Справа №701/595/15-ц
Провадження №6/701/26/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2020 року Маньківський районний суд, Черкаської області

в складі: головуючого-судді - І.Д.Калієвського

за участю секретаря - Г.І.Байдужої

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маньківка подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-

В С Т А Н О В И В :

До суду надійшло подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

У своєму поданні посилається на ту обставину, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа №701/595/15-ц від 28.10.2015 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Райффайзен банк Аваль" в особі Київської регіональної дирекції ПАТ "Райффайзен банк Аваль" заборгованість по кредитному договору №014/2563/74/54548 від 18.04.2007 року в сумі 268574,67 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ - 5982817,41 грн.

Боржник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

З моменту відкриття виконавчого провадження до сьогоднішнього дня боржник всіляко намагається уникнути зобов`язання по погашенню заборгованості, виклики та вимоги державного виконавця ігнорує.

В ході виконання рішення суду державним виконавцем було накладено арешт на рухоме та нерухоме майно боржника.

Згідно відповідей Державної фіскальної служби України та Пенсійного фонду України боржник доходів та пенсії не отримує. Майна, на яке можливо звернути стягнення у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» не виявлено.

В ході виконання рішення суду встановлено, що ОСОБА_2 , за місцем реєстрації не проживає, про що свідчать акти державного виконавця від 14.07.2017, 11.10.2018, 16.08.2019 та 15.05.2020 року.

Копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження надсилалися сторонам виконавчого провадження відповідності до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, представник боржника ОСОБА_1 ОСОБА_3 , знайомився з матеріалами виконавчого провадження та зробив фотокопії про що свідчить його заява від 10.05.2017 року що свідчить проте що боржник обізнаний щодо наявності відкритих виконавчих проваджень, але протягом тривалого часу вчиняє дії (бездіяльність) спрямовані на невиконання зобов`язань по виконавчому провадженню, що і є на думку ініціатора подання підставою до звернення до суду.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Суд розглядає дане подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб у відповідності до ч.4 ст. 441 ЦПК України.

Суд, вивчивши подання та додані матеріали встановив наступне.

Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу.

Цивільним процесуальним кодексом України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може вжити заходів для забезпечення його виконання, і одним із таких заходів може бути тимчасове обмеження особам (боржникам) у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа чи без такого, за поданням державного виконавця.

На виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа №701/595/15-ц від 28.10.2015 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Райффайзен банк Аваль" в особі Київської регіональної дирекції ПАТ "Райффайзен банк Аваль" заборгованність по кредитному договору №014/2563/74/54548 від 18.04.2007 року в сумі 268574,67 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ - 5982817,41 грн. Боржник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ).

Ініцатор подання зазначає, що з моменту відкриття виконавчого провадження до сьогоднішнього дня боржник всіляко намагається уникнути зобов`язання по погашенню заборгованості, виклики та вимоги державного виконавця ігнорує.

Згідно відповідей ДФС України та ПФ України боржник доходів та пенсії не отримує. Майна, на яке можливо звернути стягнення у відповідності до Закону України "Про виконавче провадження" не виявлено.

На підтвердження необхідності звернення до суду з даним поданнм ініціатором подання надано акти державного виконавця від 14.07.2017, 11.10.2018, 16.08.2019 та 15.05.2020 року, згідно яких ініціатор подання зазначає, що провести виконавчі дії неможливо в зв"язку з тим, що боржник за даною адресою не проживає.

Проте з акту державного виконавця від 15.05.2020 р. вбачається, що даний акт складений без участі будь-яких понятих старшим державним виконавцем Яжук С.С. в присутніості іншого державного виконавця Горбатюк В.П.. При цьому даним актом встановлено, що провести виконавчі дії неможливо в зв"язку з тим, що боржник, зі слів сусідів, довгий час не проживає за даною адресою. Осіб які надали дану інформацію в акті не відображено, як і не зазначено які виконавчі дії мали намір провести державні виконавці.

Судом також встановлено, що ухвалою суду від 01.10.2019 р. у задоволенні аналогічного подання ініціатору поданню було відмовленою

Також ініціатор подання зазначає, що боржник обізнаний щодо наявності відкритих виконавчих проваджень, але протягом тривалого часу вчиняє дії (бездіяльність) спрямовані на невиконання зобов`язань по виконавчих провадженнях, в зв"язку з чим і подано дане подання.

Із матеріалів доданих до подання вбачається заява адвоката Побережного П. який як стверджує ініцатор клопотання є представником ОСОБА_1 про ознайомлення 10.05.2017 р. останнім з матеріалами виконавчого провадження №50818516, але підтвердження того, що адвокат Побережний П. є саме представником ОСОБА_1 , а не іншої сторони виконавчого провадження до матеріалів даного подання не надано.

В матеріалах подання також міститься виклик державного виконавця від 25.09.2020 р., проте відсутня будь-яка інформація щодо того чи направлявся даний виклик боржнику чи вчинялись інші дії до його вручення боржнику.

Ініціатор подання також посилається на те, що боржник відмовляється надавати доступ до домоволодіння за місцем проживання для проведення перевірки майнового стану про, що свідчать акти державного виконавця від 11.10.2018 та 16.08.2019, проте дане твердження не відповідає дійсності, оскільки в матеріалах подання відсутні будь-які відомості щодо належного повідомлення боржника щодо вчинення виконавчої дії - доступу до домоволодіння за місцем проживання для проведення перевірки майнового стану, а акти від 11.10.2018 та 16.08.2019 засвідчують лише відсутність боржника на час проведення виконавчої дії по місцю проживання, але ніяким чином не підтверджують позицію ініціатора клопотання про відмову у наданні доступу до домоволодіння.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Згідно із ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Пунктом 2 ст. 6 цього Закону визначено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов`язань, але лише до моменту виконання зобов`язань, або забезпечення заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Згідно п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Тобто, Законом встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за сам факт наявності невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Під ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 7 постанови від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства про вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснив, що питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених зокрема за позовами, що випливають із кредитних правовідносин, у порядку, передбаченому ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» та ЦПК України, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

Відповідно до роз`яснень ВСУ, викладених у листі від 01 лютого 2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

В даному випадку із подання та доданих матеріалів вбачається відсутність у боржника будь-якого транспортного засобу у власності, відсутність будь-яких пенсійних виплат, будь-яких видів доходів.

Обов`язок доказування факту ухилення боржника від виконання ним своїх зобов`язань покладений на державного виконавця, що подає таке подання.

Згідно з п. 2 розділу XIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України має, окрім іншого, обов`язково містити: інформацію про перетинання боржником державного кордону України, обґрунтування наявності фактів ухилення боржника - фізичної особи від виконання своїх зобов`язань.

Як вбачається із матеріалів справи, 12.04.2016 року відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №701/595/15-ц від 28.10.2015 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Райффайзен банк Аваль" в особі Київської регіональної дирекції ПАТ "Райффайзен банк Аваль" заборгованність по кредитному договору №014/2563/74/54548 від 18.04.2007 року в сумі 268574,67 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ - 5982817,41 грн.

При цьому, з наявних в матеріалах справи вбачається, що державним виконавцем було вжито низку дій, спрямованих на примусове виконання виконавчих листів судів, як то: накладення арешту на майно боржника, вчинені запити до державних установ з метою виявлення майна, зареєстрованого на праві власності за боржником та його доходів, здійснено вихід за адресою реєстрації без належного повідомлення боржника про вчинення відповідних дій.

Разом з тим, сама лише констатація факту наявності у ОСОБА_1 заборгованості не може слугувати достатньою правовою підставою для її обмеження у праві виїзду за межі України, оскільки у справі відсутні докази ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Обов`язок щодо підтвердження цих обставин належними доказами покладається на державного виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

Між тим, у матеріалах подання державного виконавця відсутні докази отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження та вимог державного виконавця, або відомостей щодо обізнаності ОСОБА_1 про існування виконавчого провадження.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009) Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

У справі «Хлюстов проти Росії» («Khlyustov v. Russia» від 11.07.2013) ЄСПЛ застосував указані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон у зв`язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, у цій справі ЄСПЛ визнав порушення ст.2 Протоколу №4 до Конвенції через те, що рішення про заборону виїзду за кордон було застосовано «автоматично», тобто лише у зв`язку з тим, що боржник добровільно не сплатив заборгованість, та без належного обґрунтування з урахуванням індивідуальної ситуації заявника.

З огляду на викладене, враховуючи положення ч.4 ст.441 ЦПК України, яка регламентую, що суд негайно розглядає дане подання, застосування тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон суд вважає недоцільним, в зв`язку з чим подання державного виконавця задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 6, 19 Закону України «Про державну прикордонну службу України», ст. 441 ЦПК України, ст.ст. 33, 124 Конституції України, ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», -

У Х В А Л И В :

У задоволенні подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Яжук С.С. у тимчасовому обмеженні громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , жителька АДРЕСА_1 ), у праві виїзду за межі України - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги протягом п"ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя І.Д.Калієвський