СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/7350/20

пр. № 2/759/3850/20

29 вересня 2020 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Гродського П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві без виклику сторін у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Товариства з додатковю відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» (04210, м. Київ, пр. Г. Сталінграда, 4, корпус 6А) ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

у травні 2020 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути з ТзДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» на користь ОСОБА_1 130000 грн 00 коп., стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 139191 грн 73 коп. матеріальної шкоди та 3000 грн моральної шкоди та стягнути з відповідачів судовий збір по справі.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 04.11.2019 трапилася дорожньо-транспортна пригода по пр. Перемоги, 140 у м. Києві, водій ТЗ «Рено» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 при перестроюванні в праву смугу руху, підрізаючи ТЗ «Мазда» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 який був змушений різко гальмувати, чим створив аварійну ситуацію водію «БАЗ» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, при цьому ОСОБА_2 постановою Святошинського районного суду м. Києва визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, тому позивач звернувся до ТзДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» із заявою про страхове відшкодування, однак жодної виплати ним отримано не було, також з метою визначення розміру завданої матеріальної шкоди позивач звернувся до суб`єкта оціночної діяльності з метою визначення вартості матеріального збитку ТЗ «Мазда» д.н.з. НОМЕР_2 , на підставі якого визначено вартість відновлювального ремонту у розмірі 269191 грн 73 коп., тому ТзДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» зобов`язаний відшкодувати та виплатити позивачу страхове відшкодування у розмірі 130000 грн 00 коп., а також ОСОБА_2 зобов`язаний сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 139191 грн 73 коп. в тому числі моральну шкоду у розмірі 3000 грн 00 коп., яка завдана внаслідок пошкодження автомобіля, на підставі чого позивач відчував негативні емоції, психологічний дискомфорт, пов`язаний з необхідністю здійснювати дії по відновленню автомобіля.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11.06.2020 відкрито спрощене позовне провадження, без виклику сторін за наявними у справі матеріалами (а.с. 112).

Відповідно до ст. 274 ЦПК України (далі - ЦПК України) в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Заявлена позивачем до стягнення сума складає 272191 грн 73 коп., що за своїм розміром не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначених граничним за вимогами ч. 5 ст. 274 ЦПК України.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами.

05.08.2020 від ТзДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» надіслав на адресу суду відзив в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог пред`явлених до нього , оскільки позивач не є особою, яка має право на отримання страхового відшкодування атке право належить особі, яка має законний майновий інтерес та, відповідно до законів України є власником або законним володільцем (користувачем) наземних ТЗ на підставі парва власності, права господарського відання, оперативного управліня на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб та інших законних підставах, та яка надала відповідні визначені законом документи на підствердження свого права, зокрема власнсоті, проте позивачем окрім свідоцтва про державну реєстрацію ТЗ НОМЕР_4 де власником транспортного засобу «Мазда» д.н.з. НОМЕР_2 є ОСОБА_4 , що не дає йому підстав для страхового відшкодування.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 04.11.2019 приблизно о 19 год. 00 хв. ОСОБА_3 керуючи автомобілем «БАЗ», державний номерний знак НОМЕР_3 , по пр. Перемоги, 140 в м. Києві, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Мазда», державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався попереду, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, чим порушив п. 12.1 Правил дорожнього руху України. 04.11.2019 приблизно о 19 год.00 хв. ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Рено», державний номерний знак НОМЕР_1 по пр. Перемоги, 140 в м. Києві, при перестроюванні, не надав перевагу в русі автомобілю «БАЗ», державний номерний знак НОМЕР_3 , що рухався в попутному напрямку по тій смузі на яку він мав намір перестроїтись та скоїв з ним зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 10.3 Правил дорожнього руху України.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 27.11.2019 ОСОБА_2 визнано винним та притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с. 10, 11).

Відповідно до п. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ТзДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» на підставі за полісом АМ/8418451 страхова сума за шкоду завдану майну складає 100000 грн 00 коп.

10.03.2020 та 13.04.2020 ОСОБА_1 звернувся до ТзДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» із заявами про страхове відшкодування, внаслідок пошкодження транспортного засобу «Мазда», державний номерний знак НОМЕР_2 додавши до них відповідні документи (а.с. 12-17).

Як вбачається із відповідді вих.№51-2921 від 19.05.2020 ТзДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» за результатами розгляду наданих документів та проведеного страхового розслідування повідомив позивача про невизнання його майнових вимог та відсутності правових підстав розгляду його Заяви про страхове відшкодування, оскільки відповідно до пункту 35.2 статті 35 Закону, одним з документів, який потерпілій повинен надати страховику для здійснення страхової виплати, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну є документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди (підпункт «г» пункту 35.2 статті 35 Закону).

Згідно полісу АМ№9342727 транспортний засіб «Мазда», державний номерний знак НОМЕР_2 застрахований у АТ СГ «ТАС (приватне) страхувальником якого є ОСОБА_4 , яка також є власником вказаного транспортного засобу, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 72-75).

Згідно висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного колісного транспортного засобу №74/02-20 замовником якого є ОСОБА_4 встановлено, що вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля «Мазда», державний номерний знак НОМЕР_2 складає 221389 грн 90 коп., вартість відновлювального ремонту складає 269191 грн 73 коп. (а.с. 78-107).

Згідно із ч. 1 ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами встановленими ст. 89 цього кодексу.

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частиною 4 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.

Згідно преамбули Закону України «Про страхування» від 07.03.96 N85/96-BP цей Закон регулює відносини у сфері страхування та в пункті 6 ч. 4 ст. 6 Закону відносить страхування наземного транспорту до добровільного страхування.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються згідно вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Згідно ч. 4 ст. 9 Закону України «Про страхування» розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування.

Згідно п. 4 ст. 16 Закону України «Про страхування» умови здійснення страхової виплати є обов`язковими (суттєвими) умовами договору страхування.

Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальниим Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).

Згідно п. 1 ст. 2 Закону, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Закон регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1 Закону).

Згідно п. 1.6. ст. 1 Закону власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах;

Відповідно до ст. 3 Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону).

Згідно з ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Законом чітко регламентовано дії водія транспортного засобу причетного до дорожньо-транспортної пригоди, тобто як потерпілого так і страховика, та порядок виплати страхового відшкодування.

Пунктом 33.1.4 ст. 33 Закону передбачено, що у разі настання дорожньо- транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо- транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Як вбачається із матеріалів справи позивач з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 04.11.2019 по пр. Перемоги в м. Києві до ТзДВ «СК «Ю.Ес.Ай» не звертався.

Відповідно до пункту 34.4. ст. 34 Закону, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

До Заяви про страхове відшкодування позивачем надано Свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , де власником, транспортного засобу «Мазда» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , зазначено ОСОБА_4 .

Інших документів на підтвердження свого права на отримання страхового відшкодування позивачем ТзДВ «СК «Ю.Ес.Ай» не надано.

За змістом п. 36.2 ст. 36 Закону за відсутності документів, зазначених у ст. 35 Закону, зокрема документів щодо законності прав на пошкоджене майно, страховик позбавлений можливості виконати свої зобов`язання, оскільки за змістом цієї норми зобов`язання щодо подальших дій по відшкодуванню заподіяної шкоди страховик виконує за наявності відповідних документів.

Саме такий правовий висновок щодо застосування вказаних норм викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії судців Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.06.201 у справі № 522/5162/16-ц (провадження № 61-18185 св18).

Крім цього позивач також просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь суму матеріальної шкоди заподіяної транспортному засобу «Мазда» НОМЕР_4 , власником якого він не є, крім цього звіт проводився на підставі заяви ОСОБА_4 , а не позивача, внаслідок чого відшкодування шкоди повинно бути відшкодовано власнику майна та особі, яка понесла витрати (збитки) пов`язані із пошкодженням її майна, а не особі яка ним користувалася.

Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ч. 3 ст. 386 ЦК України право на відшкодування майнової шкоди, завданої майну фізичних та юридичних осіб, має власник (та/або особи, які мають речове право на чуже майно (ст. 396 ЦК України).

Отже, позивач не є особою яка має право на отримання страхового відшкодування та матеріальної шкоди таке право належить особі, яка має законний майновий інтерес та, відповідно до законів України є власником або законним володільцем (користувачем) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах, та яка надала відповідні, визначені Законом документи на підтвердження свого права, зокрема власності.

Крім цього позивач просить стягнути з ОСОБА_2 суму моральної шкоди у розмірі 3000 грн 00 коп. з приводу чого слід зазначити наступне.

За положеннями ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до загальних підстав відповідальності за матеріальну та моральну шкоду згідно до ст.ст. 1166, 1167 ЦК України та п. 5 Постанови Пленуму ВСУ України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» юридичною підставою виникнення відповідальності за заподіяну шкоду є склад цивільного правопорушення, тобто протиправна винна поведінка заподіювача шкоди, який включає в себе наступні невідємні елементи: 1) безпосередньо наявність такої шкоди; 2) протиправність діяння її заподіювача; 3) наявність причинного звязку між шкодою та протиправним діянням її заподіювача; 4) вині останнього в її заподіянні. Особа звільняється від відповідальності по відшкодуванню шкоди якщо остання була заподіяна не з її вини.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

У силу ст. 1167 ЦК України передбачено підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно положень п. 5. Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №5 від 31.05.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Надані докази і фактичні обставини справи не дають обґрунтованих підстав вважати, що позивачу було завдано моральної шкоди, останійне довів та не надав належні та допустимі докази заподіяння йому такої шкоди, обґрунтованості зазначеного розміру такої шкоди. Тобто відсутні правові підстави для відшкодування моральної шкоди, що є підставою для відмови у задоволенні у даній частині вимог.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову

У зв`язку з тим, що суд дійшов ґрунтовного висновку про відмову у задоволенні позову, судом не вбачається підстав для відшкодування судового збору.

На підставі викладеного, керуючись вимогами, ст. 27 Законому України «Про страхування»; Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; ст.ст. 22, 386, 396, 993, 998, 979 ЦК України ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 89, 110, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 353 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

у позовних вимогах ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Товариства з додатковю відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» (04210, м. Київ, пр. Г. Сталінграда, 4, корпус 6А) ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Ул`яновська

Повний текст судового рішення 01.10.2020.