РІШЕННЯ
іменем України

Справа № 285/2952/19
провадження у справі № 2/0285/202/20
28 жовтня 2020 року м. Новоград-Волинський
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області
в складі : головуючої - судді Заполовської Т.Г.,
за секретаря судового засідання Матвіюк Т.М.,
сторони по справі: позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , відповідач Російська Федерація,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новограді-Волинському
за правилами загального позовного провадження цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє від власного імені та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у власних інтересах та в інтересах своїх малолітніх дітей звернулись до суду із зазначеним позовом, у якому просили стягнути з відповідача на їх користь та на користь малолітніх дітей моральну шкоду в розмірі 1 717 800,00 грн. кожному, що еквівалентно 60 000 євро.

В обґрунтування позову зазначають, що ОСОБА_1 є матір`ю загиблого ОСОБА_5 . 1986 року вона одружилася з ОСОБА_6 та змінила прізвище з ОСОБА_7 на ОСОБА_8 . Позивач ОСОБА_2 2008 року одружилася з ОСОБА_5 , у шлюбі з яким народилося двоє дітей: ОСОБА_9 , 2009 р.н., та ОСОБА_10 , 2012 р.н. З 18.03.2014 року ОСОБА_5 призвали на військову службу по мобілізації через Новоград-Волинсько-Червоноармійський ОМВК Житомирської області до лав Збройних Сил України, зарахувавши до списків особового складу та на всі види забезпечення. З травня 2014 року ОСОБА_5 проходив службу на посаді старшого механіка-водія 1-го розвідувального відділення 2-го розвідувального взводу розвідувальної роти військової частини-польова пошта НОМЕР_1 (30 окрема механізована бригада). З 04.08.201 4року у складі розвідувальної роти ОСОБА_5 був відправлений на виконання бойового завдання в районі с. Степанівка Шахтарського району Донецької області. 13.08.2014 року під час виходу підрозділу з с. Степанівка Шахтарського району Донецької області екіпаж бойової машини, у складі якої знаходився солдат ОСОБА_5 , рухався по дорозі в напрямку с. Петрівське Волноваського району Донецької області. Під час руху вище вказана бойова машина здійснила наїзд на фугас, в результаті чого підірвалася. Механік-водій солдат ОСОБА_5 внаслідок підриву машини отримав несумісні з життям травми і загинув на місці. Відповідно до свідоцтва про смерть від 22.08.2014 року встановлено, що ОСОБА_5 загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Степанівка Шахтарського району Донецької області під час виконання бойового завдання.Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 03.10.2018 року у справі № 285/2772/18 встановлено факт загибелі ОСОБА_5 внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили. Внаслідок втрати сина, чоловіка та батька малолітніх дітей вони відчувають безперервні, невгамовні душевні болі та страждання, втратили душевний спокій, постійно відчувають незахищеність та розчарування, діти залишившись без батька, ніколи не матимуть можливості відчути необхідної для повноцінного розвитку батьківської любові та уваги. Вважають, що розмір моральної шкоди встановлений з урахуванням характеру і обсягу завданих моральних страждань та з урахуванням практики Європейського суду з аналогічних питань, а тому просять позов задовольнити.

В судове засідання учасники справи не прибули. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивачі в заяві просили задовольнити позов у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та заперечували щодо ухвалення заочного рішення.

Представник відповідача в судове засідання не прибув повторно, про день та час судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав.

За таких обставин, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.
Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , 1959 року народження, є матір`ю ОСОБА_5 , 1980 року народження. Згідно довідки про укладення шлюбу №50 від 09.02.2016 року ОСОБА_11 в 1986 року уклала шлюб з ОСОБА_6 та змінила прізвище з ОСОБА_7 на ОСОБА_8 (а.с. 9,10,11).

В 2008 році позивач ОСОБА_12 уклала шлюб з ОСОБА_5 , в період шлюбу з ОСОБА_5 у позивача ОСОБА_2 народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.13,14,15).

У зв`язку з оголошенням часткової мобілізації відповідно до ЗУ «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року солдат ОСОБА_5 , починаючи з початку мобілізації виконував конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни та убував за межі пункту постійної дислокації військової частини на невизначений термін, з 03 серпня 2014року виконував завдання у складі сил АТО, загинув 14 серпня 2014року внаслідок участі в антитерористичній операції (а.с. 19).

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.08.2014 року № 105 солдат ОСОБА_5 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 в службовий час під час виконання бойового завдання у ході проведення антитерористичної операції в районі с. Степанівка Шахтарського району Донецької області, виключено зі списків особового складу частини призваних по мобілізації та всіх видів забезпечення з 15.08.2014 року у зв`язку зі смертю (а.с. 16).

Факт загибелі ОСОБА_5 при виконанні обов`язку військової служби внаслідок підриву бойової машини на фугасі 13.08.2014 року під час відходу з с. Степанівка Шахтарського району Донецької областіпідтверджується актом проведення службового розслідування по факту загибелі особового складу розвідувальної роти в період з 8 по 14 серпня 2014 року; свідоцтвом про смерть від 22.08.2014 року (а.с. 17-18, 20).

Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду №285/2772/18 від 03.10.2018 рокувстановлено факт загибелі ОСОБА_5 при виконанні обов`язку військової служби 14.08.2014 року в районі с. Степанівка Шахтарського району Донецької області, України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України (а.с. 21-24).

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" №1207-VІІ від 15 квітня 2014 року із змінами і доповненнями, внесеними відповідно Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення дати початку тимчасової окупації" від 15 вересня 2015 року №685-VІІІ Автономна Республіка Крим та місто Севастополь визнано тимчасово окупованою територією України з зазначенням дати початку тимчасової окупації - 20 лютого 2014 року.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про оборону України" від 06 грудня 1991 року №1932-ХІІ, збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України.
Аналізуючи наведені обставини та докази у справі, суд прийшов до висновку, що наслідком саме збройної агресії Російської Федерації відносно України (що є і загальновідомими фактами , а тому не підлягають доказуванню також і за нормами ч.2 ст.61 ЦПК України), стала окупація частини території України, а саме в т.ч. частини Донецької області, де загинув син, чоловік та батько позивачів.
Згідно з ч.2 ст.2 ЦК України учасниками цивільних відносин є зокрема і іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.
За вимогами ч.6 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією.
З матеріалів справи вбачається, також і встановлено судом, що внаслідок збройної (військової) агресії Російської Федерації частини Донецької області, загинув син, чоловік та батько позивачів, що завдало їм значної моральної шкоди, що виражається в основному - це втратою в їх житті сина, чоловіка та батька, при цьому ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають необхідний та достатній обсяг цивільної правоздатності для звернення до суду з такими вимогами, як матір, дружина загиблого та законний представник неповнолітніх дітей (І черга спадкоємців).
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.
Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування.
Згідно з ст.23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із душевними стражданнями, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України ( п.3, 9) N 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
За змістом ст.ст. 1167, 1168 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: в т.ч. у випадках, встановлених законом.
Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Право на життя передбачені Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950р., ІУ Женевською конвенцією 1949р. про захист цивільного населення під час збройного конфлікту, розділу ІІ Конституції України.
Щодо судового імунітету суд керується наступним.
Порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, встановлює Закон України Про міжнародне приватне право, який застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом.
Стаття 79 Закону України Про міжнародне приватне право встановлює судовий імунітет, відповідно до якого пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.
Як передбачено частиною четвертою статті 79 Закону України Про міжнародне приватне право, у тих випадках, коли в порушення норм міжнародного права України, її майну або представникам в іноземній державі не забезпечується такий же судовий імунітет, який згідно з частинами першою та другою цієї статті забезпечується іноземним державам, їх майну та представникам в Україні, Кабінетом Міністрів України може бути вжито до цієї держави, її майна відповідних заходів, дозволених міжнародним правом, якщо тільки заходів дипломатичного характеру не достатньо для врегулювання наслідків зазначеного порушення норм міжнародного права.
Таким чином, Закон України Про міжнародне приватне право встановлює судовий імунітет щодо іноземної держави за відсутності згоди компетентних органів цієї держави на залучення її до участі у справі у національному суді іншої держави, зокрема в якості відповідача.
Найважливішою ознакою для держави є суверенітет, оскільки саме суверенітет становить основну відправну засаду для її правосуб`єктності. Суверенітет держави має вияв у двох сферах внутрішній та зовнішній. У зовнішній сфері суверенітет означає незалежність, самостійність і непідпорядкованість держави іншим державам.
У міжнародному приватному праві під імунітетом розуміють непідлеглість однієї держави законодавству та юрисдикції іншої. Імунітет ґрунтується на суверенітеті держав, їх рівності та означає, що жодна з них не може здійснювати свою владу над іншою державою, її органами, майном. Це принцип вилучення держави та її органів з-під юрисдикції іншої держави. Судовий імунітет полягає в непідсудності держави без її згоди судам іншої держави.
Таким чином, бути відповідачем в судах іншої держави кожна суверенна держава може тільки з її явно вираженої або мовчазної згоди, висловленої через уповноважених на це осіб.
Саме такі правові висновки щодо застосування судового імунітету викладені у постанові Верховного Суду від 3 червня 2020 року № 357/13182/18, які відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягають врахуванню судом першої інстанції.
Посольству Російської Федерації в Україні, як компетентному органу цієї держави, направлялись судові повістки з пропозицією надати суду інформацію чи наявна згода Російської Федерації на розгляд зазначеного спору в судах України згідно вимог ст. 79 Закону України Про міжнародне приватне право та роз`яснювалось, що ненадання відповіді надасть суду можливість трактувати такі дії, як мовчазну згоду Російської Федерації (а.с. 130, 141-142).
Оскільки компетентний орган Російської Федерації не заперечив щодо участі держави Російської Федерації у зазначеному спорі у якості відповідача, суд сприймає вказані дії, як мовчазну згоду Російської Федерації на участь у зазначеній справі у якості відповідача, а тому судовий імунітет у вказаному спорі не підлягає застосуванню.
Обґрунтовуючи завдану відповідачем моральну шкоду в сумі 60 000 Євро позивачі вказували про власний душевний невгамовний біль, безперервні їх страждання через втрату сина, чоловіка та батька своїх двох малолітніх дітей, які вони відчувають роками, тому судом встановлено наявність підстав для задоволення вимог позивачів у повному обсязі, у зв`язку з встановленим в судовому порядку фактом порушення відповідачем основоположних прав людини в Україні, що є справедливою компенсацією з агресора - Російської Федерації, на користь матері, дружини та дітей загиблого.
Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК).
Частиною 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст. 61 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Таким чином, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про обгрунтованість та доведеність позовних вимог позивачів.
Оскільки позивачами не були понесені судові витрати, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для їх розподілу між сторонами.
На підставі вищевказаного, керуючись ст.ст.10,11, 60, 61,76-82, 209, 212-215, 258-259, 264-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ :
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 , яка діє від власного імені та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ) до Російської Федерації (03049, Повітрофлотський проспект, 27, м. Київ) задовольнити повністю.

Стягнути з Російської Федерації на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1 717 800 (один мільйон сімсот сімнадцять тисяч вісімсот) грн., що є еквівалентом 60 000 євро за офіційним курсом Національного Банку України на день підписання позову.
Стягнути з Російської Федерації на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 1 717 800 (один мільйон сімсот сімнадцять тисяч вісімсот) грн., що є еквівалентом 60 000 євро за офіційним курсом Національного Банку України на день підписання позову.
Стягнути з Російської Федерації на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 1 717 800 (один мільйон сімсот сімнадцять тисяч вісімсот) грн., що є еквівалентом 60 000 євро за офіційним курсом Національного Банку України на день підписання позову.
Стягнути з Російської Федерації на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 1 717 800 (один мільйон сімсот сімнадцять тисяч вісімсот) грн., що є еквівалентом 60 000 євро за офіційним курсом Національного Банку України на день підписання позову.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня складення повного судового рішення.
Згідно п.п. 15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Дата складення повного судового рішення 06.11.2020 року.

Головуюча суддя Т.Г. Заполовська