Провадження № 2/742/1258/20
Єдиний унікальний № 361/4172/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Коваленка А.В., за участю секретаря судових засідань Риндя Л.А., розглянувши в порядку спрощеного провадження справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін.

У червні 2020 року позивач звертаючись до суду з заявою просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість станом на 31.03.2020 по кредитному договору № б/н від 23.02.2011 року в розмірі 32944 грн.52 коп.

Аргументує свої вимоги тим, що 23 лютого 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (14.06.2018 назву змінено на АТ КБ «ПриватБанк») та відповідачем було укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання анкети-заяви, якою відповідач підтвердив свою згоду, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання батьківських послуг «Тарифами» які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг, згідно якого банк надав їй кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У звязку з неналежним виконанням умов договору кредиту станом на 31.03.2020 року утворилася заборгованість у розмірі 32944 грн. 52 коп., яку відповідач в добровільному порядку не повертає.

28.09.2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому вона не погоджується з позовними вимогами та просить відмовити в їх задоволенні, заперечує, що саме «Умови та правила надання батьківських послуг «Тарифами» надані позивачем до позовної заяви є в редакції станом на 23.02.2011 р. і з саме цими «Умовами та Правилами» її ознайомив банк при укладенні договору кредиту, оскільки на жодному з їх аркушів не має її підпису. Крім того остання сплата за кредитом відбулась 09.06.2014, а з позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся тільки в 2020 році, тобто з пропуском загального строку позовної давності в три роки.

23 жовтня 2020 року від позивача акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» надійшла відповідь на відзив, в якому не погоджується з наданим відзивом на позовну заяву та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.

Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 вересня 2020 року справу призначено до розгляду у спрощеному провадженні на 10 год.00 хв. 07 жовтня 2020.

У зв`язку з неявкою сторін розгляд справи призначено на 03 листопада 2020 року.

ІІІ. Позиції сторін.

В судове засідання представник позивача не зявився, але надав суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує.

Відповідач в судове засіданні не з`явився, але попередньо надала заяву в якій позовні вимоги не визнає та просить відмовити в їх задоволенні, застосувати до позовних вимог позовну давність.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом.

23 лютого 2011 року ОСОБА_1 надала ПАТ КБ «ПриватБанк» анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій зазначила, що згодна, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання батьківських послуг «Тарифами» які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг(а.с.18)

23 лютого 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (14.06.2018 назву змінено на АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н, згідно якого банк надав їй кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.18).

Витягом з тарифів з обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умовами та Правилами надання банківських послуг, передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитом, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат (а.с.19-45).

31.03.2020 року Банком проведено розрахунок заборгованості за договором кредиту №б/н від 23 лютого 2011 року, в якому зазначено, що заборгованість боржника ОСОБА_1 на час проведення розрахунку становить 32944,52 грн., із них: 1922 грн. 26 грн. тіло кредиту, заборгованість за вітсотками 27077,38 грн., заборгованість за пенею - 1899, 90 грн., заборгованість по судовим штрафам (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 1544,98 грн.(а.с.6-9).

З виписки за договором б/н станом на 15.04.2020 року боржника ОСОБА_1 вбачається, що остання користувалася банківськими картками: карткою № НОМЕР_1 останній раз в період з 10.02.2014 по 12.02.2014 (за продукти в магазині); карткою № НОМЕР_2 по 26.06.2014 року (переказ коштів між рахунками за договором SAMDN55*6726, карткою № НОМЕР_3 - 27.05.2014 (поповнення готівкою через відділення ПриватБанку) та 09.06.2014 (зняття готівки в банкоматі)(а.с.10-15).

В довідці щодо кредитного договору б/н між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 зазначено, що ОСОБА_1 було надано наступні кредити: номер картки НОМЕР_2 термін дії 02/15; картка № НОМЕР_1 термін дії 09/15; картка № НОМЕР_4 термін дії 04/16; картка № НОМЕР_3 термін дії з 13.03.2014 по 01/18; картка № НОМЕР_5 термін дії 07/19(а.с.17).

V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.

Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За правилами частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).

Згідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин повинні відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У цій справі договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту й Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Судом встановлено, що 23.02.2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

З відзиву на позовну заяву вбачається, що ОСОБА_1 не заперечує щодо отримання нею банківської карти та користування кредитними коштами .

У анкеті - заяві від 23.02.2011 вказано лише про те, що відповідач підписав анкету про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (для індивідуальних клієнтів, приватних підприємств та керівників корпоративних клієнтів). Дана заява не містить даних про те, якої згоди досягли сторони щодо сплати процентів за користування кредитом та щодо можливих штрафних санкцій.

До позовної заяви додано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», у яких вказано, що існує чотири види карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна contract», «Універсальна Gold». Всі види карток мають різні умови щодо тарифів, процентів, штрафів. Який вид картки «Універсальна» отримав відповідач позивач не вказав та доказів не надав.

Умови і Правила надання банківських послуг в ПриватБанку відповідачем не підписані, а матеріали справи не містять підтвердження, що саме з цими Умовами відповідач була ознайомлена і погодилася з ними, підписуючи анкету - заяву.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд констатує, що відповідач не визнав обставин ознайомлення ним та підписання умов та тарифів , а позивачем не надано доказів на підтвердження ознайомлення відповідача з конкретними Умови та правила банківських послуг та тарифами. Надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Тому в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за вітсотками 27077,38 грн., заборгованість за пенею - 1899, 90 грн., заборгованість по судовим штрафам (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 1544,98 грн. необхідно відмовити.

Такий висновок відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), у якій зазначено, що відповідно до принципу справедливості, добросовісності та розумності неможливе покладення на слабшу сторону договору споживача невиправданого тягаря з`ясування змісту кредитного договору.

Враховуючи, що досліджені в судовому засіданні докази, а саме заява-анкета, довідки про видачу кредитних карток, відомості про рух коштів та розрахунок заборгованості, свідчать про отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними, то суд вважає, що позивач має право вимагати стягнення з відповідача суми тіла кредиту.

Позивачем заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що остання сплата за кредитом мала місце 09.06.2014 року, а з позовом банк звернувся 2020 року.

Суд вважає такі доводи відповідача безпідставними виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Частиною 1 статті 259 ЦК України встановлено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної довності укладається у письмовій формі.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

За загальним правилом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, за змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу).

При цьому і в разі пред`явлення позову особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, позовна давність починає обчислюватися з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Це правило пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини.

В судовому засіданні встановлено, що було на ім`я ОСОБА_1 наступні кредитні карти: номер картки НОМЕР_2 термін дії 02/15; картка № НОМЕР_1 термін дії 09/15; картка № НОМЕР_4 термін дії 04/16; картка № НОМЕР_3 термін дії з 13.03.2014 по 01/18; картка № НОМЕР_5 термін дії 07/19

Відповідно до виписки за договором станом на 15.04.2020 року відповідач користувалася декількома кредитними картками, а саме карткою № НОМЕР_2 термін дії 02/15 та карткою № НОМЕР_1 термін дії 09/15 та картка № НОМЕР_3 термін дії з 13.03.2014 до 01/18 за якими у виписці здійснювалися операції по зняттю готівки, поповненню рахунків та телефонних терміналів.

Доказів того, що відповідачам отримувалися кредитні карти № НОМЕР_4 та № НОМЕР_5 матеріали справи не містять, а отже позивачем не надано належних та допустимих доказів, що дані карти видавалися відповідачу.

09.06.2014 відповідач востаннє користувався кредитною карткою № НОМЕР_3 строк дії якої почався 13.03.2014 закінчився в січні 2018 року, отже початок строку позовної давності слід рахувати з січня 2018 року.

Оскільки позивач звернувся до суду з позовною заявою 30.06.2020 року, а трирічний строк позовної давності закінчиться в січні 2021 року, строк позовної давності в межах, якого позивач міг звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу не закінчився, тому підстав для застосування позовної давності немає.

У зв`язку з цим позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь банку 1922 грн. 26 грн. тіло кредиту підлягають задоволенню.

VІІ. Розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог ч.1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 122 (сто двадцять дві) грн. 54 коп. в рахунок відшкодування витрат понесених на сплату судового збору при подачі позовної заяви до суду, виходячи із розрахунку (21,02 грн. х 5,83 % (задоволені позовні вимоги)).

На підставі наведеного, ст.ст.247,263-265,273,279, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , (ідентифікаційний номер - НОМЕР_6 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ), на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», ідентифікаційний код 14360570, місто Київ, вул.Грушевського, 1 Д, заборгованість по кредитному договору № б/н від 23.02.2011 року в розмірі 1922 (одна тисяча дев`ятсот двадцять дві) грн. 26 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , (ідентифікаційний номер - НОМЕР_6 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ), на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», ідентифікаційний код 14360570, місто Київ, вул.Грушевського, 1 Д, 122 (сто двадцять дві) грн. 54 коп. в рахунок відшкодування коштів сплачених за судовий збір на користь держави.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі через Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Коваленко А.В.