П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 листопада 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з відповідача 10 241 грн. 26 коп. індексу інфляції за період з 10 квітня 2015 року по 10 вересня 2018 року, 2 698 грн. 64 коп. 3 % річних з простроченої суми за період з 01 квітня 2015 року по 10 вересня 2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 06 березня 2015 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та стягнуто в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям гаражного боксу, належного ОСОБА_1 26 082 грн. 25 коп. та 660 грн. 82 коп. понесених судових витрат.На підставі рішення суду було видано виконавчий лист, який пред`явлений до виконання до відділу державної виконавчої служби. Протягом тривалого часу рішення суду відповідачем не виконувалося, а борг було погашено відповідачем лише у вересні 2018 року.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 06 лютого 2020 року у задоволенніпозову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що дійсно довгий час існувала невизначеність у питанні можливості нарахування 3 % річних та інфляційних втрат в позадоговірних (деліктних) зобов`язаннях на суму боргу, що визначена рішенням суду. Однак, суд першої інстанції не взяв до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду, відповідно до яких приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальним нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

У запереченнях на позовну заяву ОСОБА_2 вказувала на те, що рішення суду було виконано нею, а саме сплачено суму боргу, виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій. У відповідача з позивачем виникли саме деліктні зобов`язання. Дія частини 2 статті 625 ЦК України про обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми не поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 06 березня 2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 26 082 грн. 25 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям гаражного боксу, та 660 грн. 82 коп. понесених судових витрат (а.с.6).

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 16 вересня 2015 року оголошено розшук боржника ОСОБА_2 (а.с.10).

Постановою державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Гусєвої Я.А. від 03 квітня 2017 року відкрито виконавче провадження № 53690643 з виконання виконавчого листа № 2/756/885/15, виданого 22 травня 2015 року Оболонським районним судом міста Києва (а.с.11).

Постановою головного державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Рудковської О.С. від 10 вересня 2018 року закінчено виконавче провадження з вищезазначеного виконавчого листа у зв`язку зі стягненням боргу у повному обсязі (а.с.67).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що дія частини другої статті 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди. Суд також зазначив, що договірних правовідносин між сторонами, які б давали підстави стверджувати про наявність у відповідача як боржника грошового зобов`язання перед позивачем як кредитором, у справі не встановлено. Нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. Більше того, сума можливого матеріального відшкодування не є узгодженою між потерпілою особою та заподіювачем шкоди і не може бути остаточно визначена до ухвалення рішення у справі.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, у постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі №405/6877/16-ц, містяться висновки про те, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань. Грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, із невиконанням грошового зобов`язання.

Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, у частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналіз зазначених норм, дає підстави дійти висновку про те, що на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання у зв`язку з відшкодуванням матеріальної шкоди та судових витрат, невиконання якого зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України.

Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції не звернув увагу на вказані вимоги закону та не врахував, що предметом позову у цій справі є стягнення інфляційних втрат та 3 % річних (частина друга статті 625 ЦК України), нарахованих за період невиконання грошового зобов`язання, а саме відшкодування матеріальної шкоди та судових витрат, стягнутих на підставі судового рішення, а тому дійшов помилкового висновку про те, що до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення статті 625 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що він погоджується з окремою думкою суддів Великої Палати Верховного Суду. При цьому, суд не врахував, що відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи вбачається, що рішення суду набрало законної сили 17 березня 2015 року та фактично виконано відповідачем 10 вересня 2018 року. ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача інфляційні збитки за період з 10 квітня 2015 року по 10 вересня 2018 року. Розмір невиконаного відповідачем грошового зобов`язання, що виникло на підставі судового рішення, перед позивачем становить 26 743 грн. 07 коп. (26 082,25+660,82).

На користь позивача з відповідача підлягають стягненню інфляційні збитки за період з 10 квітня 2015 року по 09 вересня 2018 року, оскільки 10 вересня 2018 року рішення суду вже було виконано відповідачем, про що свідчить постанова про закінчення виконавчого провадження від 10 вересня 2018 року, а також три відсотки річних за період з 01 квітня 2015 року по 09 вересня 2018 року.

Так, інфляційні збитки за період з 10 квітня 2015 року по 09 вересня 2018 рокускладають 14 352 грн. 97 коп.

Боргові періоди:

Сума заборгованостіВалютаДата початку розрахункуДата закінчення розрахунку
26743,07грн.10.04.201509.09.2018
Розраховується за формулою:

[Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період

[Збитки від інфляції] = [Сума боргу] [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]

Місяці простроченняІндекси інфляціїСукупний індекс інфляціїСума боргуСума боргу з урахуванням інфляціїЗбитки від інфляції
Квітень 2015 - Серпень 2018114 102.2 100.4 99 99.2 102.3 98.7 102 100.9 99.6 101 103.5 100.1 99.8 99.9 99.7 101.8 102.8 101.8 101.1 101 101.8 100.9 101.3 101.6 100.2 99.9 102 101.2 100.9 101.5 100.9 101.1 100.8 100 100 99.3 100153.6726 743.0041 095.9714 352.97

Три відсотки річних за період з 01 квітня 2015 року по 09 вересня 2018 року складає 2 762 грн. 95 коп.

Боргові періоди:

Сума заборгованостіВалютаДата початку розрахункуДата закінчення розрахунку
26743,07грн.01.04.201509.09.2018
Дата початку нарахування:01.04.2015.

Дата закінчення нарахування:09.09.2018.

Відсоткова ставка:3% річних.

Розраховується за формулою:

[Відсотки] = [Сума боргу] [Процентна ставка] / 100% / 365 днів [Кількість днів]

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуВідсоткова ставкаВідсотки
01.04.201509.09. 743.0032 762.95
У заяві про зменшення позовних вимог ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача 10 241 грн. 26 коп. індексу інфляції та 2 698 грн. 64 коп. - 3 % річних з простроченої суми.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що на користь позивача підлягають стягненню з відповідача суми у межах заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.

ОСОБА_1 також просив стягнути на його користь витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн. Позивач надав суду ордер на надання правової допомоги Глухеньким О.А. ОСОБА_1 в Оболонському районному суді міста Києва, договір про надання правової допомоги від 05 квітня 2017 року, додаток № 1 до договору про надання правової допомоги від 05 квітня 2017 року, квитанцію прибуткового касового ордеру № 23. У додатку № 1 до договору зазначено, що замовник сплачує адвокату за подачу позовної заяви 5 000 грн.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач була обізнана про наявність даного спору, нею подавалися заперечення проти позовних вимог. Однак, ОСОБА_2 не ставила питання про зменшення витрат на правову допомогу.

Правові висновки щодо можливості зменшення витрат на правову допомогу лише у разі наявності клопотання сторони про їх зменшення внаслідок не співмірності містяться у постанові Верховного Суду від 18 грудня 2018 року (справа № 910/4881/18).

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог не відповідають фактичним обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду з прийняттям постанови по суті вимог позивача.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позовної заяви та апеляційної скарги, з урахуванням уточнених позовних вимог, сплаті підлягав судовий збір у загальному розмірі 1 762 грн. (704,8+1 057,2). При подачі позовної заяви у 2016 році ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 640 грн. Однак, уточнюючи позовні вимоги у 2018 році позивачем не було доплачено 64 грн. 80 коп. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, недоплачена сума судового збору підлягає стягненню з відповідача у дохід держави. На користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1 697 грн. 20 коп. (640+1 057,2).

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 лютого 2020 року скасувати та прийняти постанову.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , проживаючої по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , інфляційні збитки у розмірі 10 241 (десять тисяч двісті сорок одна) гривня, 26 копійок за період з 10 квітня 2015 року по 09 вересня 2018 року, 3 % річних у розмірі 2 698 (дві тисячі шістсот дев`яносто вісім) гривень, 64 копійки за період з 01 квітня 2015 року по 09 вересня 2018 року, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень та судовий збір у розмірі 1 697 (одна тисяча шістсот дев`яносто сім) гривень, 20 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 64 (шістдесят чотири) гривні, 80 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судове рішення складено 06 листопада 2020 року.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.