ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/5807/18Головуючий у 1-й інстанції Вийванко О.М.
Провадження № 22-ц/817/386/20 Доповідач - Бершадська Г.В.
Категорія - 301030400
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Ходоровський М. В., Шевчук Г. М.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

апелянтів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та її

представника ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 грудня 2019 року (ухвалене суддею Вийванком О.М., повний текст якого складено 20 грудня 2019 року) у цивільній справі № 607/5807/18 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи, на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради, Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області, Тернопільська регіональна філія ДП "Центру державного земельного кадастру" про витребування майна із чужого незаконного володіння.

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради, Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області, Тернопільська регіональна філія ДП «Центру державного земельного кадастру» про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Свої вимоги обгрунтовувала тим, що 03.02.2009 на підставі договору купівлі-продажу вона придбала в ОСОБА_6 , земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :01:0040124, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Даний договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Магдич О. О. та зареєстровано в реєстрі за №211. Земельна ділянка площею 0,10 га належала ОСОБА_6 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №226094 від 26.12.2007 року. Під час укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки від імені ОСОБА_6 на підставі довіреності, посвідченої 06.05.2008 року приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Григорків М. Я., діяв ОСОБА_7 . Внаслідок відчуження власником свого майна право власності в ОСОБА_6 на дану земельну ділянку припинилося.

У 2009 році були внесені зміни до окремих норм Земельного кодексу України що регулюють порядок набуття права власності та його реєстрації, зокрема статті 125, 126 ЗК України, які визначали виникнення права власності на земельні ділянки та документи , що посвідчують право власності на земельні ділянки було викладено в новій редакції (Закон № 1066-VI від 05.03.2009 року). На виконання вимог вказаного Закону Постановою КМУ від 06.05.2009 року №439 було введено в дію Порядок здійснення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку. Відповідно до вказаних нормативних документів вона 18.02.2010 року зареєструвала право власності на земельну ділянку за реєстровим №24001, тому є такою, що правомірно набула право власності на земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :01:0040124, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Однак на даний час вказана земельна ділянка незаконного вибула з її володіння, поділена на три земельні ділянки та зареєстрована за: 1) площею 0,01 га кадастровий номер :01:004:0194 (номер запису про право власності 15786088) за ОСОБА_6 ; 2) площею 0,0445 га, кадастровий номер :01:004:0195 (номери запису про право власності 23109139 та 23270309) за ОСОБА_1 ; 3) площею 0,0455 га, кадастровий номер :01:004:0196 (номери запису про право власності 23110739 та 23269431) за ОСОБА_2 ..

Незаконність вибуття земельної ділянки обґрунтувує тим, що ОСОБА_6 15.07.2016 року незаконно шляхом обману оформила на себе право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:0040124; через довірену особу ОСОБА_2 зареєструвала речове право на земельну ділянку повідомивши при цьому неправдиву інформацію, що нею втрачений оригінал державного акту, хоча даний документ в цей час знаходився у неї, ОСОБА_4 , При цьому, речове право за ОСОБА_6 було зареєстроване із порушенням вимог чинного на той час законодавства. Так, заявник ОСОБА_2 подав державному реєстратору довіреність без відповідних повноважень на здійснення конкретної юридичної дії, оголошення про втрату документа, яке за змістом не відповідало вимогам законодавства, не представив копії втраченого державного акта, тому державний реєстратор мав всі підстави для відмови в державній реєстрації прав. В даному випадку державний реєстратор грубо порушив чинне законодавство і не мав законного права вчиняти реєстраційні дії щодо реєстрації права власності за ОСОБА_6 на земельну ділянку. Крім цього, подальший поділ земельної ділянки кадастровий номер :01:0040124 вчинений ОСОБА_6 з метою присвоєння нового кадастрового номера утвореним земельним ділянкам, так як із вищевказаним кадастровим номером в органах Державного земельного кадастру вже було зареєстроване право власності на земельну ділянку під №24001 за ОСОБА_4 . Подальші дії ОСОБА_6 щодо продажу земельної ділянки, а також наступний поділ та міна окремих частин земельної ділянки позивача, вчинені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 також були незаконними тому що ОСОБА_6 була особою, яка не мала права відчужувати земельну ділянку.

Позивач, посилаючись на те що вона є правомірним власником земельної ділянки, а відповідачі є недобросовісними набувачами та земельна ділянка вибула з її власності поза її волею, просила витребувати із незаконного володіння відповідачів спірні земельні ділянки.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 11 грудня 2019 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,01 га, кадастровий номер :01:004:0194, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0455 га, кадастровий номер :01:004:0196, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0445 га, кадастровий номер :01:004:0195, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулись з апеляційною скаргою, в якій просили рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянти вказали на помилковість висновків суду про те, що ОСОБА_4 була власником земельної ділянки, яку згідно договору купівлі-продажу від 03.09.2009 року придбала у ОСОБА_6 , а тому вона не вправі захищати своє право у обраний нею спосіб на підставі статтей 387, 388 ЦК України. Відповідно до пункту 8 вказаного договору право власності на придбану земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності на неї (Державного акта про право власності на земельну ділянку) та його державної реєстрації. Після укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки позивач з метою виникнення у неї права власності на земельну ділянку зобов`язана була зареєструвати речове право, однак таких дій не вчинила. Подані відповідачами документи свідчать, що земельна ділянка перебувала у власності ОСОБА_6

ОСОБА_8 перед оформленням попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки отримав в Управлінні Держкомзему у місті Тернополі витяг про перебування у власності ОСОБА_6 вказаної земельної ділянки, засвідчену у відділі Держгеокадастру копію державного акту на земельну ділянку та надав їх нотаріусу. Отже на момент укладення договору ОСОБА_6 була належним власником земельної ділянки згідно закону і продаж здійснювався продавцем на підставі всіх належних правовстановлюючих документів.

Зазначили, що вони у законний спосіб набули право власності на земельні ділянки, а тому є добросовісними набувачами. Позбавлення їх права власності шляхом витребування земельних ділянок на користь ОСОБА_4 є втручанням в їх право на мирне володіння майном.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки просить у задоволенні скарги відмовити посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Зазначив, що позивачка у встановленому на той час чинним законодавством порядку 18.02.2010 року зареєструвала своє право власності на придбану у ОСОБА_6 земельну ділянку про що свідчить відмітка на Державному акті на право власності на земельну ділянку вчинена нотаріусом про посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки та відмітка про реєстрацію у Поземельній книзі за реєстровим номером 24001. Після набуття позивачкою права власності на земельну ділянку державний реєстратор 21.07.2017 року прийняв неправомірне рішення про реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_6 . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 26.06.2018 року у справі №607/7199/17 визнано незаконними дії та рішення державного реєстратора від 21.07.2017 року про реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер :01:0040124 за ОСОБА_6 .

Статтею 387 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, заволоділа ним, а стаття 388 цього Кодексу встановлює правила реалізації власником його права на витребування майна від добросовісного набувача. Правила частини першої статті 388 ЦК України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

В судовому засіданні апелянти та їх представник апеляційну скаргу підтримали, просять рішення суду скасувати і відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 .

Представник апелянтів додатково пояснила, що ОСОБА_4 після укладення договору купівлі-продажу не отримала державний акт, не здійснила реєстрацію права на нерухоме майно тому не наділена правами власника земельної ділянки.

Поза увагою суду залишилась та обставина, що при укладенні договору купівлі-продажу між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку було зареєстровано за продавцем відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Судом не надано відповідної правої оцінки вибуття майна від позивачки ОСОБА_4 та по чиїй вині відбувся подвійний продаж земельної ділянки. Внаслідок неодноразово наданих довіреностей для відчуження однієї і тієї ж ділянки, відсутності злагодженості при домовленості в діях між ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 відбувся подвійний продаж земельної ділянки. Також незаконні дії державного реєстратора управління державної реєстрації Тернопільської міської ради, які вона вчинила 21.07.2016 року, щодо повторної реєстрації земельної ділянки за ОСОБА_6 дали можливість повторного продажу цього майна відповідачам.

Відповідачі прийнятим рішенням позбавлені права власності на придбане майно, що є непропорційним заходом втручання у право власності на мирне володіння майном. Позивач, придбавши земельну ділянку не приступила до її використання та не сплачувала земельного податку за користування земельною ділянкою.

ОСОБА_4 апеляційної скарги не визнала та пояснила, що реєстрацію земельної ділянки вона здійснювала у 2010 році по діючому на той час законодавству, яке регулювало порядок реєстрації. Право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:004:0124, яка розміщена за адресою АДРЕСА_1 підтверджується правовстановлюючим документом на земельну ділянку - Договором купівлі - продажу земельної ділянки від 03.02.2009 року, який на даний час ніким не скасовано і не визнано недійсним та державним актом на земельну ділянку серія ЯД №226094 від 26.12.2007 року з відмітками нотаріуса Магдич О. О. і управління Держкомзему у м. Тернополі, які посвідчують державну реєстрацію речового права на ділянку на ім`я ОСОБА_4 , який також ніким не скасовано і не визнано недійсним. Тому твердження відповідачів, що у позивача ніколи в установленому законом порядку не виникало право власності на ділянку є надуманим, безпідставним і суперечить документам, які є у справі і в позивача. Вона не мала обов`язку подавати окремо заяву про перенесення її речового права на ділянку з Державного реєстру земель до Державного реєстру прав, так як таке перенесення мало бути здійснене державними установами в автоматизованому порядку. Однак, станом на 01 липня 2016 року і по даний час записи про речові права на земельні ділянки та про суб`єктів таких прав не перенесені з Державного реєстру земель до Державного реєстру прав, що підтверджує лист Міністерства юстиції України від 02.04.2018р. за № 12215/Б-4316/19.2.2. Ця обставина повністю нівелює твердження відповідачів, що речові права позивача мали обов`язково міститись в Державному реєстрі прав. Вона як пенсіонер звільнена від сплати земельного податку.

Представник позивачки підтримав доводи зазначені у відзиві на апеляційну скаргу та додатково пояснив, що суд вірно застосував норми матеріального права та захистив порушене право позивачки, оскільки земельна ділянка вибула з її власності поза її волею. Позивач придбала земельну ділянку за 233750,00 грн., в той час відповідачі придбали спірні земельні ділянки за значно меншою ціною. Вважає, що відповідачі вправі відновити свої права пред`явивши вимогу до ОСОБА_6 , у якої вони придбали земельні ділянки, про відшкодування збитків.

Відповідач ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилася з невідомої суду причини, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причин неявки у судове засідання суду не повідомила.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, заслухавши учасників справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що 03.02.2009 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_4 придбала в ОСОБА_6 , земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :01:0040124, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Даний договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Магдич О. О. та зареєстровано в реєстрі за №211.

Земельна ділянка площею 0,10 га належала ОСОБА_6 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №226094 від 26 грудня 2007 року.

Під час укладення вказаного договору купівлі-продажу земельної ділянки від імені ОСОБА_6 на підставі довіреності, посвідченої 06.05.2008 року приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Григорків М. Я., діяв ОСОБА_7 .

Приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Магдич О.О. на підставі інформації з державного реєстру земель від 10.02.2010 року про те, що державний акт на право приватної власності на земельну ділянку що в АДРЕСА_1 не видавався проставлено на державному акті серії ЯД №226094 від 26 грудня 2007 року відмітку про перехід права власності на земельну ділянку до ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 03.02.2009, №211.

Згідно реєстраційної картки земельної ділянки, серія АБЖ №888901, Центру державного земельного кадастру, за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :01:0040124, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Судом також встановлено, що 17 березня 2016 року ОСОБА_6 видала на ім`я ОСОБА_8 довіреність, посвідчену віце-консулом Генерального консульства України в Неаполі Плахотним С.В. Згідно довіреності ОСОБА_8 надано повноваження бути представником ОСОБА_6 з питань користування та розпорядження (з правом відчуження) житловим будинком разом із прилеглою земельною ділянкою, господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №64088871, 15.07.2016 за ОСОБА_6 повторно зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :01:0040124, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , на підставі оголошення про втрату документа та копії примірника втраченого державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД №226094, виданого 26.12.2007 Головним управлінням земельних ресурсів у Тернопільській області.

31.05.2016 року ОСОБА_8 , діючи на підставі довіреності від 17.03.2016 в інтересах ОСОБА_6 , подав заяву до Тернопільської регіональної філії ДП "Центр державного земельного кадастру" щодо проведення робіт по виготовленню технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, за адресою АДРЕСА_1 та заявою від 04.06.2016, посвідченою приватним нотаріусом Серкізовською Т. Л., ОСОБА_8 надав згоду на поділ земельної ділянки з метою формування двох окремих ділянок: одна площею - 0,09 га, друга площею - 0,01 га без зміни цільового призначення, відповідно до кадастрового плану розподілу виконаного Тернопільською регіональною філією ДП "Центр державного земельного кадастру". 04.08.2016 зареєстровано право власності за ОСОБА_6 на земельні ділянки площею 0,01 га, кадастровий номер :01:004:0194 (номер запису про право власності 15786088) та площею 0,09 га, кадастровий номер :01:004:0193 (номер запису про право власності 15788329), які утворились внаслідок поділу земельної ділянки площею 0,1 га кадастровий номер :01:0040124.

07 червня 2016 року ОСОБА_6 видала на ім`я ОСОБА_2 довіреність, посвідчену віце-консулом Генерального консульства України в Неаполі Плахотним С. В., якою надала ОСОБА_2 повноваження бути її представником з питань поділу земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 .

01 липня 2016 року ОСОБА_6 видала на ім`я ОСОБА_9 довіреність, посвідчену віце-консулом Генерального консульства України в Неаполі Пдахотним С. В., якою надано повноваження ОСОБА_9 продати від імені ОСОБА_6 належну їй земельну ділянку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

15 серпня 2016 року згідно договору купівлі-продажу ОСОБА_9 , який діяв від імені ОСОБА_6 на підставі довіреності від 01.07.2016 року, продав земельну ділянку площею 0,09 га, кадастровий номер :01:004:0193, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , покупцям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних частках кожному.

15.08.2016 року приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Бриксою Т. І. зареєстровано право спільної часткової власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,09 га, кадастровий номер :01:004:0193 за ОСОБА_1 (номер запису про право власності 15969835) та право спільно часткової власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,09 га, кадастровий номер :01:004:0193 за ОСОБА_2 (номер запису про право власності 15969763).

27.09.2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулись до ФОП ОСОБА_10 із заявою по виготовленню технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ., надавши нотаріально засвідчену 20.09.2016 року згоду на поділ земельної ділянки.

24.10.2016 року зареєстровані права спільної часткової власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на земельні ділянки площею 0,0445 га, кадастровий номер :01:004:0195 (номер запису про право власності 23109139) та площею 0,0455 га, кадастровий номер :01:004:0196 (номер запису про право власності 23110739) по 1/2 частині кожному.

09.11.2017 року на підставі договору міни земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Фіголь Н. Б. та зареєстрованим за №6930, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 обмінялись частками в праві власності на земельні ділянки площею 0,0445 га, кадастровий номер :01:004:0195 та площею 0,0455 га, кадастровий номер :01:004:0196 відповідно.

Задовольняючи позов та витребовуючи земельні ділянки у відповідачів суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 була власником земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :01:0040124, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , і ця земельна ділянка вибула з її володіння поза її волею, після чого була поділена на дві частини, одна з яких площею 0,09 га відчужена за відплатними договорами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які також поділили придбану ними земельну ділянку на дві частини по 0,0455 га та уклали договір міни між собою.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

В п."а" ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України зазначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі - продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами.

Відповідно до ч. 1 ст. 125 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на час укладення договору купівлі-продажу) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно ч. 1 ст. 126 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на час укладення договору купівлі-продажу) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Законом України №1066-VІ від 05.03.2009року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об`єднання земельних ділянок" статті 125 та 126 ЗК України викладено в новій редакції.

Згідно статті 125 ЗК України відповідно до внесених змін право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту реєстрації цих прав.

Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: а) цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою.

Згідно ч. 6 статті 126 Земельного кодексу України (в редакції Закону №1066-VІ від 05.03.2009 року), при набутті права власності на земельну ділянку на підставі документів, визначених частиною другою цієї статті, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку, в кожному такому випадку відчуження земельної ділянки. На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про відчуження земельної ділянки із зазначенням документа, на підставі якого відбулося відчуження.

Відповідно до частини 2 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону його положення також поширюються на випадки, коли документи зазначені в частині другій статті 126 ЗК України були укладені до набрання ним чинності, але державні акти на право власності на земельні ділянки видані не були.

В такому випадку нотаріус, який посвідчив (видав) відповідний документ, звертається з письмовим запитом до органу, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, про підтвердження того, що державний акт на право власності на землю (земельну ділянку) не виданий новому власнику земельної ділянки. Після надходження до нотаріуса письмового підтвердження такого факту державний акт на право власності на землю (земельну ділянку) вилучається нотаріусом із його справ та після здійснення відмітки про перехід права власності на неї, долучається до відповідного документа, зазначеного у частині другій статті 126 Земельного кодексу України ( 2768-14 ). Термін розгляду зазначеного запиту органом, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, не повинен перевищувати 14 календарних днів.

До створення єдиної системи органів реєстрації прав на нерухоме майно та їх обмежень: відмітку про відчуження земельної ділянки на державному акті на право власності на землю (земельну ділянку), що відчужується, здійснює нотаріус та орган, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок; право власності або право користування земельною ділянкою виникає з моменту державної реєстрації земельної ділянки.

На виконання перехідних положень вказаного Закону Постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2009 року затверджено Порядок здійснення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку.

Відповідно до пунктів 2,3,4 вказаного Порядку відмітка про перехід права власності на земельну ділянку здійснюється на сторінках державного акта, де знаходиться план зовнішніх меж земельної ділянки, план меж земельної ділянки, починаючи з верхнього лівого кута зверху вниз, зліва направо.

Нотаріус у разі посвідчення цивільно-правового договору про відчуження земельної ділянки, видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, а також вилучення державного акта у передбачених законом випадках із своїх справ за наявності витягу з Поземельної книги проставляє на державному акті відмітку про перехід права власності на земельну ділянку.

Територіальний орган Держземагентства за місцем знаходження земельної ділянки протягом 14 календарних днів з дня подання до нього документа про перехід права власності на земельну ділянку проставляє на державному акті відмітку про реєстрацію права власності на неї.

Судом встановлено, що позивач зверталася до приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Магдич О. О. для проставлення відмітки про перехід права власності на державному акті серії ЯД №226094 від 26 грудня 2007 року. Приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Магдич О. О. звернулась із листом №2/01-25 від 25.01.2010 до Тернопільської регіональної філії ДП "Центр державного земельного кадастру" з метою перевірки інформації чи видавався на ім`я ОСОБА_4 державний акт на право власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і отримавши відповідь про те, що державний акт не видавався, проставила на державному акті серії ЯД №226094 від 26 грудня 2007 року відмітку про перехід права власності на земельну ділянку до ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 03.02.2009, №211.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що проставлені на державному акті земельної ділянки відмітки нотаріуса і управління Держкомзему у м. Тернополі є доказом того, що реєстрація переходу прав на землю відбувалася у відповідності до діючого на той час земельного законодавства.

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності. їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює також Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"( далі -Закон України 1952-IV).

Відповідно до ст. 5 Закону України №1952-IV в редакції від 15.12.2009 рjre яка діяла на момент реєстрації речового права на ділянку, систему органів державної реєстрації прав складали центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів та створена при ньому державна госпрозрахункова юридична особа з консолідованим балансом (центр державного земельного кадастру) та її відділення на місцях, які були місцевими органами державної реєстрації прав. Держателем Державного реєстру прав був центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів (в Тернополі- управління Держкомзему у м. Тернополі), адміністратором Державного реєстру прав були регіональні центри державного земельного кадастру (в Тернополі - регіональна філія Центру ДЗК), які здійснювали його ведення.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України №1952-IV в редакції, яка діяла на момент реєстрації прав - в Україні формувався та діяв єдиний Державний реєстр прав, який базувався на державному обліку земельних ділянок усіх форм власності та розташованого на них іншого нерухомого майна, реєстрації речових прав на об`єкти нерухомого майна, їх обмежень та правочинів щодо нерухомого майна.

Відповідно до ст. 2 Закону України №1952-IV в редакції, яка діяла на момент реєстрації прав ОСОБА_4 - державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень:

Згідно ч. 3 ст. 3 поточної редакції Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 поточної редакції Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті.

Положення Закону України №1952-IV також підтверджують те, що речове право ОСОБА_4 на земельну ділянку було зареєстроване у відповідності до діючого на той час законодавства щодо реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Судом встановлено, що підставами повторного набуття ОСОБА_6 права власності на земельну ділянку у 2016 році було оголошення про втрату документа - державного акта та копія примірника втраченого державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД №226094 виданого 26.12.2007 року, видавник Головне управління земельних ресурсів у Тернопільській області на підставі яких державний реєстратор Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради 21 липня 2017 року прийняв рішення номер 305710802 щодо реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер :01:0040124 за ОСОБА_6 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 26.06.2018 року у справі №607/7199/17, яке залишено без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 27.02.2020 року, визнано незаконними дії та рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради від 21 липня 2017 року номер 305710802 щодо реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер :01:0040124 за ОСОБА_6 .

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_6 набула у 2016 році право власності на земельну ділянку на підставах, не передбачених законодавством, тобто незаконно та що належна ОСОБА_4 земельна ділянка вибула з її володіння поза її волею.

Правовий режим незаконно відчуженого майна врегульовано статтею 330 ЦК України, за якою суб`єктом відносин є добросовісний набувач, який набуває право власності на майно, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього.

Порядок та умови витребування майна від добросовісного набувача визначено статтею 388 ЦК України, відповідно до якої власник може витребувати майно від добросовісного набувача лише в разі, коли воно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння поза їх волею, та коли такий набувач набув майно за відплатним договором. Власник має право витребувати майно від добросовісного набувача в усіх випадках, коли він набув його безвідплатно.

Встановивши, що земельна ділянка, площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :01:0040124, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , вибула із володіння ОСОБА_4 не з її волі, а внаслідок заволодіння ОСОБА_6 без відповідної правової підстави спірною земельною ділянкою і в подальшому ОСОБА_6 поділена на дві частини, одна з яких відчужена за відплатними договорами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які також поділили відчужену частину земельної ділянки на дві частини та уклали договір міни між собою.

Встановивши, що земельна ділянка, площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :01:0040124, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , вибула із володіння ОСОБА_4 не з її волі, а внаслідок заволодіння ОСОБА_6 без відповідної правової підстави спірною земельною ділянкою і в подальшому ОСОБА_6 поділена на дві частини, одна з яких відчужена за відплатним договором ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які також поділили відчужену частину земельної ділянки на дві частини та уклали договір міни між собою, суд обґрунтовано прийшов до висновку що порушене право позивачки підлягає захисту в обраний нею спосіб захисту шляхом витребування земельних ділянок у відповідачів.

Доводи апелянтів про те, що позивач була власником земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :01:0040124, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , однак суд витребував три інші земельні ділянки з іншими кадастровими номерами не спростовують висновків суду, оскільки судом достовірно на підставі матеріалів справи встановлено, що земельна ділянка площею 0,10 га з кадастровим номером :01:0040124 була поділена на дві земельні ділянки площею 0,01 га з присвоєнням кадастрового номера :01:004:0194 та 0,09 га з присвоєнням кадастрового номера :01:004:0193; в подальшому земельну ділянку площею 0,09 га з кадастровим номером :01:004:0193 ОСОБА_6 15.08.2016 року відчужила на користь відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які провели її поділ на земельні ділянки площею 0, 0,0445 га, кадастровий номер :01:004:0195 (номер запису про право власності 23109139) та площею 0,0455 га, кадастровий номер :01:004:0196 (номер запису про право власності 23110739) по 1/2 частині кожному. 09.11.2017 року на підставі договору міни земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Фіголь Н. Б. та зареєстрованим за №6930, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 обмінялись частками в праві власності на земельні ділянки площею 0,0445 га кадастровий номер :01:004:0195 та площею 0,0455 га кадастровий номер :01:004:0196 відповідно.

Твердження апелянтів про те, що на час укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,09 га кадастровий номер :01:004:0193 ОСОБА_6 була належним власником вказаної земельної ділянки і продаж здійснювався продавцем на підставі належних правовстановлюючих документів не заслуговують уваги суду, тому що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 26.06.2018 року у справі №607/7199/17 визнано неправомірними дії та рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради від 21.07.2017 року щодо державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер :01:0040124 за ОСОБА_6 .

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторони в межах ними понесених.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 грудня 2019 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 листопада 2020 року.

Головуючий Бершадська Г.В.

Судді: Ходоровський М.В.

Шевчук Г.М.