КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 липня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Горбенко Н.О.

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

встановив:

В жовтні 2019 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 5000 грн. щомісячно. Також просила про стягнення 1000 грн. витрат на правничу допомогу.

Вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, мають сина ОСОБА_4 , який проживає з позивачем. Вказує, що відповідач не надає належної матеріальної допомоги на утримання сина.

Обґрунтовуючи заявлений розмір аліментів, посилається на те, що відповідач приховує свої доходи та місце роботи, але з його слів відомо, що він працює у декількох ресторанах АР Крим та має значний дохід.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 07 липня 2020 року позовні вимоги задоволено частково, вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн. щомісячно, починаючи з 04 жовтня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, представником ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_6 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення в частин стягнення аліментів скасувати та ухвалити нове про стягнення їх в розмірі 2000 грн.

В апеляційній скарзі посилається на те, що судом не враховано про перебування на утриманні відповідача двох непрацездатних братів, які є інвалідами.

Посилається на те, що дитина у канікулярний період проводить час із батьком у АР Крим, у зв`язку із чим ним сплачуються додаткові витрати на відпочинок, відвідування спортивної секції, на підготовку до навчального року та купівлю одягу.

Зазначає, що згідно із доводами позивача на утримання сина необхідно 5000 грн. на місяць. Виходячи з рівності обов`язків батьків, то ці 5000 грн. мають розділятися на обох батьків, тобто по 2500 грн., що є більшою ніж сума, яка визначена законом як прожитковий мінімум для дитини відповідного віку.

ОСОБА_3 у відзиві на апеляційну скаргу посилається на те, що судом першої інстанції ураховано обставини справи, які мають значення для визначення розміру аліментів. Вказує, що орієнтовний дохід у сфері, в якій зайнятий відповідач, становить 38000-46000 грн., надана ним довідка про доходи не відображає реальної ситуації та обґрунтовано відхилена судом першої інстанції, оскільки надана окупаційною владою півострова і перевірити викладену в ній інформацію неможливо.

Орієнтований розмір витрат на утримання сина становить 10000-13000 грн., які витрачаються на платні зайняття спортом, спортивні приналежності. Дитина має хвороби, що потребує дієтичного харчування, щорічного оздоровлення, крім того, протягом року у дитини трапляються простудні захворювання.

Представник скаржника у відповіді на відзив посилається на те, що дохід відповідача є мінливим, ним надано відомості про доходи за місцем роботи на окупованій території, інших даних не має. Зазначає, що проживає з братами, які є інвалідами, вони складають сім`ю та відповідач опікується ними.

Щодо доходів позивача, то такі вважає заниженими. Посилання позивача на наявність у дитини хвороби та необхідність лікування вважає несумісними з тим, що дитина відвідує заняття з карате, що свідчить про задовільний стан здоров`я.

Окрім того, ставить під сумнів заняття дитини з карате, яке проводиться ФОП ОСОБА_7 , оскільки згідно даних ЄДРЮОФОПГФ основний вид господарської діяльності пов`язаний із роздрібною торгівлею. Надані чеки на витрати спростовує тим, що такі датовані після ухвалення рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 14 березня 2014 року.

Сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 15 липня 2010 року.

Відповідно до даних Довідки від 25 вересня 2019 року №93, виданої житлово-будівельним кооперативом "Медик", ОСОБА_3 проживає разом з сином за адресою: АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів, суд виходив з того, що дитина перебуває на утриманні позивача, відповідач є працездатним і може надавати матеріальну допомогу на утримання сина, аліменти у розмірі 5000 грн. на місяць будуть відповідати інтересам дитини.

Судом відмовлено в частині відшкодування витрат на правничу допомогу. В цій частині рішення суду не оскаржується.

Відповідно статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до статті 182 СК України:

1. При визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

3. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Суд апеляційної інстанції враховує, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, а особливо на перших роках її життя, у зв`язку із чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного.

Зазначене призводить до дисбалансу у обов`язках батьків, чому кореспондується право одного з батьків подати позов до суду для спонукання іншого з батьків брати участь у витратах на дитину.

Звертаючись до суду із цим позовом та обґрунтовуючи розмір аліментів, позивач вказує, що виходить із значного розміру заробітної плати відповідача та його можливості надати дитині саме таку матеріальну допомогу.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження доходів відповідача, також не установлено наявність у нього значних витрат, рухомого або нерухомого майна та інших обставин, які давали б підстави уважати про значні доходи відповідача.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідач зареєстрований в одному помешканні разом із матір`ю, яка отримує пенсію за віком в розмірі 2254 грн. на місяць, а також братами ОСОБА_8 , 1965 року народження, інвалідом 2 групи, який отримує пенсію 2876,03 грн., ОСОБА_9 , 1972 року народження, інвалідом 2 групи, який отримує пенсію 2000 грн. В цій же квартирі зареєстровано дитину сторін ОСОБА_4 . Цю обставину позивач не спростовує.

Загально прийняті правила співіснування та здорові стосунки об`єктивно мають наслідком більш вагому участь у спільних витратах працездатної особи порівняно з особами, які мають певні обмеження.

Отже колегія зазначає, що доказів на підтвердження повного утримання або одержання від відповідача допомоги, яка є для цих осіб постійним і основним джерелом засобів до існування, матеріали справи не містять, проте установлене вище має бути враховано у сукупності з іншими доказами при визначенні розміру аліментів на утримання дитини.

З огляду на наведене вище, ураховуючи положення статті 182 СК України, виходячи з інтересів дитини, колегія суддів доходить висновку про визначення розміру аліментів в сумі 3500 грн., що відповідає установленим у цій справі обставинам, а також критеріям необхідності та достатності для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а запропонований відповідачем розмір аліментів в сумі 2000 грн. є недостатнім для утримання дитини.

Відповідно до статті 376 ЦПК України неповне з`ясування обставин справи є підставою для зміни судового рішення у відповідній частині.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 07 липня 2020 року змінити в частині визначення розміру аліментів.

Зменшити розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 з суми 5000 грн. до суми 3500 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 04 листопада 2020 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова