КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження 22-ц/824/9586/2020 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Мараєва Н.Є.

при секретарі Букалов В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 лютого 2020 року, ухвалене у складі судді Клочко І.В. у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 звернувся з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому з урахуванням зміни предмету позову просив в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_1 , яка виникла на підставі кредитного договору №321 від 07.05.2007 року та становить 98179,19 доларів США, звернути стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за Договором іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. 07.05.2007 рокуза реєстровим номером 3670, а саме - двокімнатну квартиру, загальною площею 54,20 кв.м, житловою площею 30,10 кв.м, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», із встановленням початкової ціни предмета іпотеки на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності.

Посилається на те, що 07.05.2007 рокуВАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК», правонаступником якого є ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №321, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит з лімітом заборгованості в розмірі 96 000,00 доларів США на споживчі цілі зі сплатою за користування кредитом 14,5% річних та 29% річних у разі порушення строків повернення кредиту за договором з кінцевим терміном повернення кредиту 10.04.2017 року.

07.05.2007 року між банком, ОСОБА_6 , ОСОБА_2 був укладений договір поруки.

З метою забезпечення належного виконання ОСОБА_6 своїх зобов`язань за кредитним договором, 07.05.2007 року банк та ОСОБА_2 а уклали договір іпотеки №3670, за умовами якого ОСОБА_2 а передала банку в іпотеку нерухоме майно - квартиру, загальною площею 54,20 кв.м, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 .

06.09.2017 року ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» уклав договір №24 з ОСОБА_4 про відступлення прав вимоги за кредитним договором та договором поруки, згідно якого банк передав право вимоги за наступними договорами: кредитним договором №321 від 07.05.2007 рокуукладеним між ВАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» та ОСОБА_1 та договором поруки №321-1 від 07.05.2007 року, укладеним між банком та ОСОБА_2 .

Також відбулось відступлення прав вимоги за Іпотечним договором, укладеним 07.05.2007 року між банком та відповідачами, яке мало місце відповідно до договору №24/1 про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, укладеним між банком та ОСОБА_4 06.09.2017 року.

Зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 належним чином не виконуються, у відповідачів наявна заборгованість за кредитним договором в сумі 98 179,19 доларів США, тому ОСОБА_4 змушений звернутися за захистом своїх прав у судовому порядку шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки належний іпотекодавцю ОСОБА_2 .

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21 лютого 2020 року позов ОСОБА_4 - задоволено частково.

В рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_1 , яка виникла на підставі Кредитного договору №321 від 07.05.2007 року в розмірі 98 179,19 доларів США звернуто стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за Договором іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. 07.05.2007 року за реєстраційним номером №3670 - квартиру, загальною площею 54,2 кв.м, житловою площею 30,1кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», з встановленням початкової ціни предмета іпотеки на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові.

Посилається на те, що суд не звернув увагу на те, що банком достроково в судовому порядку було звернуто до стягнення кредит, наданий ПАТ «Український професійний банк» ОСОБА_1 згідно кредитного договору від 07.05.2007 року, що підтверджується судовим наказом Деснянського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2009 року, який набрав законної сили 18.11.2009 року та був пред`явлений до виконання до органів державної виконавчої служби. Будучи усвідомленим про наявність вказаного судового рішення та виконавчих проваджень ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, яка ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17.11.2017 року була задоволена. Позивачем подано позов з пропуском трьохрічного строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем. Про порушення свого права позивач дізнався в жовтні 2009 року, коли звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про дострокове звернення стягнення кредиту до виконання, а пред`явлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язань та зумовлює перебіг позовної давності. Заміна кредитора в зобов`язанні з ПАТ «Український професійний банк» на фізичну особу ОСОБА_4 не змінила порядок обчислення та перебігу позовної давності. Суд не звернув увагу, що до вказаних правовідносин застосовується мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті. Позовні вимоги до суду банком до ОСОБА_2 як майнового поручителя не пред`являлись, а позов до суду ОСОБА_4 , як особою якій банк відступив права вимоги за іпотечним договором, було подано до суду 14.12.2017 року, тобто зі спливом більш як 8 років з дня коли кредитор дізнався про порушення свого права боржником. ОСОБА_2 не є титульним власником квартири, тому не є належним відповідачем у справі. Висновок в резолютивній частині рішення «в рахунок часткового погашення» носить умовний характер, що не відповідає ч.6 ст.265 ЦПК України, судом не визначався ні загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, ні вартість предмета іпотеки.

Позивач ОСОБА_4 подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Посилається на те, що відповідачі були належним чином повідомлені про день судового розгляду справи, будь- яких документів щодо поважності причин неявки відповідачів або їх представників суду надано не було. Зазначає, що ним не пропущено строк позовної давності, оскільки позивачу за два дні до подання позову стало відомо про порушення відповідачами умов іпотечного договору - у квартирі без будь - якої письмової згоди іпотекодержателя були зареєстровані інші особи. Тобто, позивачу стало відомо про порушення свого права з моменту перевірки переліку зареєстрованих осіб у вказаній квартирі. Крім того, квартира, яка була передана в іпотеку, була придбана за договором купівлі - продажу у 2005 році, в період перебування відповідачів у шлюбі, тому квартира належить відповідачам на праві спільної сумісної власності та при зверненні стягнення на квартиру належними відповідачами є всі співвласники квартири. В рішенні чітко вказаний розмір заборгованості (вимог), що підлягає сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, не зазначення в резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення та не тягне за собою безумовного скасування судового рішення.

В судовому засіданні представник відповідачів підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у апеляційній скарзі.

Позивач заперечив проти задоволення апеляційної скарги посилаючись на обставини викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору у нього виникла заборгованість у розмірі 98 197,19 дол. США, яка підлягає стягненню шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» та умов іпотечного договору. Між ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» та ОСОБА_4 06 вересня 2017 року укладено договір №24 про відступлення прав вимоги за кредитним договором та договором поруки та договір №21/1 про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, а позовна заява ОСОБА_4 направлена до Деснянського районного суду м. Києва 14 грудня 2017 року, тому позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки право позивача пред`явити вимоги до відповідачів виникло 06 вересня 2019року.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 07.05.2007 року ВАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК», правонаступником якого є ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №321 (т.1,а.с.39).

За умовами кредитного договору ОСОБА_1 отримав кредит на споживчі цілі в розмірі 96 000,00 доларів США зі сплатою за користування кредитом 14,5% річних та 29% річних у разі порушення строків повернення кредиту за договором з кінцевим терміном повернення кредиту 10.04.2017року.

07.05.2007 року між банком, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 був укладений договір поруки №321-1, за умовами якого у разі повного або часткового невиконання позичальником зобов`язань по кредитному договору, в передбачені строки, банк має право задовольнити свої вимоги за рахунок поручителя (т.1, а.с.40).

З метою забезпечення належного виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, 07.05.2007 року банк та ОСОБА_2 уклали договір іпотеки №3670, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л., згідно якого ОСОБА_2 передала банку в іпотеку нерухоме майно - квартиру, загальною площею 54,20 кв.м, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 , а іпотека за даним договором забезпечує виконання грошових зобов`язань ОСОБА_1 , що випливають з кредитного договору (т.1, а.с.41-44).

Оскільки зобов`язання, передбачені кредитним договором ОСОБА_1 належним чином не виконувались, у відповідачів виникла заборгованість перед позивачем за кредитним договором в сумі 98 179,19 дол. США.

Відповідно до судового наказу Деснянського районного суду м. Києва від 28.10.2009 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ВАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» заборгованість за кредитним договором від 07.05.2007 року в розмірі 98 197,19 доларів США, 30,00 грн. - витрати за інформаційно-технічне забезпечення та 850,00 грн. - судовий збір (т.1, а.с.52).

Вказаний судовий наказ набрав законної сили 18.11.2009 року та був пред`явлений до виконання до органів державної виконавчої служби.

06.09.2017 року ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» уклавз ОСОБА_4 договір №24 про відступлення прав вимоги за кредитним договором та договором поруки, за умовами якого банк передав право вимоги за наступними договорами: кредитним договором №321 від 07.05.2007року,укладеним між ВАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» та ОСОБА_1 та договором поруки №321-1 від 07.05.2007 року, укладеним між банком та ОСОБА_2 з метою забезпечення належного виконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором №321 від 07.05.2007року, що підтверджується копієюреєстру договорів (т.1, а.с.45-47).

06.09.2017 року між ПАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» та ОСОБА_4 укладеного договір №21/1 про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановим П.Ю. за реєстровим номером 177, згідно якого відбулось відступлення прав вимоги за Іпотечним договором, укладеним 07.05.2007 року між банком та відповідачами в забезпечення виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором №321 від 07.05.2007 року та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. за реєстровим номером 3670, яке мало місце відповідно до договору №24/1 про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, укладеним між банком та ОСОБА_4 06.09.2017 року (т.1, а.с.48-51).

Судом встановлено, що позивач просить звернути стягнення на заставне майно з метою погашення заборгованості, яка встановлена судовим наказом Деснянського районного суду м. Києва від 28.10.2009 року.

Представником відповідачів заявлено про застосування позовної давності до вимог позивача (а.с.197, т.1).

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі,є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ст.575 ЦК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Згідно ст.33 Закону в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Частина перша статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до п.16.8 Іпотечного договору від 07.05.2007року з метою задоволення своїх вимог, іпотекодержатель має право: звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання строків виконання будь-якого із зобов`язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані; звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строків виконання будь-якого із зобов`язань за кредитним договором у випадках:

-порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених умовами кредитного договору;

-порушення іпотекодавцем правил заміни предмета іпотеки;

-порушення іпотекодавцем будь-якого із зобов`язань за цим іпотечним договором;

-виявлення іпотекодержателем погіршення стану предмета іпотеки, або зменшення його вартості понад нормальний фізичний знос, або фактичної повної або часткової відсутності предмета іпотеки;

-встановлення невідповідності дійсності відомостей, що містяться в кредитному договорі або в цьому іпотечному договорі.

Відповідно до п.2 договору іпотеки з урахуванням змін внесених договором про внесеня змін до іпотечного договору від 10 квітня 2008 року, за цим іпотечним договором іпотекою забезпечується виконання зобов`язань позичальника згідно з кредитним договором №321 від 07 травня 2007 року, відповідно до якого позичальнику надано кредит на споживчі цілі в сумі 96 000,00 дол. США терміном до 10 травня 2022 року зі сплатою 14,5% річних.

Таким чином, умовами укладеного кредитного договору передбачено дату остаточного повернення кредиту - 10 травня 2022 року.

Разом з тим, сторони узгодили право банку достроково стягнути суму кредиту та проценти по ньому, в тому числі і шляхом звернення стягнення на забезпечення (п.5.1 кредитного договору).

Колегія суддів звертає увагу, що до звернення до суду із заявою про видачу судового наказу банк відповідно до вимог законодавства чинного на той час звертався до боржника із вимогою про дострокове повернення кредиту у повному обсязі.

Пред'явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату процентів за користування ним, кредитор відповідно до ч. 2 ст.1050 ЦК України та умов укладеного договору змінив строк виконання основного зобов`язання.

Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло в кредитора у зв`язку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі.

При цьому таке право згідно з умовами укладеного договору виникає через тридцять календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги та за умови її невиконання.

У справі, яка є предметом перегляду, кредитор міг пред`явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання (тридцять перший день після отримання вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі).

28 жовтня 2009 року Деснянським районним судом м. Києва видано судовий наказ, з якого вбачається, що згідно статей 1054, 1050 ЦК України, боржник внаслідок порушення умов кредитного договору зобов`язаний сплатити кредитору суму основного боргу з процентами. При цьому кредитодавець має право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту (а.с.52, т.1).

Тобто, стягувач скористався правом на дострокове повернення кредиту в повному обсязі.

Оскількибанк у 2009 році пред`явив боржнику досудову вимогу про дострокове повернення всього боргу за кредитним договором та вимагав достроково через 30 календарних днів з дати отримання вимоги виконати всі боргові зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі,тобтозмінив строк виконання основного зобов`язання, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_4 пропущено позовну давність для звернення до суду із цим позовом, оскільки кредитор міг пред`явити позов до іпотекодавця, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання (тридцять перший день після отримання вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі) протягом трьох років,а саме в 2012 році, проте до суду з вказаним позовом ОСОБА_4 звернувся лишеу грудні 2017 року, тобто зі спливом строку позовної давності.

Змінивши строк виконання основного зобов`язання, стягувач був зобов`язаний пред`явити позов до боржників протягом трьох років від дати, коли він дізнався про порушення свого права, тобто з дати невиконання боржниками забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Колегія суддів звертає увагу, що судовий наказ видано 28 жовтня 2009 року, сторонами він не оскаржувався та 18 листопада 2009 року набрав законної сили.

На підставі вказаного судового наказу відкрито виконавче провадження.

Відповідно до статей 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 цієї Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року за заявою № 23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

У даній справі судовий наказ боржниками не оскаржувався, та як встановлено апеляційним судом боржниками по виконавчому провадженню сплачено 36 799,91 грн. (а.с.116, т.2). Виконавче провадження не закрито, перебуває на виконанні.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи.

Таким чином, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а згідно п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Київського апеляційного суду від 17 липня 2020 року відстрочено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 сплату судового збору у розмірі 12 000 грн 00 коп. за подання апеляційної скарги до ухвалення судом апеляційної інстанції судового рішення (т.2, а.с.33-34).

Встановлено, що на даний час у вказаній справі скаржники не сплатили вказаний судовий збір.

Враховуючи встановлені обставини, рішення суду про відмову в задоволенні позовних вимог та положення статті 141 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що з ОСОБА_4 належить стягнути на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 12 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21 лютого 2020 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_2 , на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 12 000,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 листопада 2020 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Заришняк Г.М.

Мараєва Н.Є.