Номер провадження 2/754/4698/20 Справа №754/4317/20
02 листопада 2020 року Деснянський районний суд м. Києва у складі:
головуючої суді - Таран Н.Г.
при секретарі - Раєвському П.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» до ОСОБА_1 , треті особи: Публічне акціонерне товариство «Банк «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ», Деснянський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми, ВСТАНОВИВ:
ТОВ «АНСУ» звернулось до суду з вищевказаним позовом та просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі 118 887,84 грн., яка складається з інфляційних втрат в розмірі 100 745,39 грн., трьох процентів річних в розмірі 18 142,45 грн. та витрати по оплаті судового збору в розмірі 2 102,00 грн.
Ухвалою від 08.04.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак до суду надав заяву, в якій вказує на те, що позовні вимоги підтримує, та просить суд задовольнити їх у повному обсязі, а також розглянути справу за його відсутності, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, свого представника до суду не направила, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомила та відзиву не подала.
Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином.
Враховуючи, що представник позивачки не заперечив проти проведення заочного розгляду справи, при цьому, належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з`явився та відзиву не подав, а тому відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.1 ст. 3 ЦПК України).
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України).
У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, № 303-A, параграф 29).
Як вбачається з матеріалів справи на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23.11.2020 року, 22.09.2011 року Шевченківським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 2-4124/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» заборгованості за кредитним договором в розмірі 68 845,71 грн., витрат з оплати судового збору в розмірі 688,46 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн. та витрат пов`язаних з викликом в суд відповідача через оголошення у пресі у сумі 420,00 грн.
За заявою ТОВ «АНСУ» від 25.07.2019 року № 7225 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа - державним виконавцем Деснянського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Шолох Г.С. 06.08.2019 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 59726563 з примусового виконання виконавчого листа № 2-4124/10, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 22.09.2011 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АНСУ» заборгованості в розмірі 68 845,71 грн., витрат з оплати судового збору в розмірі 688,46 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн. та витрат пов`язаних з викликом в суд відповідача через оголошення у пресі у сумі 420,00 грн.
26.12.2019 року ТОВ «АНСУ» звернулось до відповідача із листом-пропозицією щодо добровільного врегулювання питання погашення заборгованості .
26.12.2019 року відповідач зробила платіж на суму 6 000,00 грн., проте це був єдиний платіж, направлений на погашення боргу згідно рішення суду.
Сума заборгованості відповідача перед ТОВ «АНСУ» за рішенням суду від 23.11.2010 року становить (68 845,71 грн. + 688,46 грн. + 120,00 грн. + 420,00 грн. - 6 000,00 грн.) 64 074,17 грн.
Отже, станом на сьогоднішній день рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23.11.2010 року у справі № 2-4124/10 за позовом ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ», правонаступником якого є ТОВ «АНСУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 03-146/06-А від 27.04.2006 року не виконано, Відповідач не сплатила заборгованість за Кредитним договором в повному обсязі.
Станом на 26.12.2019 року заборгованість відповідача за Кредитним договором (без врахування суми, стягнутої згідно вішення Шевченківського районного сулу м. Києва від 23.11.2010 року у справі № 2-4124/10, а саме, інфляційні втрати та 3 % річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України) складає 118 887,84 грн., з яких:
-інфляційні втрати - 100 745,39 грн., які нараховані на суму боргу, яка становить 70 074,17 грн. по рішенню Шевченківського районного суду м. Києва від 23.11.2010 року за період з 10.05.2011 року (дата набрання рішенням законної сили) по 25.12.2019 року;
-три проценти річних - 18 142,45 грн., які нараховані на суму боргу, яка становить 70 074,17 грн. по рішенню Шевченківського районного суду м. Києва від 23.11.2010 року за період з 10.05.2011 року (дата набрання рішенням законної сили) по 25.12.2019 року.
Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Згідно зі ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій. Посадових чи службових осіб та громадян в підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України до відносин за кредитним договором застосовується положення про договір позики.
Відповідно до п. 17 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє права кредитора на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. 526, 599 ЦК України.
За таких обставин, враховуючи, що відповідачем не виконано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23.11.2020 року по справі № 2-4124/10, за позовом ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ», правонаступником якого є ТОВ «АНСУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 03-146/06-А від 27.04.2006 року, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість в розмірі 118 887,84 грн., яка складається з інфляційних втрат в розмірі 100 745,39 грн., трьох процентів річних в розмірі 18 142,45 грн.
Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2102,00 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 289, 352-355 ЦПК України, суд, -
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» до ОСОБА_1 , треті особи: Публічне акціонерне товариство «Банк «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ», Деснянський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» заборгованість в розмірі 118 887,84 грн., яка складається з інфляційних втрат в розмірі 100 745,39 грн., трьох процентів річних в розмірі 18 142,45 грн. та судовий збір у розмірі 2102,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку , встановленому ЦПК України - в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивачем на рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду

Відповідно до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи через Деснянський районний суд м. Києва.

Суддя: Н.Г. Таран