КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи 824/153/2020
№ провадження:22-вк/824/159/2020 Головуючий: Волошина В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді Волошиної В.М.

Секретаря судового засідання Рудик О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

в с т а н о в и в:

17 вересня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулось до Київського апеляційного суду із заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що 26 липня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 26.07.2018-100002647, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 4 000,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитними коштами, а останній зобов`язувався використати кредит на зазначені в договорі цілі і забезпечити вчасне повернення кредиту та процентів за користування в термін до 08 серпня 2018 року. Згідно з пунктом 1.3 кредитного договору сторони погодили, що кредит за договором не є споживчим, а даний договір не є договором про надання споживчого кредиту.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 14 січня 2020 року задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 26.07.2018-100002647 від 26 липня 2018 року у сумі 9 119,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» третейській збір у сумі 221,79 грн.

Посилаючись на те, що у порушення вимог статті 50 Закону України «Про третейські суди» відповідачем рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 14 січня 2020 року добровільно не виконано, тому заявник просив суд загальної юрисдикції видати виконавчий лист на його примусове виконання.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року відкрито провадження у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Справу призначено до розгляду.

У судовому засіданні представники заявника Литвиненко П.О. , Шкромида Ю.В. підтримали доводи заяви.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про розгляд справи. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 485 ЦПК України неявка сторін або однієї із сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду заяви, а тому суд вважає можливим слухати справу у його відсутності.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 26 липня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 26.07.2018-100002647, за умовами якого ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 4 000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитними коштами, а останній зобов`язувався використати кредит на зазначені в договорі цілі і забезпечити вчасне повернення кредиту та процентів за користування в термін до 08 серпня 2018 року. Згідно з пунктом 1.3 кредитного договору сторони погодили, що кредит за договором не є споживчим, а даний договір не є договором про надання споживчого кредиту (а.с. 8-9).

З урахуванням погоджених умов договору в розділі (статті) 10 «вирішення спорів» сторони зобов`язання передбачили, що всі вимог, які виникають при виконанні даного договору або у зв`язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, окрім справ у спорах щодо захисту прав споживачів, підлягають розгляду в постійно діючому третейському суді при Асоціації українських банків згідно з регламентом третейського суду. Сторони підтвердили, що положення пунктів 10.1.- 10.3. договору становлять третейське застереження відповідно до чинного законодавства України.

У відповідності до вимог частини 4 статті 4 ЦПК України угода сторін про передачу спору на розгляд третейського суду допускається. До третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, який виникає з цивільних правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань та виникнення заборгованості за кредитним договором, кредитор звернувся до Козелецького районного суду Чернігівської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Відповідачем у справі № 733/14/10 заявлено клопотання про залишення без розгляду справи на підставі пункту 6 частини 1 статті 257 ЦПК України, посилаючись на те, що відповідно до пунктів 10.1.- 10.3. розділу 10 кредитного договору та норм Закону України «Про третейські суди» дана справа підлягає розгляду не судом загальної юрисдикції, а постійно діючим третейським судом (а.с. 10-11).

Пунктом 6 частини 1 статті 257 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Врахувавши, що кредитний договір № 26.07.2018-100002647 від 26 липня 2018 року містить третейське застереження, а відповідачем ОСОБА_2 до початку розгляду справи по суті подано клопотання про залишення позову без розгляду на підставі пункту 6 частини 1 статті 257 ЦПК України, Козелецьким районним судом Чернігівської області у складі судді Бараненко С.М. справу № 733/14/10 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишено без розгляду, про що постановлено ухвалу від 18 липня 2019 року (а.с. 12-13).

З огляду на наявність третейського застереження за умовами укладеного договору та здійсненими відповідачем в суді загальної юрисдикції діями щодо розпорядження своїми процесуальними правами, кредитор звернувся до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків з позовом до позичальника ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 14 січня 2020 року ( справа № 42/19) задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр». Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 26.07.2018-100002647 від 26 липня 2018 року у сумі 9 119,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» третейській збір у сумі 221,79 грн. (а.с. 5-7).

Надані заявником докази свідчать про те, що рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 14 січня 2020 року у справі № 42/19 отримано боржником та ним питання про оспорювання рішення третейського суду не порушувалось (а.с. 14-16).

Під час розгляду заяви про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, боржник не повідомляв суд про подану ним заяву до компетентного суду про скасування цього рішення.

Встановлені обставини справи вказують на те, що рішення арбітражного Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 14 січня 2020 року у справі № 42/19 є остаточним, набрало законної сили.

Як передбачено статтею 50 Закону України «Про третейські суди» сторони, які передали спір на вирішення третейського суду, зобов`язані добровільно виконати рішення третейського суду, без будь-яких зволікань чи застережень.

Доказів виконання боржником рішення третейського суду від 14 січня 2020 року у справі № 42/19 у добровільному порядку матеріали справи не містять, та боржником при розгляді справи за поданою заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про видачу виконавчого документа не надано.

Рішення третейського суду, яке не виконано добровільно, підлягає примусовому виконанню.

За заявою особи, на користь якої прийнято рішення третейського суду, місцевим судом розглядається питання про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду.

15 грудня 2017 року набрав чинність Закон України № 2147-VIII від 03.10.2017, яким внесені зміни до цивільного процесуального кодексу України.

У редакції, яка діє з 15 грудня 2017 року, параграфом 2 глави 2 ЦПК України встановлена інстанційна юрисдикція. Так, у відповідності до частини 2 статті 23 ЦПК справи щодо оскарження рішень третейських судів, оспорювання рішень міжнародних комерційних арбітражів, про видачу виконавчих листів на примусове виконання рішень третейських судів розглядаються апеляційними судами як судами першої інстанції за місцем розгляду справи третейським судом (за місцезнаходженням арбітражу).

Провадження у справах про надання дозволу на примусове виконання рішень третейських судів визначено главою 4 розділу IX ЦПК України.

Відповідно до положень частини 3 статті 485 ЦПК України при розгляді справи в судовому засіданні суд встановлює наявність чи відсутність підстав для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, передбачених статтею 486 цього Кодексу.

Підстави для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду зазначені у статті 486 ЦПК України.

За положеннями цієї норми суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо:1) на день ухвалення рішення за заявою про видачу виконавчого листа рішення третейського суду скасовано судом; 2) справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 3) пропущено встановлений строк для звернення за видачею виконавчого листа, а причини його пропуску не визнані судом поважними; 4) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 5) третейська угода визнана недійсною; 6) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 7) рішення третейського суду містить способи захисту прав та охоронюваних інтересів, не передбачені законом; 8) постійно діючий третейський суд не надав на вимогу суду відповідну справу; 9) третейський суд вирішив питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

Досліджені судом матеріали справи свідчать про те, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду у справі подана в межах строків згідно зі статтею 483 ЦПК України, а тому строк для звернення за видачею виконавчого документа заявником не пропущено.

На день розгляду заяви учасниками справи не надано доказів на підтвердження тієї обставини, що рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 14 січня 2020 року скасовано, третейська угода визнана недійсною чи рішення третейського суду містить способи захисту прав та охоронюваних інтересів, не передбачені законом. Судом також не встановлено невідповідності складу третейського суду вимогам закону.

Отже, під час судового розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судом не встановлені підстави, передбачені статтею 486 ЦПК України.

Належних та допустимих доказів на підтвердження факту виконання рішення третейського суду від 14 січня 2020 року у справі № 42/19 боржником ОСОБА_1 не надано та матеріали справи не містять.

Враховуючи встановлені обставини у справі, суд дійшов висновку про задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 14 січня 2020 року у справі № 42/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 26.07.2018-100002647 від 26 липня 2018 року у сумі 9 119,00 грн.; третейській збір у сумі 221,79 грн.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» підлягає стягненню сплачений судовий збір за подання заяви у сумі 1 051,00 грн.

Керуючись ст.ст. 485, 487 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду задовольнити.

Видати виконавчий лист на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації український банків» від 14 січня 2020 року, ухваленого в складі одного третейського судді Мамченка Ю.В., в справі № 42/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 26.07.2018-100002647 від 26 липня 2018 року у сумі 9 119,00 грн.; третейській збір у сумі 221,79 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» 1 051,00 грн. судового збору.

Дані сторін третейського спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (місцезнаходження: 01032, м. Київ, вулиця Саксаганського, 133-А, );

ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя В.М.Волошина