Ухвала

21 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 206/2688/18

провадження № 61-9512св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач),

суддів: Жданової В.С., Карпенко С. О., Стрільчука В. А., Тітова М.Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальне підприємство «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження заяву ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 грудня 2019 року,

ВСТАНОВИВ :

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради (далі - КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня») про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення немайнової шкоди.

Позов мотивований тим, що постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2009 року в межах розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно нього була призначена стаціонарна судово-психіатрична експертиза, на підставі якої він двічі, а саме 23 липня 2009 року та 14 вересня 2009 року був примусово госпіталізований до КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня». За результатами госпіталізації судово-психіатрична експертна комісія відділу судово-психіатричних експертиз КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» склала акт від 08 жовтня 2009 року № 36, згідно з яким комісія дійшла висновку про те, що у зв`язку зі складністю випадку, неясністю клінічної картини встановити діагноз та вирішити поставлені відносно ОСОБА_1 питання не виявляється можливим. Рекомендовано проведення повторної судово-психіатричної експертизи.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 26 лютого 2015 року у справі «Заїченко проти України (№2)» його тримання відповідачем при обох госпіталізаціях було визнано порушенням підпункту «е» пункту 1 статті 5 та статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. За вказані порушення на його користь стягнуто з держави Україна 5 000 євро відшкодування моральної шкоди; та 120 євро компенсації судових та інших витрат. Оцінку акта від 08 жовтня 2009 року № 36 Європейський суд з прав людини не надавав, а обмежився визначенням наявності в ньому рекомендації про повторну судово-психіатричну експертизу та відсутності відповіді експертів на поставлені питання. Попри зазначену у вказаному рішенні слушність його доводів про гарантовану статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» презумпцію психічного здоров`я, висновку про його психічне здоров`я це рішення не містить, а також, за твердженням заявника, це рішення ставить цю презумпцію під сумнів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2018 року, встановлено факт, який має юридичне значення, про те, що виданий КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» акт від 08 жовтня 2009 року № 36 стаціонарної судово-психіатричної експертизи, не є актом судово-психіатричної експертизи, як і взагалі висновком експерта(тів) в розумінні законодавства України, оскільки не містить жодної відповіді на поставлені перед експертом питання. У постанові апеляційного суду встановлено, що наразі питання презумпції психічного здоров`я ОСОБА_1 не є вирішеним у рішенні Європейського суду з прав людини від 26 лютого 2015 року .

Таким чином, як вважав позивач, первинна судово-психіатрична експертиза у межах розгляду адміністративної справи, яка закінчується складанням акта експертизи проведена не була, а замість цього у так званому акті від 08 жовтня 2009 року № 36, який відповідно до рішення суду не є актом експертизи, була надана заборонена законом рекомендація.

Посилаючись на те, що відсутність дотепер висновку експертизи є наразі найбільшим порушенням його прав відповідачем, а суд вправі зобов`язати відповідача зробити висновок про відсутність виявлення експертизою у нього будь-яких психічних розладів в силу об`єктивних обставин відсутності виявлення таких розладів, а також надати відповідь на порушені у постанові суду від 23 липня 2009 року про призначення судово-психіатричної експертизи питання. ОСОБА_1 просив: у строк п`ять днів з дати набрання рішенням суду законної сили скласти акт судово-медичної експертизи (за чинним наразі законодавством - висновок судово-психіатричної експертизи) і направити його належно завірені копії йому, до Красногвардійського районного суду м. Дніпро, до Уповноваженого уряду у справах Європейського суду з прав людини. Надати у цьому акті відповіді на питання, поставлені у постанові Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2009 року про призначення експертизи: по-перше у ОСОБА_1 будь-який психічний розлад не виявлений, діагноз «психічно здоровий», по-друге й по-третє - ОСОБА_1 усвідомлював свої дії та керував ними, згідно з обов`язковими для експертизи обставинами, встановленими постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2009 року. За власний рахунок оприлюднити в тримісячний строк вказані відповіді в основному джерелі, де викладені неправдиві відомості щодо наявності сумнівів у його психічному здоров`ї у вигляді офіційного перекладу рішення Європейського суду з прав людини від 26 лютого 2015 року, - в Офіційному віснику України із зазначенням, що цими відповідями спростовуються вказані сумніви цього рішення.

Крім того, ОСОБА_1 зазначав, що незаконними діями відповідача щодо відсутності справжнього закінчення експертизи та складанням незаконного документа під назвою акт від 08 жовтня 2009 року № 36 судово-психіатричної експертизи йому завдано немайнової шкоди в розмірі 10 000 000,00 грн, при оцінці якої слід враховувати додаткове позбавлення його свободи 03 серпня 2010 року, душевні страждання від зазначених незаконних дій і бездіяльності, надзвичайні зусилля для відновлення попереднього правового становища, його особистість, який згідно з рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2011 року у справі № 2-4709/11 за його позовом до держави є відомим фахівцем у кількох галузях права, ступінь вини відповідача, загальноєвропейське розповсюдження завідомо неправдивих відомостей щодо справжності акта від 08 жовтня 2009 року № 36 уведеного в оману Європейського суду з прав людини, за рішенням якого залишається сумнів щодо його психічного стану здоров`я.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2018 року у складі головуючого судді Кушнірчука Р. О. у задоволенні позову відмовлено.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2018 року скасовано, позов задоволено частково.

Зобов`язано КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» скласти акт судово-психіатричної експертизи і направити його належно завірені копії ОСОБА_1 . Надати у цьому акті відповіді на питання, поставлені у постанові Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2009 року про призначення судово-психіатричної експертизи.

Стягнуто з КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» на користь ОСОБА_1 50 000,00 грн на відшкодування немайнової шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст рішення суду касаційної інстанції

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 грудня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Касаційну скаргу КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради задоволено.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року скасовано.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2018 року залишене в силі.

Короткий зміст заяви

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із заявою про роз`яснення постанови Верховного Суду від 04 грудня 2019 року, в якій просить роз`яснити:

- чи є скасованими постановою від 04 грудня 2019 року рішення Жовтневого районного суду від 17 листопада 2017 року і постанова Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2018 року у справі № 201/16263/17 і параграфи 96-102 рішення Європейського Суду з прав людини від 26 лютого 2015 року у справі «Заїченко проти України № 2», а також постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2009 року у справі № 3-1754/09, якою експерти зобов`язані скласти висновок експертизи;

- правові підстави надання експертам постановою від 04 грудня 2019 року права продовжувати кримінальне правопорушення.

Перевіривши доводи заяви ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до положень статті 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Згідно із положеннями частини третьої статті 271 ЦПК України суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження.

Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Зі змісту зазначеної статті вбачається, що незрозумілим є рішення суду, в якому припускається декілька варіантів тлумачення. Таким чином, приводом для роз`яснення рішення суду є утруднення чи неможливість його виконання.

Роз`яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз`яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до виконання.

Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

Постанова Верховного Суду від 04 грудня 2019 року, яку просить роз`яснити заявник, є мотивованою, чіткою та зрозумілою, а тому підстави для її роз`яснення відсутні.

Так, із мотивувальної та резолютивної частин постанови Верховного Суду від 04 грудня 2019 року зрозуміло, що постанова апеляційного суду скасована, а рішення суду першої інстанції, яким у позові ОСОБА_1 відмовлено, залишене в силі, з наведенням відповідних висновків і мотивів.

Постанова Верховного Суду, про роз`яснення якої подано заяву, не допускає кількох варіантів тлумачення, ця постанова є мотивованою і зрозумілою, тому відсутні підстави для роз`яснення цього судового рішення.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що відсутні правові підстави для роз`яснення постанови Верховного Суду від 04 грудня 2019 року.

Керуючись статтею 271 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 грудня 2019 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова
С. О. Карпенко
В. А. Стрільчук
М. Ю. Тітов