Справа № 357/9537/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Кривенко О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні в залі суду № 5 в м. Біла Церква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є Гроші Ком», про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 16.03.2020 року між ним та ТОВ «Фінансова компанія «Є Гроші Ком» було укладено договір позики №-664672, відповідно до умов якого позикодавець надає позичальнику грошові кошти у розмірі 4000 грн., а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою у строк до 14.04.2020 року, проте при укладенні вказаного договору були порушені права позивача, як споживача, оскільки відповідач порушив норми ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЗУ «Про споживче кредитування». Позивач вважає, що відповідач не дотримав та грубо порушив імперативні вимоги діючого законодавства України, які є істотними і необхідними для даного виду договорів, зокрема відповідач не надав позивачу повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та в рахунок відповідальності за порушення строків повернення позики неправомірно вимагає відсотки у розмірі 1,89 від від суми неповернутої позики за кожен день, що є 689,85 % річних, позивач встановив суму компенсації (пені) більше ніж 50% самого кредиту, що є несправедливою умовою, договір не містить строку та порядку його припинення, відсутні умови про відповідальність кредитодавця, а тому, позивач просить суд визнати недійсним кредитний договір №-664672 від 16.03.2020 року.

Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності позивача (а.с. 15).

Відповідач не направив до суду свого представника, про день та час розгляду справи був повідомлений належно, жодних заяв, клопотань чи відзиву на адресу суду не надходило.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 16.03.2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Є Гроші Ком» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №-664672, відповідно до п. 1.1. кредитного договору позикодавець надає позичальникові на умовах, що передбачені даним договором, грошові кошти в позику в сумі 4000,00 гривень, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у п.1.5. цього Договору. Позика надається за вирахуванням комісії вказаної в п. 1.4 Договору з суми, що підлягає одержанню Позичальником у користування, шляхом перерахування на банківську картку позичальника НОМЕР_1 . Загальна сума здорожчання позики за весь період її складає 6 242,4 грн. (а.с. 9-13).

Згідно з п. 1.2. Кредитного договору позика надається позичальнику виключно за допомогою Веб-сайту Позикодавця (https://e-groshi.com) за умови ідентифікації Позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором.

Також, згідно з п.1.3. Кредитного договору строк позики за цим Договором складає 30 днів, позика має бути повернута до 14.04.2020 року.

Відповідно до п. 1.5. Кредитного договору строк та відсоток за правомірне використання коштів за Договором позики обчислюються за фактичну кількість календарних днів користування позикою на наступних умовах: п.п. 1.5.1. протягом строку позики, встановленого пунктом 1.3 договору, розмір відсотків складає: - 1.89 % за кожен день користування позикою, починаючи з 1-го та до 19-го дня користування позикою; - 1.79 % за кожен день користування позикою, починаючи з 20-го та до 29-го дня користування позикою; - 1.69 % за кожен день користування позикою, починаючи з 30-го та до 31-го дня користування позикою.

Також, п.п. 1.5.2. у разі якщо Позичальник не повернув суму позики у строк встановлений пунктом 1.3 Договору, здійснюється нарахування процентів за неправомірне користування позикою у розмірі 1, 89% від суми неповернутої позики за кожен день прострочення, що складає 689, 85% річних. Крім того, додатково до основних процентів, Позичальник зобов`язаний сплатити 4.00 % відсотків за неправомірне використання коштів від суми позики за кожен день прострочення з першого дня прострочення. При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення Позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. В разі прострочення сплати заборгованості за кредитним договором більш ніж на 30 днів, додаткові відсотки позичальника збільшуються на 2 %. Тобто загальна сума додаткових відсотків з 31 дня прострочення буде становити 6% від суми позики за кожен день прострочення з 31 дня прострочення до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення, які Позичальник зобов`язується сплатити Позикодавцю.

Орієнтовна реальна річна процентна ставка складає 719.68 % (п.п. 1.5.4. Договору).

Пунктом 1.8 кредитного договору визначено порядок та умови відмови від надання та одержання позики, зокрема позичальник має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору відмовитися від нього без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів

Згідно з п.п. 2.2.2. Кредитного договору позичальник зобов`язаний, зокрема, своєчасно повернути позику, відсотки за правомірне користування коштами в порядку, визначеному цим договором.

Відповідно до п.7.2. Кредитного договору, уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, зобов`язується і погоджується неухильно дотримуватись Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «Фінансова компанія «Є Гроші Ком», які регламентують порядок надання грошових коштів у позику фізичним особам, текст яких розміщено на Сайті Позикодавця.

Також, відповідно до п. 7.5.Кредитного договору позичальник підтверджує, зокрема, що: до укладення цього Договору отримав від Позикодавця інформацію, що визначена в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», та в частині другій статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»; повідомлений про свої права згідно частини шостої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»; повідомлений про свої права згідно статті 8 Закону України «Про захист персональних даних»; інформація надана Позикодавцем з дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує вірне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.

Так, позивач в своїй позовній заяві, зазначає, що були порушені його права, оскільки відповідачем не було належно надано інформацію, яка стосується суті наданих кредитором фінансових послуг, та працівники ТОВ «Фінансова компанія «Є Гроші Ком» при видачі кредитних коштів, не ознайомили позичальника з умовами кредитування та ризиками, не надали примірника Правил надання грошових коштів у вигляді позики для ознайомлення, також, позивач не найшов їх на сайті товариства. Відповідачем порушені норми, встановлені ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», якими передбачено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (пені) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Позивач вказує на порушення відповідачем вимог п. 8, 9 ч.1 ст. 6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», згідно яких договір повинен містити порядок зміни і припинення дії договору, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, оскільки відповідачем у договорі не зазначено строку договору та порядку його припинення та умов про відповідальність кредитодавця, на думку позивача. Позивач вказує на порушення відповідачем вимог ст. 19 ЗУ «Про споживче кредитування», оскільки пунктом 3.5. Договору встановлена черговість погашення кредиту, яка суперечить ст. 19 зазначеного закону.

Також, позивач, зазначає, що відповідач, скориставшись необізнаністю позивача, навмисно не дотримав та грубо порушив імперативні вимоги діючого законодавства України, які є істотними і необхідними для даного виду договорів, зокрема відповідач не надав йому повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації, про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання кредиту, а також при оформленні кредиту через інтернет, за кількахвилинний проміжок часу, позивач не мав можливості об`єктивно оцінити та осмислити умови кредитування, виявити їх недоліки та оцінити всі ризики та збитки, які він отримав в результаті укладення угоди.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходить з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

На підставі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір в силу приписів ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

В силу ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної додаткової або супутньої послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору.

У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін.

Також, згідно ст. 9 Закону України Про «Споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Так, згідно п. 8, 9 ч. 1 cт. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір повинен містити, зокрема, порядок зміни і припинення дії договору та права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Відповідно до ч.2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» перед укладенням договору про надання фінансових послуг фінансова установа чи інший суб`єкт господарювання, що надає фінансові послуги, зобов`язані повідомити клієнта у письмовій або електронній формі, у тому числі шляхом надання клієнту доступу до такої інформації на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, про: 1) особу, яка надає фінансові послуги: а) найменування (для фізичної особи - підприємця: прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові), місцезнаходження, контактний телефон і адреса електронної пошти особи, яка надає фінансові послуги, адреса, за якою приймаються скарги споживачів фінансових послуг; б) найменування особи, яка надає посередницькі послуги (за наявності); в) відомості про державну реєстрацію особи, яка надає фінансові послуги; г) інформацію щодо включення фінансової установи до відповідного державного реєстру фінансових установ або Державного реєстру банків; ґ) інформацію щодо наявності в особи, яка надає фінансові послуги, права на надання відповідної фінансової послуги; д) контактну інформацію органу, який здійснює державне регулювання щодо діяльності особи, яка надає фінансові послуги; 2) фінансову послугу - загальну суму зборів, платежів та інших витрат, які повинен сплатити клієнт, включно з податками, або якщо конкретний розмір не може бути визначений - порядок визначення таких витрат; 3) договір про надання фінансових послуг: а) наявність у клієнта права на відмову від договору про надання фінансових послуг; б) строк, протягом якого клієнтом може бути використано право на відмову від договору, а також інші умови використання права на відмову від договору; в) мінімальний строк дії договору (якщо застосовується); г) наявність у клієнта права розірвати чи припинити договір, права дострокового виконання договору, а також наслідки таких дій; ґ) порядок внесення змін та доповнень до договору; д) неможливість збільшення фіксованої процентної ставки за договором без письмової згоди споживача фінансової послуги; 4) механізми захисту прав споживачів фінансових послуг: а) можливість та порядок позасудового розгляду скарг споживачів фінансових послуг; б) наявність гарантійних фондів чи компенсаційних схем, що застосовуються відповідно до законодавства.

Також, згідно ч. 3 та ч. 4 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» інформація, що надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Фінансова установа під час надання інформації клієнту зобов`язана дотримуватися вимог законодавства про захист прав споживачів.

В п.14. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вказано, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, ЦК (статті 215,1048-1052,1054-1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Встановлено, що сторони узгодили всі істотні умови договору, а саме: суму кредиту, порядок надання та повернення позики, нарахування та сплати відсотків, порядок сплати за кредит (графік розрахунків), права та обов`язки сторін, строк дії договору (з 16.03.2020 року по 14.04.2020 року) та відповідальність сторін, тощо, позивач особистим підписом засвідчив, що він погодився на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором №-664672, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними.

Отже, суд приходить до висновку, що зміст договору є зрозумілим до прочитання і не може розцінюватися як надання інформації у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб. Позивач не був обмежений в часі ознайомитися більш детально з умовами договору, не був позбавлений права відмовитися отримувати кредит в порядку п. 1.8 Даного договору протягом 14 календарних днів.

Так, пунктами 6.1 - 6.10 договору передбачено, що сторони досягли згоди, що всі зміни і доповнення до цього договору здійснюються сторонами шляхом укладення додаткових угод у письмовій формі, які є невід`ємною частиною даного договору, тобто, сторони за взаємною згодою мають право вносити будь-які зміни до цього договору, укладати додаткові угоди до цього договору, змінювати графік розрахунку, а також сторонами узгоджено порядок припинення та розірвання кредитного договору.

Отже, позивач не був позбавлений можливості внести зміни чи доповнення до договору або достроково припинити або розірвати договір, укласти/запропонувати додаткову угоду, відмовитися від таких умов, чи повернути борг до 14.04.2020 року, тобто до нарахування пені, яку позивач вважає несправедливою.

Суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог. Позивач не ставить вимоги про визнання недійсними деяких умов оскаржуваного кредитного договору. Відсутність в договорі умов припинення дії договору, про відповідальність сторін та наявність умов, які позичальник вважає несправедливими, не може слугувати підставою для визнання кредитного договору недійсним вцілому. При цьому, суд враховує, що ОСОБА_1 отримав грошові кошти, однак, умови договору належним чином не виконав.

Відповідно до ст.217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Отже, суд вважає, що вимоги про визнання недійсним кредитного договору в цілому, суд вважає необґрунтованими з наведених вище в рішенні підстав.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Є Гроші Ком», про визнання недійсним кредитного договору, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. У разі відмови в позові - на позивача.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог, та його було звільнено від сплати судового збору, то не підлягають стягненню такі витрати з відповідача на користь держави.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 16, 203, 215, 526, 530, 599, 610, 612, 626 - 629, 638, 1054 ЦК України, ст. 2, 5, 12, 13, 19, 76, 77, 79 - 81, 89, 131, 141, 259, 263 - 265, 273, 353, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є Гроші Ком», про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення (повного) судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення складено та підписано суддею 09.11.2020 року.

СуддяО. Я. Ярмола