КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 755/11446/19

провадження № 22-ц/824/12838/2020

05 листопада 2020року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

при секретарі Макаренко О. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЕКОС», Товариство з обмеженою відповідальністю «МАГІК» про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕКОС» - адвоката Гаранюка Михайла Романовича на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 09 липня 2020 року в складі судді Арапіної Н.Є.,

встановив:

29.07.2019 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, отриманих без достатньої правової підстави.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 жовтня 2013 року (справа №161/16817/13-ц) з ОСОБА_2 на її користь стягнуто 6 000 000 грн основного боргу та 60 000 грн відсотків за користування позикою.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 травня 2015 року (справа №755/15467/14-ц), виділено частину майна Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕКОС» ( далі - ТОВ "ЛЕКОС") пропорційно частці учасника товариства ОСОБА_2 у статутному капіталі в розмірі 25% та частину майна Товариства з обмеженою відповідальністю «МАГІК» ( далі - ТОВ "МАГІК") пропорційну частці учасника товариства ОСОБА_2 у статутному капіталі в розмірі 50%, для звернення на нього стягнення. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 в сумі 6 063 555 грн 70 коп., в межах вказаної суми звернуто стягнення на виділену частину майна ТОВ "ЛЕКОС", пропорційну частці учасника товариства ОСОБА_2 у статутному капіталі в розмірі 25%, та виділену частину майна ТОВ "МАГІК ", пропорційну частці учасника товариства ОСОБА_2 у статутному капіталі в розмірі 50%.

На підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 травня 2015 року (справа №755/15467/14-ц) був виданий виконавчий лист від 16.09.2016 року та 05.10.2016 відкрито виконавче провадження №52535322.

16.06.2017, у виконавчому провадженні №52535322, державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гавриловим А. В. винесено постанову та складено акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу.

На підставі постанови та акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 16.06.2017, вона зареєструвала право власності на 1/2 частини Торгівельного комплексу та на 1/4 частини нежилих приміщень.

25.05.2017, в якості оплати залишкової вартості майнових прав ТОВ «ЛЕКОС» та ТОВ «МАГІК», вона виплатила ОСОБА_2 40 617 669,30 грн, що підтверджується заявою останнього, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Метелицею О.О., зареєстрованою в нотаріальному реєстрі за №564.

Проте, постановою Київського апеляційного суду від 21 травня 2019 року виконавчий лист №755/15467/14-ц визнано таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 лютого 2018 року (справа №755/16773/17) скасовано постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві Шатохіна О. П. про закінчення виконавчого провадження №52562094 від 03.10.2017.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 грудня 2018 року (справа №755/14204/17) визнано незаконною та скасовано постанову про передачу майна стягувачу у рахунок боргу від 16.06.2017, акт про передачу майна стягувачу у рахунок боргу від 16.06.2017 та Свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, а майно повернуто ТОВ «ЛЕКОС».

Таким чином підстави, згідно яких відповідач набув 40 617 669,30 грн, відпали.

12.06.2019 вона звернулась до відповідача з вимогою про повернення грошових коштів, отриманих без достатньої правової підстави, однак останній вимогу не виконав, чим порушив її права.

Посилаючись на вказані обставини та положення ст. 1212 ЦК України позивач просила позов задовольнити.

26.02.2020 ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про зменшення позовних вимог. У зв`язку з тим, що відповідачем 07.02.2020 було повернуто 50 000 грн в рахунок часткового повернення 40 67 669,30 грн, просила суд стягнути з відповідача на свою користь залишок коштів, отриманих без достатньої правової підстави, в сумі 40 567 669,30 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 09 липня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 40 567 669 грн 30 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 9 605 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ТОВ «ЛЕКОС» - адвокат Гаранюк М. Р. подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити та відшкодувати витрати по сплаті судового збору в сумі 15 765 грн.

Свої доводи мотивує тим, що існуючі між позивачем та відповідачем правовідносини виникли поза межами виконавчого провадження №52535322, відтак не можуть регулюватися Законом України "Про виконавче провадження".

Враховуючи той факт, що ОСОБА_2 не був стороною виконавчого провадження №52535322, ОСОБА_1 заявила даний позов до неналежного відповідача.

Суд першої інстанції не визначився із дійсною правовою природою існуючих між сторонами правовідносин і не звернув увагу на те, що в дійсності між позивачем і відповідачем виникли інші, відмінні від зазначених позивачем відносини, підтвердженням чого є заява ОСОБА_2 , посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Метелицею О.О.

За своє суттю розписка про отримання коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної суми, а отже вказує на наявність між сторонами договірних правовідносин, що унеможливлює застосування судом статті 1212 ЦК України, як правової підстави для повернення коштів.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «МАГІК» - адвокат Рибченко О. Г. просив апеляційну скаргу задовольнити. Зазначив, що розрахунки між сторонами не мають жодного відношення до виконавчого провадження та регулюються іншими невідомими ТОВ "МАГІК" правовідносинами між даними особами.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Єлєнін С. М. у відзиві на апеляційну скаргу просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Вважає висновок суду першої інстанції, що для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося таким, що відповідає вимогам закону.

Оскільки підстави, відповідно до яких відповідач отримав спірні грошові кошти відпали у зв`язку з вищевказаними рішеннями судів, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог згідно ст. 1212, ч. 1 ст.1213 ЦК України.

Інші учасники справи правом надання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

В судовому засіданні представник ТОВ "ЛЕКОС" - адвокат Генкіна А. А., представник ТОВ "МАГІК" - адвокат Рибченко О. Г. апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Єлєнін С. М. та представник ОСОБА_2 - адвокат Щудла А. М. просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 травня 2015 року (справа №755/15467/14-ц), виділено частину майна Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕКОС» ( далі - ТОВ "ЛЕКОС") пропорційно частці учасника товариства ОСОБА_2 у статутному капіталі в розмірі 25% та частину майна Товариства з обмеженою відповідальністю «МАГІК» ( далі - ТОВ "МАГІК") пропорційну частці учасника товариства ОСОБА_2 у статутному капіталі в розмірі 50%, для звернення на нього стягнення. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 в сумі 6 063 555 грн 70 коп., в межах вказаної суми звернуто стягнення на виділену частину майна ТОВ "ЛЕКОС", пропорційну частці учасника товариства ОСОБА_2 у статутному капіталі в розмірі 25%, та виділену частину майна ТОВ "МАГІК ", пропорційну частці учасника товариства ОСОБА_2 у статутному капіталі в розмірі 50%.

16.06.2017, у виконавчому провадженні №52535322, державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гавриловим А. В. винесено постанову та складено акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу.

Відповідно до змісту вказаної постанови, до канцелярії Відділу стягувачем 01.06.2017 подано заяву, зі змісту якої вбачається, що 25.05.2017 ОСОБА_1 повернула ОСОБА_2 різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню за виконавчим документом в сумі 40 617 669,30 грн, нотаріально посвідчена копія відповідної заяви додається (а.с.26 т.1).

24.06.2017, на підставі вказаної постанови та акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, державними виконавцем було оформлено Свідоцтво по придбання майна з прилюдних торгів та прийнято рішення про державну реєстрацію прав, відповідно до якого за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на частину майна, належного ТОВ "МАГІК " та ТОВ "ЛЕКОС".

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 грудня 2018 року (справа №755/14204/17) визнано незаконними та скасовані постанова та акт про передачу майна стягувачу у рахунок боргу від 16.06.2017, прийняті в рамках виконавчого провадження №52535322 в частині передачі ОСОБА_1 виділеної частини майна ТОВ «ЛЕКОС", яка пропорційна частці учасника товариства ОСОБА_2 в статутному капіталі в розмірі 25%, а саме: частина нежилих приміщень (групи приміщень 6, 7, 8, 1, 2, 3, 5 та МСК загальною площею 7 243,7 кв.м., опис: нежилі приміщення торгівельного комплексу з №1 по №7 (групи приміщень №6), №1 (групи приміщень №7), з №1 по №24 (групи приміщень №8), з №1 по №XIV підвалу, з №1 по №24 (групи приміщень №1), з №1 по №XVI поверху №1, з №1 по №9 (групи приміщень №2), з №1 по №VI поверху №II, з №1 по №10 (групи приміщень №3), №№I, II, III, IV поверху III, №№I, II, III, IV поверху IV, з №1 по №10 (групи приміщень №5), №№I, II, III поверху №V, з №1 по №XIII технічного поверху загальною площею 7 243,70 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (літ. А) та належать на праві власності ТОВ "ЛЕКОС".

Визнано недійсним Свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися, серія та номер 514, видане 24.06.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І. Л.

Повернуто ТОВ "ЛЕКОС" частину нежилих приміщень, передача яких була здійснена відповідно до недійсних постанов та акта державного виконавця Гаврилів А. В. від 16.06.2017 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності тієї обставини, що позивачем було передано відповідачу грошові кошти у розмірі 40 617 669,30 грн, як залишкову вартість оцінки майнових прав ТОВ "МАГІК" та ТОВ "ЛЕКОС". Підстави, відповідно до яких відповідач отримав грошові кошти, у зв`язку зі скасуванням вищевказаного судового рішення відпали.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Так, загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

При цьому відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Отже, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача це майно.

Отже, норми статті 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань.

Судом встановлено, що 25.05.2017 ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 суму 40 617 669,30 грн, як залишкову вартість оцінки майнових прав ТОВ "ЛЕКОС" в розмірі 25% відсотків та ТОВ "МАГІК" в розмірі 50%, в яких він виступав як засновник (учасник).

На підтвердження вказаної обставини позивачем надано належні та допустимі докази (а.с. 29 т.1).

Вказана заява не свідчить про те, що між сторонами виникли правовідносини позики, що унеможливлює застосування судом статті 1212 ЦК України, як правової підстави для повернення коштів.

В заяві від 03.12.2019 ОСОБА_2 визнав, що отримав 25.05.2017 від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 40 617 669,30 грн в якості залишкової вартості майнових прав ТОВ "ЛЕКОС" та ТОВ "МАГІК". Враховуючи те, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11.12.2018 по справі №755/14204/17 та рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.05.2019 по справі №755/15419/17 визнано незаконною та скасовано постанову про передачу майна стягувача у рахунок погашення боргу від 16.06.2017 та Свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, підстави отримання ним грошових коштів в сумі 40 617 669,30 грн відпали та підлягають поверненню ОСОБА_1 (а.с.174 т.1).

Є необґрунтованими та підлягають відхиленню також доводи апеляційної скарги про те, що стаття 1212 ЦК України не підлягає застосуванню до спірних правовідносин з огляду на те, що ОСОБА_2 не був стороною виконавчого провадження.

Колегія суддів погоджується з доводами представника позивача, що для виникнення зобов`язання, передбаченого ст. 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження майна, а не конкретна підстава, за якою майно було набуто або збережено.

Судове рішення першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, висновки суду відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381- 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЕКОС» - Гаранюка Михайла Романовича залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 09 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 06 листопада 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: