Справа № 462/1970/18
УХВАЛА

06 листопада 2020 року Залізничний районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді-Гедз Б.М.

за участю секретаря - Ясниської В.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові заяву ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження у справі № 462/1970/18, -

встановив:

заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, боржника - Комунальну 3-тю стоматологічну поліклініку м. Львова Львівською міською радою та Управлінням охорони здоров`я Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради. Заяву мотивує тим, що рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 24.04.2018 року в справі №462/1970/18 задоволено позов ОСОБА_1 , вирішено стягнути з Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова на користь ОСОБА_1 33272 грн. (тридцять три тисячі двісті сімдесят дві) грн. заборгованості по заробітній платі. 25.05.2018 року вказане рішення набрало законної сили та 08.06.2018 року Залізничним районним судом м. Львова видано виконавчий лист. Судове рішення залишається не виконаним і виконання його є неможливим з підстав відсутності коштів на рахунках відповідача та прийняттям Львівською міською радою рішення про ліквідацію боржника. Так, відповідач - Комунальна 3-я стоматологічна поліклініка м. Львова є комунальним закладом та фінансується з місцевого бюджету Львівської міської ради, її засновником є Управління охорони здоров`я Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради. При цьому, за даними ЄДРПОУ, Комунальна 3-я стоматологічна поліклініка м. Львова з 29.11.2018р. перебуває в стані припинення. Ухвалою Львівської міської ради від 29.11.2018р. № 4242 «Про припинення Комунальної 3-ї стоматологічної поліклініки м. Львова шляхом приєднання до Комунального некомерційного підприємства Стоматологічна поліклініка № 4» вирішено: припинити Комунальну 3-ю стоматологічну поліклініку м. Львова шляхом приєднання до Комунального некомерційного підприємства Стоматологічна поліклініка № 4; утворити комісію з припинення Комунальної 3-ї стоматологічної поліклініки м. Львова шляхом приєднання до Комунального некомерційного підприємства Стоматологічна поліклініка № 4; затверджено її персональний склад та призначено ліквідатора. Вважає, що за таких обставин, без заміни сторони виконавчого провадження, рішення суду залишиться без виконання, що призведе до порушення ст.129 Конституції та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Представник заявника ОСОБА_2 , який діє на підставі довіреності від 11.03.2020 р. подав письмову заяву, в якій просить провести судове засідання без його участі, при цьому до заяви долучив постанову Львівського апеляційного суду у справі № 462/6319/18 від 28.10.20 р.

Представник Львівської міської ради та Управління охорони здоров`я департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради Шмотолоха О.П. подала письмове клопотання про слухання справи без участі представника.

Інший учасник справи ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду заяви, про причини своєї неявки суд не повідомив, разом з тим, у відповідності до ч.3 ст. 442 ЦПК України неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

У відповідності до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлено, що рішеннямрішенням Залізничного районного суду м.Львова від 24.04.2018 року в справі №462/1970/18 задоволено позов ОСОБА_1 , вирішено стягнути з Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова на користь ОСОБА_1 33272 грн. (тридцять три тисячі двісті сімдесят дві) грн. заборгованості по заробітній платі. 25.05.2018 року вказане рішення набрало законної сили та 08.06.2018 року Залізничним районним судом м. Львова видано виконавчий лист.

Відповідно до п.9 ч.3 ст.129 Конституції України серед основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Крім того, у відповідності до ч.1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Також, судом встановлено, що судове рішення у справі №462/1970/18 на сьогодні залишається не виконаним, через відсутність коштів на рахунках та прийняття ЛМР рішення про ліквідацію боржника.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, долученої до матеріалів заяви, Комунальна 3-я стоматологічна поліклініка м. Львова з 29.11.2018року перебуває в стані припинення.

Ухвалою Львівської міської ради від 29.11.2018р. № 4242 «Про припинення Комунальної 3-ї стоматологічної поліклініки м. Львова шляхом приєднання до Комунального некомерційного підприємства Стоматологічна поліклініка № 4» вирішено: припинити Комунальну 3-ю стоматологічну поліклініку м. Львова шляхом приєднання до Комунального некомерційного підприємства Стоматологічна поліклініка № 4; утворити комісію з припинення Комунальної 3-ї стоматологічної поліклініки м. Львова шляхом приєднання до Комунального некомерційного підприємства Стоматологічна поліклініка № 4; затверджено її персональний склад та призначено ліквідатора.

З копії Статуту Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова (нова редакція) 2016 р. вбачається, що Комунальна 3-я стоматологічна поліклініка м. Львова є закладом охорони здоров`я бюджетною установою комунальної форми власності, створене на підставі рішення виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів від 18.05.1978р. №283. Установа заснована на власності територіальної громади м. Львова; засновником є Львівська міська рада, уповноваженим органом якого є Управління охорони здоров`я Львівської міської ради; установа проводить господарську діяльність у сфері охорони здоров`я. Відповідно до розділів 3, 5 Статуту установу було створено для здійснення некомерційної господарської діяльності, а його майно перебуває в комунальній власності та було закріплене за ним на праві оперативного управління; все майно та кошти належать засновнику.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 78 ГК України, комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування у розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Орган, до сфери управління якого входить комунальне унітарне підприємство, є представником власника відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство). Статутний капітал комунального унітарного підприємства утворюється органом, до сфери управління якого воно належить. Розмір статутного капіталу комунального унітарного підприємства визначається відповідною місцевою радою.

У відповідності до ст. 136 ГК України правом оперативного управління визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених ГК та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом). Власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб`єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучати у суб`єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням. Право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності.

Отже, право оперативного управління є найбільш обмеженим правовим титулом, похідним від права власності, який обмежується не тільки законом та статутом, але й власником майна.

З огляду на викладене, здійснення господарської діяльності комунальним некомерційним підприємством без мети одержання прибутку, на основі матеріальної бази, яка не є його власністю та не включається до ліквідаційної маси в разі ліквідації такого підприємства, зумовлює для законодавця необхідність регулювання спірних відносин у такий спосіб, який би дозволив захистити інтереси можливих кредиторів суб`єкта некомерційної господарської діяльності таке регулювання здійснено через механізм закріплений у ст. ст. 77, 78 ГК України.

Так, відповідно до ч. 10 ст. 78 ГК України особливості господарської діяльності комунальних унітарних підприємств визначаються відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом щодо діяльності державних комерційних або казенних підприємств, а також інших вимог, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 76 ГК України встановлено, що казенне підприємство створюється за рішенням Кабінету Міністрів України. У рішенні про створення казенного підприємства визначаються обсяг і характер основної діяльності підприємства, а також орган, до сфери управління якого входить підприємство, що створюється. Реорганізація і ліквідація казенного підприємства проводяться відповідно до вимог цього Кодексу за рішенням органу, до компетенції якого належить створення цього підприємства. Майно казенного підприємства закріплюється за ним на праві оперативного управління.

У відповідності до ч. 3 ст. 77 ГК України орган, до сфери управління якого входить казенне підприємство, здійснює контроль за використанням та збереженням належного підприємству майна і має право вилучити у казенного підприємства майно, яке не використовується або використовується не за призначенням, та розпорядитися ним у межах своїх повноважень.

Згідно з приписами ч. 7 ст. 77 ГК України казенне підприємство відповідає за своїми зобов`язаннями лише коштами, що перебувають у його розпорядженні. У разі недостатності зазначених коштів держава в особі органу, до сфери управління якого входить підприємство, несе повну субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями казенного підприємства

При цьому умовою покладення субсидіарної відповідальності на орган місцевого самоврядування за змістом ч. 7 ст. 77 ГК та ч. 10 ст. 78 ГК України є недостатність коштів, які є у розпорядженні комунального підприємства.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 5023/4388/12 (провадження № 12-102гс18).

Крім того, Верховний Суд звернув увагу на низку випадків, де ЄСПЛ визнавав державу відповідальною за борги підприємств незалежно від їх формальної класифікації у внутрішньодержавному праві (рішення від 30.11.2004 у справі «Михайленки та інші проти України», п. 45, рішення від 04.04.2006 у справі «Лисянський проти України», п. 19, рішення від 03.04.2007 у справі «Кооператив Агрікола Слобозія-Ханесей проти Молдови», пп. 18 та 19, рішення від 12.04.2007 у справі «Григор`єв та Какаурова проти Російської Федерації», п. 35, рішення від 15.01.2008 у справі «Р. Качапор та інші проти Сербії».

Отже, внутрішньодержавний правовий статус підприємства як самостійної юридичної особи сам по собі не звільняє державу від відповідальності за борги підприємств у межах Конвенції.

Частинами 1, 2 ст. 442 ЦПК України встановлено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд змінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

У відповідності до ч. 5 ст. 442 ЦПК України положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Згідно частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Аналогічні висновки зробив і Верховний Суд у постанові від 05.12.2018р. у справі №643/4902/14-ц та Верховний Суд України в постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.

Судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутися до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Враховуючи наведене, суд звертає увагу на те, що судове рішення у справі №462/6319/18 про задоволення вимог заявника не виконане боржником і не припиняє зобов`язальних правовідносин для сторін, тому дійшов висновку що заява підставна та підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 55, 258, 260, 442 ЦПК України, ст.ст. 76, 77, 78, 136 ГК України суд,-

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження у справі №462/1970/18 - задовольнити.

Замінити сторону виконавчого провадження, боржника Комунальну 3-ю стоматологічну поліклініку м. Львова, (79021, м. Львів, вул. Є. Петлюри, 17) на Львівську міську раду, (79008, м. Львів, площа Ринок, 1) та Управління охорони здоров`я Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, (79008, м. Львів, площа Ринок, 1) у справі №462/1970/18.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова протягом п`ятнадцяти днів.

Суддя: (підпис) Б.М. Гедз

З оригіналом згідно.

Суддя: Б.М.Гедз