КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/8982/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року м. Київ

Справа 761/19514/17

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 липня 2018 року, ухвалене у складі судді Дубас Т.В.,

у справі за позовом Компанії «Морган КІН Лімітед» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих коштів,

встановив:

У червні 2017 року позивач Компанія «Морган КІН Лімітед» (Великобританія) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих коштів в сумі35 000 фунтів стерлінгів.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 лютого 2018 року справу передано на розгляд за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі виконання попередньої домовленості між компанією «Морган КІН Лімітед» та ОСОБА_4 щодо укладення між ними договору позики, позивач 12.10.2016 року здійснив переказ грошових коштів з власного клієнтського рахунку в банку HSBC на рахунок відповідача в ПАТ КБ «ПриватБанк» в сумі 35 000,00 фунтів стерлінгів.

Після переказу грошових коштів на банківський рахунок ОСОБА_4 , яка в подальшому змінила прізвище на « ОСОБА_4 », відповідач почала уникати спілкування з уповноваженими представниками позивача, на телефонні дзвінки не відповідала, укладати договір позики, як того вимагає Цивільний кодекс України, відмовилась.

Позивач звертає увагу, що жодних письмових договорів між позивачем та ОСОБА_1 щодо спірних грошових сум укладено не було, крім того, сторони не досягли згоди щодо всіх істотних умов договору позики, які визначені законодавством обов`язковими для укладення таких договорів. Отже, грошові кошти у розмірі 35 000 фунтів стерлінгів були передані ОСОБА_1 за неукладеним договором, тобто без будь-якої правової підстави, а відтак, підлягають поверненню.

Позивач звертає увагу суду на той факт, що 03 травня 2017 року за адресою ОСОБА_1 було направлено вимогу про повернення грошових коштів у сумі 35 000 фунтів стерлінгів. Вказана вимога було отримана ОСОБА_1 10 травня 2017 року, про що свідчить копія зворотного повідомлення про вручення.

Позивачем було перераховано на банківський рахунок ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 35 000 фунтів стерлінгів, однак згоди щодо істотних умов договору позики досягнуто не було, крім того укладення договору у письмовій формі теж не відбулось, а відтак, вказаний договір в силу вимог закону не є неукладеним та не створює правових наслідків для сторін, а тому варто констатувати, що отримані відповідачем грошові кошти є безпідставно отриманими та підлягають поверненню їх законному власнику, тобто позивачу.

Тому Компанія «Морган КІН Лімітед» просила стягнути з ОСОБА_6 безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 35 000 фунтів стерлінгів на користь компанії «Морган КІН Лімітед» та стягнути судові витрати.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 липня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Компанії «Морган КІН Лімітед» безпідставно отримані кошти у розмірі 35 000 фунтів стерлінгів, що за офіційним курсом НБУ станом на 02.07.2018 року еквівалентно 1213 943 грн. 71 коп. та судовий збір у розмірі 17 783,92 грн.

Не погоджуючись з рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову та скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.05.2018 року, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд не навів жодного доказу на підтвердження цієї обставини, що гроші були отримані безпідставно. Вважає, що суд мав з`ясувати підстави, за яких перераховувалися кошти позивачем відповідачу, що останнім зроблено не було та, як наслідок, суд прийшов до помилкового висновку про безпідставність отримання коштів.

Звертає увагу на те, що відповідач та його представники неодноразово наполягали на задоволенні клопотання про визнання обов`язковою участі третьої особи - ОСОБА_7 в судовому засіданні. Однак, таке клопотання судом було відхилено. Крім того, представники позивача та третьої особи не могли дати конкретних відповідей на запитання відповідача, що стосувалися відносин сторін та призначення перерахування коштів. Вважає, що судом не було встановлено зв`язок третьої особи з позивачем, зокрема, яку посаду він займав та на якій підставі перераховував кошти, а представники позивача та третьої особи на вказані запитання не могли дати відповіді.

Стверджує, що між сторонами виникли правовідносини, передбачені Законом України «Про благодійну діяльність та благодійні організації», оскільки позивач, маючи фінансову можливість, надавав відповідачу благодійну пожертву для підтримки її сім`ї. Третя особа, що діяв від імені позивача, з відповідачем були знайомі давно, на момент перерахування коштів між ними були теплі дружні стосунки, а тому з власної ініціативи надав благодійну допомогу відповідачу та її дитині.

Звертає увагу на те, що позивач в позові зазначає, що кошти, які він перерахував на рахунок відповідача, були перераховані для укладення в майбутньому договору позики. Жодних доказів намірів сторін укласти договір позики позивач не надав. Разом з тим, дійсні наміри позивача вбачаються з листів, які ОСОБА_3 надсилав на електронну пошту відповідача, в яких останній самостійно зазначає, що кошти, які він перераховував, були допомогою відповідачу та її малолітній дитині, що в розумінні Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації» визначається як благодійна пожертва.

Отже, між сторонами існували договірні відносини, пов`язані з наданням відповідачу благодійної допомоги, що унеможливлює застосування до правовідносин Глави 83 ЦК України. Суд першої інстанції, задовольняючи позов не з`ясував, що підстави позову, наведені в позовній заяві - укладення та виконання договору позики на суму 35 тисяч фунтів стерлінгів, самі по собі повністю виключають застосування до правовідносин сторін ст.1212 ЦК України. Вказує, що суд першої інстанції помилково не застосував до спірних правовідносин Закон України «Про благодійну діяльність та благодійні організації».

У відзиві на апеляційну скаргу третя особа ОСОБА_3 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду залишити без змін. Вважає, що саме відповідач повинен був надати докази, які б підтвердили наявність між сторонами укладеного правочину, однак відповідачем не було надано жодного доказу. Вказує, що посилання відповідача на листи про перерахунок коштів не можуть братися судом до уваги, оскільки такі платежі не містять призначення платежу. Вважає, судом першої інстанції було вірно встановлено характер спірних правовідносин, що виникли між сторонами та правильно застосовано ст. 1212 ЦК України.

Судом обґрунтовано відмовлено у клопотанні про виклик ОСОБА_8 для надання особистих пояснень, оскільки питання зв`язку між ним та позивачем не є предметом розгляду даної справи, адже для вирішення цього спору має лише факт наявності або відсутності правочину між сторонами. Крім того, у справі брали участь його представники, які надавали відповіді на всі питання, що стосуються предмету спору. Також звертає увагу на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.06.2018 року, яким встановлено факт відсутності будь-яких правочинів, які могли б зумовлювати підставу набуття відповідачем коштів у розмірі 35 000 фунтів стерлінгів.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Компанії «Морган КІН Лімітед» - Казак К.І. вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду залишити без змін. Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, посилається на ті ж обставини, що викладені у відзиві ОСОБА_8 .

В судовому засіданні представники відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 просили задовольнити апеляційну скаргу відповідача, скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Представник позивача та третьої особи - Заверуха І.Л. вважав доводи апеляційної скарги необґрунтованими, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, вислухавши пояснення представників учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 12 жовтня 2016 року позивачем Компанією «Морган КІН Лімітед» було здійснено переказ коштів з власного клієнтського рахунку в банку HSBC в сумі 35 000,00 англійських фунтів стерлінгів на рахунок ОСОБА_6 в ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 .

У судовому засіданні представники відповідача підтвердили факт отримання вказаних коштів відповідачем.

03 травня 2017 року представником позивача на адресу ОСОБА_1 було направлено вимогу про повернення грошових коштів у сумі 35 000,00 фунтів стерлінгів. У вимозі зазначено, що вказані кошти були надані з метою укладення договору позики, проте договір укладено не було через недосягнення істотних умов, тому представник компанії «Морган КІН Лімітед» - ОСОБА_7 просив повернути кошти на рахунок компанії протягом семи днів з моменту отримання даної вимоги ( а.с. 10, т. 1)

Вказана вимога було отримана ОСОБА_1 10 травня 2017 року, про що свідчить копія зворотного повідомлення про вручення. ( а.с. 12, т. 1).

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача безпідставно отримані кошти у розмірі 35 000 фунтів стерлінгів, суд першої інстанції відповідно до положень ст. 1212 ЦК України виходив з того, що правова підстава щодо отримання грошових коштів між сторонами не виникала, договір позики чи інший правочин не укладався, а тому оспорювана сума вважається отриманою відповідачем безпідставно у розумінні ст. 1212 ЦК України та є такою, що підлягає поверненню.

Доводи сторони відповідача про те, що кошти були отримані в якості благодійної допомоги, були відхилені судом першої інстанції з тих підстав, що між позивачем та відповідачем не було укладено будь-яких договорів про благодійну пожертву валютних цінностей. У відповідному грошовому переказі, що був здійснений позивачем, відсутня ціль його призначення щодо благодійності та відповідно відсутня обумовленість цілей благодійної діяльності.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вказані висновки відповідають обставинам справи, наявним у матеріалах справи доказам, зроблені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 1212 ЦК України , особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 205/3330/14-ц , з урахуванням змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання. Зокрема,у кондиційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 759/1206/17, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом також у постановах: від 10 вересня 2018 року у справі № 638/11807/15-ц, від 12 вересня 2018 року у справі № 154/948/16, від 12 грудня 2018 року у справі № 205/3330/14-ц .

У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Встановивши, що грошові кошти у розмірі 35 000 фунтів стерлінгів набуті відповідачем ОСОБА_1 , з якою позивач Компанія «Морган КІН Лімітед» не пов`язаний договірними правовідносинами щодо такого майна, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем повернути отримане майно, оскільки воно є безпідставно набутим.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що відповідачем та її представниками під час розгляду справи надані суперечливі пояснення щодо призначення даного платежу, отриманого ОСОБА_1 від позивача.

У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_1 стверджувала, що третя особа ОСОБА_3 перераховував їй кошти в якості благодійної пожертви, для забезпечення нормального існування відповідача разом з її малолітньою дитиною, для соціального забезпечення та подолання бідності відповідача та її малолітньої дитини ( а.с. 213, т. 1).

У п. 3.1.2 апеляційної скарги представником відповідача зазначено про те, що позивач надсилав кошти відповідачу, самостійно визначивши призначення платежу «сімейна підтримка».

Проте такі доводи колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції ціль призначення грошового переказу на суму 35 000 фунтів стерлінгів у платіжному документі не зазначена. Відповідно до платіжного документу, кошти були перераховані з банківського рахунку, що належить Компанії «Морган КІН Лімітед», а не ОСОБА_11 .

В апеляційній скарзі, як і у відзиві на позовну заяву, відповідач ОСОБА_1 стверджує про те, що між сторонами існували договірні відносини, пов`язані з наданням відповідачу благодійної допомоги і така допомога в розумінні Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації» є благодійною пожертвою. Свої заперечення обґрунтовує тим, що між нею та третьою особою ОСОБА_12 існували дружні стосунки, він з власної ініціативи, маючи фінансову можливість, перераховував відповідачу кошти як з власного банківського рахунку, так і з рахунку компанії «Морган КІН Лімітед».

Проте такі доводи колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що кошти були перераховані на безповоротній основі, на підтвердження укладення сторонами договору про благодійне пожертвування.

Відповідно до ч. 1 ст. 729 ЦК України пожертвою є дарування нерухомих та рухомих речей, зокрема, грошей та цінних паперів, особам, встановленим частиною першою статті 720 цього Кодексу, для досягнення ними певної, наперед обумовленої мети.

До договору про пожертву застосовують положення про договір дарування, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 719 ЦК України, договір дарування рухомих речей, які мають особливу цінність, укладається у письмовій формі. Передання такої речі за усним договором є правомірним, якщо суд не встановить, що обдаровуваний заволодів нею незаконно.

Договір дарування валютних цінностей фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно зі ст. 730 ЦК України пожертвувач має право здійснювати контроль за використанням пожертви відповідно до мети, встановленої договором про пожертву.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації» цілями благодійної діяльності є надання допомоги для сприяння законним інтересам бенефіціарів у сферах благодійної діяльності, визначених цим Законом, а також розвиток і підтримка цих сфер у суспільних інтересах.

Статтею 6 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації» передбачено, що благодійною пожертвою визнається безоплатна передача благодійником коштів, іншого майна, майнових прав у власність бенефіціарів для досягнення певних, наперед обумовлених цілей благодійної діяльності, відповідно до цього Закону.

Договір про благодійну пожертву валютних цінностей не підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню.

Однак відповідачем ОСОБА_1 не було надано суду доказів про те, що між позивачем Компанією «Морган КІН Лімітед», від імені якої діяв ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 було укладено договір про благодійну пожертву грошових коштів, для досягнення певних, наперед обумовлених цілей благодійної діяльності.

Доводи представників відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції про те, що зазначені кошти є добровільною фінансовою допомогою, яку надавав ОСОБА_3 відповідачу ОСОБА_1 та її дитині - колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони суперечить доводам відповідача в апеляційній скарзі щодо призначення грошових коштів, отриманих ОСОБА_1 від Компанії «Морган КІН Лімітед».

Згідно з ч. 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 червня 2018 року у справі № 761/19511/17, яке набуло законної сили, відмовлено у задоволенні позову Компанії «Морган КІН Лімітед» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про визнання договору недійсним.

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що позивач Компанія «Морган КІН Лімітед» зверталася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики, мотивуючи вимоги тим, що попередньою усною домовленістю між компанією «Морган КІН Лімітед» та ОСОБА_1 було укладено договір позики на суму 35 000 фунтів стерлінгів. Факт перерахування грошових коштів підтверджується повідомленням від банку HSBC про переказ коштів, з якого вбачається, що 12 жовтня 2016 року здійснено переказ грошових коштів позивачем, з його клієнтського рахунку у банку HSBC у розмірі 35 000,00 фунтів стерлінгів на депозитний рахунок № НОМЕР_1 , що належить відповідачу.

Відмовляючи у задоволенні зазначених позовних вимог, суд встановив, що правова підстава щодо отримання коштів між сторонами не виникала, договір позики чи інший правочин не укладався, оскільки відповідач не виступала перед позивачем в якості позичальника та не зобов`язувалась перед позивачем повернути відповідну суму грошових коштів. У відповідному грошовому переказі, що був здійснений позивачем, відсутня ціль його призначення. Тому суд дійшов висновку, що між сторонами не було укладено будь-якого договору, а отже і відсутні підстави для визнання даного правочину недійсним.

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача про те, що отримані від позивача кошти є благодійною допомогою, не знайшли свого підтвердження, оскільки доказів наявності між сторонами таких домовленостей або укладення договору про благодійну пожертву, як того вимагає Закон України «Про благодійну діяльність та благодійні організації», суду не надано.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені, з урахуванням встановлених обставин справи і вищевказаних вимог закону, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в розмірі 35 000 фунтів стерлінгів на підставі положень статті 1212 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд необґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача суму судового збору, яка була сплачена позивачем у завищеному розмірі - 17 783 грн. 92 коп., що майже вдвічі перевищує встановлений законодавством максимум, сума якого не могла становити більше 8420 грн. (5x1624), колегія суддів вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру юридичною особою сплачується судовий збір за ставкою - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що 1,5 % від ціни позову, визначеної у гривнях на час пред`явлення позову - 1 185 594 грн. 59 коп., становить 17 783 грн. 92 коп., що відповідає зазначеним положенням Закону, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув судові витрати по сплаті судового збору з відповідача на користь позивача у вказаному розмірі.

Та обставина, що п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено ставку судового збору для позивачів - фізичних осіб - 1% ціни позову, але не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - не має правового значення для справи, оскільки позивачем у даній справі є юридична особа, а відповідно до ч 1, 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права, та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» ). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, надано вірну оцінку зібраним доказам, відповідно до спірних правовідносин правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.