОСОБА_2 у спричиненні вищевказаної ДТП не доведена, тому підстав для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності не вбачається.

Таким чином, підстави для стягнення з відповідача франшизи у суду відсутні у зв`язку з недоведеністю позову в цій частині.

Відповідно до ч. 1ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пункти 2,3 ч. 2ст. 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Зважаючи на викладене позовні вимоги про стягнення суми фрашизи з відповідача є безпідставними, а відповідно не підлягають до задоволення і вимоги позивача про стягнення на її користь із відповідача моральної шкоди, оскільки останньою не обґрунтовано та не доведено належними та допустимими доказами протиправності поведінки ОСОБА_2 чи відповідача відносно неї.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, не доведеними належними та допустимими доказами, а тому вони не підлягають до задоволення.

Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю судові витрати понесені ним не підлягають до відшкодування та відносяться на його рахунок.

Керуючись ст..ст. 22, 23, 1187 ЦК України, ст.6, п. 12.1, 36.6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" ст. ст.81,82, 141, 263, 265,354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог представника ОСОБА_1 , адвоката Філімонової Олени Сергіївни, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аннет» про стягнення шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Теслікова І.І.