СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/15205/20

пр. № 2/759/5457/20

10 листопада 2020 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Бабич Н.Д.,

за участю секретаря судового засідання - Волошина А.О.,

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей в твердій грошовій сумі,-

ВСТАНОВИВ:

09.09.2020 року до суду надійшов зазначений позов, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з 07.08.2010 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу є діти, а саме: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Проте, подружнє життя не склалося, так як почали виникати непорозуміння, що унеможливило подальше збереження шлюбу, шлюбні відносини не підтримують з серпня 2020 року, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, мають різний бюджет. Причиною розпаду сім`ї є те, що відповідач вживає наркотичні засоби. Також позивач зазначила, що відповідач свій обов`язок щодо утримання дітей не виконує, на неодноразові прохання щодо виконання свого обов`язку по утриманню дітей не реагує, позивач просила стягнути з відповідача аліменти на утримання кожної дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000,00 грн. щомісячно.

Ухвалою суду від 10.09.2020 року відкрито провадження в справі в порядку спрощеного провадженян з викликом сторін (а.с.29).

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити.

В судовому засіданні відповідач позов про розірвання шлюбу визнав, щодо вимог про стягнення аліментів, запечерував, щодо його розміру, просив стягнути аліменти в мінімальному розмірі для дитини відповідного віку.

Заслухавши пояснення та доводи сторін по справі, дослідивши наявні докази та матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.08.2010 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї було зареєстровано шлюб, про що є актовий запис №1924, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.16).

Від даного шлюбу у сторін по справі є діти, а саме: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 17, 18).

Причиною розпаду сім`ї сторін стало те, що подружнє життя не склалося, так як почали виникати непорозуміння, що унеможливило подальше збереження шлюбу, шлюбні відносини не підтримують з серпня 2020 року, приживають окремо, спільного господарства не ведуть, мають різний бюджет, та як зазначила позивач причиною розпаду сім`ї є те, що відповідач вживає наркотичні засоби, вчиняє домашнє насильство.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або достовірності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 1 СК України, побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони мають різні інтереси та погляди, шлюбні відносини не підтримують, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались, спільного господарства не ведуть, мають різний бюджет, подальше спільне життя подружжя на збереження сім`ї неможливе.

Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Позивач після розірвання шлюбу не виявила бажання відновити дошлюбне прізвище.

Щодо вимог позивача про стягнення аліментів, слід зазначити наступне.

Частиною 2 ст. 2 Сімейного кодексу України врегульовано сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно вимог ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» за якою, батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р., є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 3, 18 Конвенції «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 27 Конвенції передбачено, що дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції; нормативно-правовий акт № 475/97-ВР від 17.07.1997 Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Виходячи з положень ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Це положення відображене і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов`язку тягне за собою встановлену законом відповідальність.

Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Судом встановлено, що відповідач позов щодо стягнення аліментів визнав частково, а саме вимоги про стягнення визнав, однак просив стягнути в мінімальному розмірі для дитини відповідного віку. Визначаючи розмір аліментів, який повинен стягуватися з відповідача судом враховано, що діти перебувають на утриманні позивача, відповідач із наданих пояснень та письмових доказів не має на утриманні непрацездатних осіб, є особою працездатного віку, а тому з нього повинні стягуватися аліменти в судовому порядку у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн., на кожну диину щомісячно, починаючи з 09.09.2020 року - з моменту подачі позову до суду і до повноліття дітей.

Крім цього, судом роз`яснюється, що відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Також позивачка не позбавлена в майбутньому звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь матеріальної допомоги на лікування та/або навчання дитини в порядку ст. 185 СК України або збільшення розміру аліментів згідно зі ст. 192 СК України.

Суд допускає негайне виконання рішень суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць (ст. 430 ЦПК України).

Питання судових витрати вирішити у відповідності до ст. ст. 141, 142 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 24, 56, 105, 110, 112, 114, . 180, 182, 183, 184 СК України, ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 200, 206, 207, 229, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей в твердій грошовій сумі, - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 07.08.2010 року в Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї за актовим записом № 1924, - розірвати.

Прізвище позивача ОСОБА_1 після розірвання шлюбу, залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей, а саме: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 (три тисячі гривень) 00 коп. на кожну дитину щомісячно, яка щорічно підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 09.09.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по платі судового збору в розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Судовий збір в розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп., що складає 50 відсотків від суми 840,80 грн. судового збору, сплаченого згідно квитанції № 3 від 07.09.2020 року при поданні позовної заяви у даній справі, повернути із Державного бюджету України платнику - ОСОБА_1 .

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Після набрання законної сили рішенням суду, копію рішення направити до Відділу реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції в м. Києві.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Зазначити дані позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,, РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

Зазначити дані відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,, РНОКПП - НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя: Бабич Н.Д.