Номер провадження 2 З/638/357/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Грищенко І. О.

за участю секретарки судового засідання Корнієнко К. С.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

установив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся 24.09.2020 р. до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд позовні вимоги задовольнити. Визнати автомобіль марки HYUNDAI, модель TUCSON, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1975, державний номер НОМЕР_1 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спільною сумісною власністю подружжя. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, припинити право позивача на Ѕ частину автомобіля марки HYUNDAI, модель TUCSON, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1975, державний номер НОМЕР_1 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнати за відповідачем право власності на автомобіль марки HYUNDAI, модель TUCSON, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1975, державний номер НОМЕР_1 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , державний номер НОМЕР_1 в цілому. Стягнути з відповідача на його користь 112825 грн. (сто дванадцять тисяч вісімсот двадцять п`ять грн.) в якості компенсації Ѕ частини від вартості автомобіля HYUNDAI, модель TUCSON, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1975, державний номер НОМЕР_1 .

Позивач ОСОБА_1 звернувся 24.09.2020 р. до Дзержинського районного суду м. Харкова із заявою про забезпечення позову, в якій просить суд накласти заборону на відчуження автомобіля марки HYUNDAI модель TUCSON, 2008 року випуску, вартістю 225650 грн., зареєстрованого 21.07.2010 р. за відповідачем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України: не відомий, РНОКПП не відомий, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова Грищенко І. О. від 13.10.2020 р. відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову зазначається, що автомобіль марки HYUNDAI модель TUCSON, 2008 року випуску, придбані позивачем та відповідачем у зареєстрованому шлюбі, вони є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними. Відповідач як титульний володілець вказаного вище майна може на власний розсуд вжити заходів до його відчуження, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, вивчивши матеріали заяви, суд дійшов висновку про таке.

Згідно з приписами частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною 1 статті 150 цього Кодексу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вживати негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року № 9, роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову.

При цьому варто враховувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Із заяви про забезпечення позову та доданих документів вбачається, що позивач має намір поділити майно, яке було придбано подружжям за час перебування у зареєстрованому шлюбі, при цьому позивач має намір визнати саме за відповідачем право власності на спірний автомобіль. Позивач у заяві про забезпечення позову посилається на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування, без надання доказів цього, що не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви, тому суд доходить висновку, що заява про забезпечення позову належним чином не обґрунтована та не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149 150, 153, 258 260 ЦПК України, суд

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: