РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

судді Борєйко О.М.

за участю секретаря судового засідання Юр`євої К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань приміщення суду в м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних за час прострочення виконання боргу,

ВСТАНОВИВ:

03 лютого 2020 року ОСОБА_1 , в інтересах якого на підставі довіреності діє ОСОБА_3 , звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних за8 час проyст5рочення, в якому просить стягнути з відповідача на його користь 3695,79 доларів США, що за курсом НБУ (за 1 долар США - 24,258 гривень) становить 89581,91грн. за період з 30 жовтня 2016 року по 30 жовтня 2019 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 20 січня 2011 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики в розмірі 7000 доларів США, відповідно до якого Відповідач зобов`язується повернути позивачу вказані кошти до 20 січня 2012 року.

12 квітня 2011 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики в розмірі 35000 доларів США, відповідно до якого відповідач зобов`язується повернути позивачу вказані кошти до 01 листопада 2011 року.

15 серпня 2011 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики в розмірі 20000 доларів США, відповідно до якого Відповідач зобов`язується повернути позивачу вказані кошти до 25 серпня 2011 року.

05 червня 2013 року, у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за вказаними договорами позики, позивач звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовною заявою про стягнення боргу за борговими розписками.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 лютого 2014 року позовні вимоги було задоволено частково, з відповідача на користь позивача стягнуто борг за вказаними договорами позики в розмірі 41 000 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 03 лютого 2014 року становить 327 713 гривень.

Не погодившись з вказаним рішенням позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

28 березня 2014 року рішенням Апеляційного суду Черкаської області рішення Соснівського районного суду м. Черкаси змінено в частині розрахунку суми боргу щодо стягнення відсотків за договором позики від 12 квітня 2011 року, з відповідача на користь позивача стягнуто борг за договором позики від 12 квітня 2011 року в розмірі 7000 доларів, по договору позики від 12 квітня 2011 року в розмірі 14000 доларів США, по договору позики від 15 серпня 2011 року в розмірі 20000 доларів США, а всього 41000 доларів США, що еквівалентно 327713 гривень та відсотки за договором позики від 12 квітня 2011 року в розмірі 9800 доларів США, що становить 78331,40 гривень по курсу НБУ 7,993 за один долар США, а всього 406044,40 гривень.

08 травня 2014 року Соснівським районним судом м. Черкаси видано виконавчий лист № 712/6862/13-ц.

14 травня 2014 року постановою про відкриття виконавчого провадження Соснівського ДВС Черкаського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження № 43309268.

В ході примусового виконання виконавчого провадження № жовтня 2019 року відповідач сплатив заборгованість за рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 28 березня 2014 року в сумі 1 271 107 гривень 32 копійки.

Враховуючи викладене, відповідачем виконано зобов`язання перед позивачем в повному обсязі 30 жовтня 2019 року.

Оскільки відповідач не сплатив позивачеві грошові кошти згідно вказаних вище договорів позики від 20 січня 2011 року, 12 квітня 2011 року, 15 серпня 2011 року, відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання і тому зобов`язаний сплатити позивачеві три проценти річних від простроченої суми. Позивачем нараховано відповідачу три проценти річних від простроченої суми за останні три роки, а саме: за період з 30 жовтня 2016 року по 30 жовтня 2019 року.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 березня 2020 року відкрите спрощене позовне провадження у вказаній цивільній справі.

28 липня 2020 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Колотило Л.М. звернулася до суду із заявою про застосування строків позовної давності, в якій зазначила , що на підставі платіжного доручення № 17000 від 29 жовтня 2019 року відповідачем повністю погашено заборгованість за рішенням суду в сумі 1 271 107, 32 гривень.

04 листопада 2019 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним фактичним виконанням судового рішення.

Позивач в позовні заяві зазначає, що відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання, а тому повинен сплати на користь позивача 3% річних за період з 30 жовтня 2016 року по 30 жовтня 2019 року в сумі 3692,79 доларів США.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача - ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, останній звернувся до суду з заявою, в якій просить розгляд справи здійснювати без його та позивача участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, на їх задоволенні наполягають.

Відповідач ОСОБА_4 та представник відповідача - Колотило Л.М. у судове засідання не з`явилися, остання звернулася до суду з заявою, в якій просить розгляд справи здійснювати без її та відповідача участі, заяву про застосування строків позовної давності підтримують та просять в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до копії розписки від 20 січня 2011 року, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 в позику грошові кошти в сумі сім тисяч доларів США до 20 січня 2012 року.

Згідно з копією розписки від 12 квітня 2011 року, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 в позику грошові кошти в сумі 35 000 (тридцять п`ять тисяч ) доларів США до 01 листопада 2011 року під 28 % річних.

Відповідно до копії розписки від 15 серпня 2011 року, ОСОБА_2 15 серпня 2011 року отримав від ОСОБА_1 в позику грошові кошти в сумі 20000 доларів США до 25 серпня 2011 року.

Згідно копії рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 лютого 2014 року у справі № 712/6862/13-ц, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_6 , про стягнення боргу, задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 352253 гривень боргу та понесені судові витрати в сумі 3441 гривня, а всього 3555694 гривень; відмовлено в задоволенні позову третьої особи із самостійними вимогами - ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , про визнання договорів позики недійсними та застосування наслідків недійсності договору.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 28 березня 2014 року у справі № 22ц/793/753/14, апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_7 -залишено без задоволення, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_8 - задоволено частково, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 лютого 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_6 , про стягнення боргу, позовом третьої особи із самостійними вимогами - ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання договорів позики недійсними та застосування наслідків недійсності договору - змінено в частині розрахунку суми боргу щодо стягнення відсотків за договором позики від 12 квітня 2011 року; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 20 січня 2011 року в розмірі 7000 доларів США, за договором позики від 12 квітня 2011 року - 14 000 доларів США , за договором позики від 15 серпня 2011 року - 20000 доларів США, а всього 41000 доларів США, що еквівалентно 327713 гривень, та відсотки за договором позики від 12 квітня 2011 року в розмірі 9800 доларів США, що становить 78331 гривню 40 копійок, а всього - 406044 гривні 40 копійок; в іншій частині рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 лютого 2014 року залишено без змін.

Згідно виконавчого листа від 08 травня 2014 року у справі № 712/6862/13-ц, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 20 січня 2011 року в розмірі 7000 доларів США, за договором позики від 12 квітня 2011 року - 14 000 доларів США, за договором позики від 15 серпня 2011 року - 20000 доларів США, всього 41000 доларів США, що еквівалентно 327713 гривень, та відсотки за договором позики від 12 квітня 2011 року в розмірі 9800 доларів США, що становить 78331 гривню 40 копійок, всього - 406044 гривні 40 копійок та понесені судові витрати в сумі 3441 гривня, всього - 409485 гривень 40 копійок.

Згідно копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 14 травня 2014 року, головним державним виконавцем Соснівського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції Лисенко М.А. розглянуто заяву про примусове виконання виконавчого листа № 712/6862/13-ц, виданого 05 травня 2014 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості в сумі 409485,40 гривень.

Згідно копії платіжного доручення № 17000 від 29 жовтня 2019 року, Соснівським відділом ДВС перераховано на користь ОСОБА_1 стягнуті з ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 1271107,32 гривень, згідно рішення Апеляційного суду Черкаської області.

Відповідно до копії постанови про закінчення виконавчого провадження від 04 листопада 2019 року, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 712/6862/13-ц, виданого 08 травня 2014 року на виконання рішення Апеляційного суду Черкаської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 20 січня 2011 року в розмірі 7000 доларів США, за договором позики від 12 квітня 2011 року - 14000 доларів США, за договором позики від 15 серпня 2011 року - 20000 доларів США, а всього - 41000 доларів США, та відсотків за договором позики від 12 квітня 2011 року в сумі 9800 доларів США - закінчено у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення згідно виконавчого документа на підставі платіжних доручень, виконавчий збір та витрати з боржника утримано.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Вказаний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі №296/12238/15-ц, провадження №61-29294св18.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року у справі №331/4387/16-ц, провадження №61-20631св19 зазначено наступне: « Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому три проценти річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (зазначений правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18)).

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за весь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).

Таким чином, з ухваленням судом рішення про стягнення боргу зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за договором позики не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання трьох процентів річних, передбачених статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

При обрахунку трьох процентів річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні (а не її еквівалент у національній валюті України).

Три проценти річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідачем у справі заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності до вимог позивача.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення трьох процентів річних виникає за весь час прострочення з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Отже, враховуючи те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.»

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 28 березня 2014 року справа № 22ц/793/753/14, апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_7 - залишено без задоволення, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_8 - задоволено частково, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 лютого 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_6 про стягнення боргу, позовом третьої особи із самостійними вимогами - ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання договорів позики недійсними та застосування наслідків недійсності договору - змінено в частині розрахунку суми боргу щодо стягнення відсотків за договором позики від 12 квітня 2011 року; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 20 січня 2011 року в розмірі 7000 доларів США, за договором позики від 12 квітня 2011 року - 14 000 доларів США, за договором позики від 15 серпня 2011 року - 20000 доларів США, всього 41000 доларів США, що еквівалентно 327713 гривень та відсотки за договором позики від 12 квітня 2011 року в розмірі 9800 доларів США, що становить 78331 гривню 40 копійок, а всього 406044 гривні 40 копійок; в іншій частині рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 лютого 2014 року залишено без змін.

Відповідно до ч.2 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивачем нараховано відповідачу 3 % річних виходячи з наступного розрахунку: сума заборгованості - 41000 доларів США, період розрахунку з 30 жовтня 2016 року, по 30 жовтня 2019 року, 3% річних у розмірі - 3692,79 доларів США, що за курсом НБУ (за 1 долар США - 24,258 гривень) становить 89 581 гривню 91 копійку.

З вказаним позовом позивач звернувся 03.02.2020р.,отже, відповідно до правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 01 квітня 2020 року у справі №331/4387/16-ц, провадження №61-20631св19, строк позовної давності необхідно відраховувати від дати, яка передувала подачі вказаного позову, тобто з 02.02.2020р.

Позивачем заявлені вимог про стягнення з відповідача 3% річних за період з 30.10.2016р. по 3010.2019р.

Зобов`язання відповідачем виконане в повному обсязі 30 жовтня 2019 року, що підтверджується платіжним дорученням № 17000 від 29 жовтня 2020 року та постановою про закінчення виконавчого провадження від 04 листопада 2019 року, а з даним позовом ОСОБА_1 звернувся 03 лютого 2020 року, тобто з моменту повного виконання зобов`язання до дня, що передує зверненню з позовом, минуло 95 днів.

Кількість днів прострочення, що обмежується останніми трьома роками, за відрахуванням 95 днів (з 30 жовтня 2019 року - дата розрахунку відповідача з позивачем по 02 лютого 2020 року - день, що передує зверненню позивача з позовом) становить 1000 днів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц викладений правовий висновок щодо виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, згідно якого як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046, частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме в тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. При обчисленні 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Таким чином, з урахуванням наведених фактичних обставин справи, згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, три проценти річних, з урахуванням суми боргу в розмірі 41000 доларів США, за 1000 днів (з урахуванням дати проведення розрахунку відповідачем - 30.10.2019р. та з урахуванням строку позовної давності до дня, що передує дню звернення позивача з вказаним позовом, тобто до 02.02.2020р.) становить 3374,3 дол. США.

Крім того, відповідно до ст. 263 ЦПК України, судом при здійсненні розрахунку позовних вимог враховано висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 16.01.2019р. у справі № 373/2054/16-ц провадження № 14-446цс18, згідно якого: «Велика Палата Верховного Суду здійснила розрахунок 3 % річних з урахуванням належного тлумачення частини другої статті 625 ЦК України. Тому у цій частині судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення відповідно до статті 412 ЦПК України.

Велика Палата Верховного Суду не погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність зазначення в судовому рішенні, що стягненню підлягає сума боргу, зазначена в розписці у доларах США, із перерахунком вказаної суми у гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим на день платежу. Вважає, що суд першої інстанції помилково послався на правову позицію, викладену Верховним Судом України у постанові від 21 грудня 2016 року в справі 6-1672цс16, оскільки у названій справі судами встановлено, що за умовами договору позики від 15 жовтня 2013 року позикодавець передав у власність позичальнику строком до 15 жовтня 2015 року грошові кошти в розмірі 32 760,00 грн, що є еквівалентом 4 000,00 доларів США (пункт 1 договору), позика отримана у гривнях, однак її еквівалент визначено в іноземній валюті. У справі, що розглядається та у спірному договорі позики від 17 грудня 2015 року зобов`язання виражене у валюті - доларах США, а грошовий еквівалент, тобто сума коштів у національній валюті України, не визначався.

Вказаним договором не встановлено іншого порядку повернення боргу та не передбачено його визначення в грошовому еквіваленті до національної валюти України - гривні, тому правових підстав для перерахунку у гривні зазначеного боргу в розмірі 13 000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ не вбачається.

Вказані порушення залишилися поза увагою й апеляційного суду, а тому рішення судів попередніх інстанцій на підставі статті 412 ЦПК України підлягають зміні в цій частині».

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп.

Відповідно до копії пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 13 липня 2009 року пенсійним фондом України в Придніпровському районі в м. Черкаси, ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи.

Згідно ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.

Станом на день звернення з позовом 03.02.2020р. офіційний курс НБУ становив 25,0294 грн. за 1 дол. США.

Враховуючи викладене, розмір судового збору, який повинен сплатити позивач за звернення з вказаним позовом, становить 1% від 92426,57 грн.(3692,79 дол. США х 25,0294 грн. за 1 дол США), що дорівнює 924,27 грн.

3374,3 дол. США (вимоги позивача, які підлягають задоволенню) відповідають 91,38% від заявленої ціни позову -3 692,79 дол. США, отже саме такий відсоток від судового збору, який необхідно було сплатити позивачу за звернення з цим позовом, необхідно стягнути з відповідача, що в грошовому еквіваленті становить 844 гривні 59 копійок (91,38% від суми 924 гривні 27 копійок дорівнює 844 гривні 59 копійок).

Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 844 гривні 59 копійок.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 12, 81, 128, 131, 141, 263-265, 354-355 ЦПК України, ст.ст. 509, 510, 525, 526, 527, 530, 546, 549, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних за час прострочення виконання боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , 3% річних за час прострочення виконання боргу за період з 30 жовтня 2016 року по 30 жовтня 2019 року в сумі 3374,30 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 на користь держави судовий збір в сумі 844 гривні 59 копійок.

В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 .

Відповідач - ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

Суддя О.М. Борєйко