Постанова

Іменем України

05 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 539/317/18

провадження № 61-15584св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Лубенська районна державна адміністрація, товариство з обмеженою відповідальністю «Колос-Богодарівка»,

треті особи: Друга лубенська державна нотаріальна контора, виконавчий комітет Лубенської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду в складі колегії суддів: Кривчук Т. О., Бондаревської С. М., Кузнєцової О. Ю. від 29 липня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом, свідоцтв про право власності на нерухоме майно.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 10 серпня 2015 року ОСОБА_2 . Другою лубенською державною нотаріальною конторою видано два свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 на земельні частки (пай) земельної ділянки, яка перебувала у колективній власності КСП ім. Шевченка, с. Ісківці Лубенського району у розмірі 4,24 в умовних кадастрових гектарах кожна та розпорядженням голови Лубенської РДА йому надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою на вказані дві земельні ділянки, яка була виготовлена і затверджена розпорядженням Лубенської РДА № 455 від 11 грудня 2015 року.

Зазначає, що Реєстраційною службою Лубенського міськрайонного управління юстиції було видано ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на нерухоме майно щодо вказаних земельних ділянок, які в подальшому ОСОБА_2 надав в оренду ТзОВ «Колос-Богодарівка», відповідно до договорів оренди землі від 21 грудня 2015 року строком на 10 років, розмір орендної плати складає 7 204 грн.

Вважає, що ОСОБА_2 став власником земельних ділянок незаконно, набуття права власності відбулося з порушенням чинного законодавства України. Так, рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 05 травня 2015 року встановлено родинні стосунки як позивача - ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 зі спадкодавцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та є двоюрідною тіткою ОСОБА_1 та двоюрідною бабусею ОСОБА_2 тобто вони відносяться до п`ятої черги спадкоємців за законом. При цьому, позивач вважає, що має ближчу ступінь споріднення з його двоюрідною тіткою, у зв`язку із чим відповідач ОСОБА_2 , на думку позивач, повинен бути усунутим від права на спадкування як особа, яка має подальшу ступінь споріднення.

Указує, що рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09 липня 2015 року в справі № 539/2316/15-ц заяву ОСОБА_2 задоволено - встановлено факт його постійного проживання зі спадкодавцем - ОСОБА_3 , на момент смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_2 , по АДРЕСА_1 , та саме на підставі вказаного рішення відповідачу вдалося набути у власність в порядку спадкування дві земельні ділянки, проте вказане рішення було скасовано апеляційним судом.

Відтак, вважає, що оскільки свідоцтва про право на спадщину є недійсними, то такими є і свідоцтва про право власності на нерухоме майно, щодо спірних земельних ділянок, оскільки вони є похідними від перших. З цих же підстав необхідно визнати недійсною державну реєстрацію двох договорів оренди землі, укладених 21 грудня 2015 року між орендодавцем ОСОБА_2 і орендарем ТзОВ «Колос-Богодарівка», проведену державним реєстратором Лубенського міськрайонного управління юстиції Полтавської області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 квітня 2019 року позов задоволено частково. Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого Другою лубенською державною нотаріальною контрою 10 серпня 2015 року після смерті ОСОБА_3 на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності КСП ім. Шевченка, с. Ісківці Лубенського району у розмірі 4,24 у умовних кадастрових гектарах, що належала спадкодавцю на підставі дубліката сертифіката на право на земельну частку (пай) серія РН № 803715, виданого 14 листопада 2006 року Лубенською РДА замість втраченого. Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого Другою Лубенською державною нотаріальною конторою 10 серпня 2015 року після смерті ОСОБА_3 на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності колективній власності КСП ім. Шевченка, с. Ісківці Лубенського району у розмірі 4,24 в умовних кадастрових гектарах, що належала спадкодавцю на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серія ПЛ № 0157797, виданого 25 грудня 1996 року Лубенською РДА. Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 50113501 на об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка (реєстраційний № ОНМ: 28) виданого ОСОБА_2 реєстраційною службою Лубенського міськрайонного управління юстиції на підставі розпорядження голови Лубенської районної державної адміністрації № 445 від 11 грудня 2015 року. Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 50098261 на об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка (реєстраційний № ОНМ: 28) виданого ОСОБА_2 реєстраційною службою Лубенського міськайонного управління юстиції на підставі розпорядження голови Лубенської районної державної адміністрації № 455 від 11 грудня 2015 року. Скасовано державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, кадастровий № :04:003:0525, площею 4,2299 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за адресою: Полтавська область, Лубенський район, сільська рада Ісковецька, зареєстроване державним реєстратором Максименко М. А. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 27197801 від 17 грудня 2015 року Лубенського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, номер запису про право власності: 12588115 від 14 грудня 2015 року. Скасовано державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, кадастровий номер :04:003:0524, площею 4,23 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за адресою: Полтавська область, Лубенський район, сільська рада Ісковецька, зареєстроване державним реєстратором Максименко М. А. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 27191567 від 17 грудня 2015 року Лубенського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, номер запису про право власності: 12585330 від 14 грудня 2015 року. Скасовано державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки, кадастровий номер :04:003:0525, площею 4,2299 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за адресою: Полтавська область, Лубенський район, сільська рада Ісковецька, проведена державним реєстратором Сергієнко І. М. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 27321360 від 21 грудня 2015 року, Лубенського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, ноемр запису про інше речове правр 12652599 від 21 грудня 2015 року. Скасовано державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки, кадастровий номер :04:003:0524, площею 4,23 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за адресою: Полтавська область, Лубенський район, сільська рада Ісковецька, проведена державним реєстратором Сергієнко І. М. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 27322424 від 21 грудня 2015 року, Лубенського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, номер запису про інше речове право 12653138 від 21 грудня 2015 року. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Лубенської районної державної адміністрації, ТОВ «Колос-Богодарівка» про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, свідоцтв про право власності на нерухоме майно - відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що оскаржувані свідоцтва про право на спадщину від 10 серпня 2015 року, фактично видані відповідачеві ОСОБА_2 на підставі рішення суду, яке було скасоване, що тягне за собою їх скасування як нікчемних з моменту їх вчинення, тобто з 10 серпня 2015 року, разом з розпорядженням голови Лубенської районної державної адміністрації № 334 та № 455 щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації, розпорядження про затвердження технічної документації і, відповідно, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Відмовляючи в задоволенні вимог до Лубенської районної державної адміністарції, ТОВ «Колос-Богодарівка» суд першої інстанції виходив з того, що ніяких прав та законних прав та інтересів позивача вони не порушували.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Полтавського апеляційного суду від 29 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 квітня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові. Вирішено питання про судовий збір.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що у позивача не виникло жодних спадкових прав та він не набув статусу спадкоємця щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , оскільки протягом девяти років після смерті спадкодавця він так і не прийняв спадщину, а тому даний спір не є спором між спадкоємцями та не породжуватиме для ОСОБА_1 жодних правових наслідків та, відповідно, не стане підставою для реалізації його спадкових прав, як родича спадкодавця, ближчого кола спорідненості.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи вимог касаційної скарги

У серпні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Полтавського апеляційного суду від 29 липня 2019 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати зазначене рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновок апеляційного суду про те, що ОСОБА_1 протягом дев`яти років не вчиняв жодних дій, спрямованих на реалізацію своїх спадкових прав, є помилковим. Суд апеляційної інстанції обмежив право ОСОБА_1 на судовий захист його прав. Він є спадкоємцем за законом п`ятої черги, а тому має право, на свій розсуд, будь-коли звернутися до нотаріуса чи до суду з питанням оформлення спадщини після смерті спадкодавця. Заявник також посилається на те, що судове засідання апеляційного суду не відбулося в режимі відеоконференції через неможливість організувати відеозв`язок з технічних причин, однак судом не було відкладено розгляд справи, чим порушено право ОСОБА_1 брати участь у судовому засіданні.

Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу

У жовтні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_2 на касаційну скаргу, в якому він просить залишити зазначену касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду без змін. Зазначає, що постанова апеляційного суду прийнята з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 06 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 539/317/18 з Лубенського міськрайонного суду Полтавської області. Зупинено виконання постанови Полтавського апеляційного суду від 29 липня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору до закінчення касаційного провадження.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач ОСОБА_1 є племінником ОСОБА_3 , а відповідач ОСОБА_2 - двоюрідним онуком ОСОБА_3 .

Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, зокрема, право на земельну частку (пай) КСП ім. Шевченка с. Ісківці Лубенського району, розміром 4,24 умовних кадастрових гектар без визначення меж цієї ділянки в натурі, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0157797 та право на земельну частку (пай) КСП ім. Шевченка с. Ісківці Лубенського району, розміром 4,24 умовних кадастрових гектар без визначення меж цієї ділянки в натурі, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії РН № 803715.

Із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернулася ОСОБА_4 .

Нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, у зв`язку з відсутністю документів, на підтвердження яких можна було б визначити ступінь її спорідненості зі спадкодавцем ОСОБА_3 .

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 05 травня 2015 року заяву ОСОБА_2 задоволено. Встановлено факт, що ОСОБА_2 є двоюрідним онуком спадкодавця - ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Ісківці Лубенського району Полтавської області. Рішення набрало законної сили 18 травня 2015 року.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09 липня 2015 року заяву ОСОБА_2 задоволено. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_2 зі спадкодавцем ОСОБА_3 на момент смерті останньої - ІНФОРМАЦІЯ_1, по АДРЕСА_1 .

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 10 січня 2017 року рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09 липня 2015 року скасовано, заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду, роз`яснено можливість повторного звернення до суду в порядку позовного провадження.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 28 липня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_4 до територіальної громади Ісковецької сільської ради Лубенського району Полтавської області, ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем понад п`ять років з часу відкриття спадщини, відмовлено.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 29 липня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до статті 1261-1265 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки; у другу чергу - рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері; у третю чергу- рідні дядько та тітка спадкодавця; у четверту чергу - особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини; у п`яту чергу- інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Суд установив, що після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в неї були наявні кілька спадкоємців п`ятої черги, зокрема, і позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (стаття 1269 ЦК України).

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України).

Суди установили, що в порядку наведених норм закону ОСОБА_1 спадщину не прийняв, оскільки зі спадкодавцем на момент смерті не проживав, та із заявою про прийняття спадщини, як у визначені законом строки, так і в подальшому до нотаріуса не звертався.

Відповідно до статті 4 ЦПК України, кожна особа маж право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Апеляційний суд, установивши, що позивач не прийняв у встановленому законом порядку спадщину після смерті спадкодавця, дійшов обґрунтованого висновку про те, що у нього не виникло права на захист своїх спадкових прав. Виниклий спір не породжує для ОСОБА_1 жодних правових наслідків та, відповідно, не стане підставою для реалізації його спадкових прав, як родича спадкодавця, ближчого кола спорідненості.

Суд апеляційної інстанції повно і всебічно дослідив наявні у справі докази та дав їм належну правову оцінку, правильно встановив обставини справи та застосував норми матеріального права, у результаті чого ухвали законне й обгрунтовано рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 212 ЦПК України, в редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції, ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Доводи касаційної скарги про те, що судом апеляційної інстанції порушено право заявника брати участь в судовому засіданні є безпідставними, оскільки судове засідання в режимі відеоконференції не відбулося у зв`язку з відсутністю у призначений час технічної можливості, а з метою недопущення порушення встановлених цивільно-процесуальним законодавством України строків розгляду справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла обґрунтованого висновку про проведення відкритого судового засідання відповідно до статті 211 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги, наведені в обґрунтування касаційної скарги, зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду, визначених статтею 400 ЦПК України, згідно з якою установлення фактичних обставин у справі, дослідження доказів і надання їм правової оцінки не належить до компетенції касаційного суду.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ураховуючи те, що касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховний Суд поновлює виконання постанови Полтавського апеляційного суду від 29 липня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору .

Оскільки оскаржувані судові рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 29 липня 2019 року залишити без змін.

Поновити виконання постанови Полтавського апеляційного суду від 29 липня 2019 року в частині в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев