Справа № 507/473/20
УХВАЛА

05 листопада 2020 року Ананьївський районний суд Одеської області

у складі головуючого у справі судді Желяскова О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Кір`як І.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в місті Ананьїв Одеської області, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» та ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_4 , про визнання правочинів недійсними та усунення перешкод у користуванні майном,

В С Т А Н О В И В:

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» та ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_4 , про визнання правочинів недійсними та усунення перешкод у користуванні майном.

При підготовці до розгляду справи по суті було встановлено, що рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 22 лютого 2017 року у справі №507/965/16-ц було відмовлено в задоволенні позовних вимог Державної судноплавної компанії «Чорноморське пароплавство» до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Любашівської селищної ради Одеської області, третя особа ОСОБА_3 , щодо поновлення строків звернення до суду та про визнання правочинів недійсними, відмовити в повному обсязі.

В подальшому Апеляційним судом Одеської області 15 червня 2017 року у справі №507/965/16-ц рішення Ананьївського районного суду Одеської області 22 лютого 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково, а саме: 1) визнано недійсним витяг з рішення зборів уповноважених № 2 від 28 лютого 1998 року «Про виділення в натурі майна на особисті майнові паї працівникам господарства відповідно до поданих заяв» в частині, що стосується передачі майнового паю - готельний комплекс, який розташований в АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 ; 2) визнано нікчемними та скасовано рішення виконкому Любашівської селищної ради №175 від 03 липня 2002 року «Про оформлення права власності на готельний комплекс по АДРЕСА_2 » та рішення 2 сесії Любашівської селищної ради XXIV скликання №57-ХХІV від 23 липня 2002 року «Про закріплення земельної ділянки за готельним комплексом по АДРЕСА_1 »; 3) визнано недійсним свідоцтво про право приватної власності ОСОБА_5 на готельний комплекс, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , видане 05 липня 2002 року на підставі рішення виконавчого комітету Любашівської селищної ради №175 від 03 липня 2002 року та скасовано його державну реєстрацію; 4) визнано нікчемним договір купівлі-продажу від 15 березня 2016 року готельного комплексу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 0,1015 га., кадастровий №:02:003:0216, укладений ОСОБА_5 та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Зазначене підтверджується копією зазначеного рішення наданою позивачами разом з позовною заявою (а.с.17-21).

Крім того, позивачами до суду надано до суду разом з позовною заявою копію постанови Верховного Суду у складі колегії Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 травня 2019 року у справі №507/965/16-ц (а.с.10-16), якою рішення Апеляційного суду Одеської області від 15 червня 2017 року скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З наведених матеріалів вбачається, що між сторонами у даній справі в іншій справі, яка розглядається судом апеляційної інстанції вирішується спір про право власності на майно, про захист прав щодо якого просять суд в рамках даної справи позивачі.

Крім того, перевіркою відомостей, що містяться у вільному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою в мережі Інтернет https://reyestr.court.gov.ua/Review/59435383 було встановлено, що ухвалою Любашівського районного суду Одеської області від 4 серпня 2016 року в рамках цивільної справи №507/965/16-ц, було накладено арешт на нерухоме майно, а саме на готельний комплекс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 0,1015 га., кадастровий номер: :02:003:0216.

При цьому, матеріали справи не містять будь-яких відомостей про вирішення судом апеляційної інстанції справи №507/965/16-ц, а також скасування арешту, накладеного на спірне майно.

Відповідачі та тертя особа, 5 листопада 2020 року у судове засідання з розгляду справи не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями (а.с.138,139, 146).

При цьому, позивачі, які з`явилися до суду проти початку розгляду справи за відсутності інших учасників справи не заперечували.

Судом у зв`язку з нез`ясованістю наведених вище фактів щодо цивільної справи №507/965/16-ц було поставлено запитання позивачам про те, чи розглянуто цивільну справу №507/965/16-ц судом апеляційної інстанції, а також щодо наявності обтяжень спірного нерухомого майна, зокрема арешту накладеного ухвалою Любашівського районного суду Одеської області від 4 серпня 2016 року.

На зазначене запитання суду позивачі зазначили, що на теперішній час розгляд цивільної справи №507/965/16-ц триває, арешт накладений на спірне майно не скасовано.

Головуючим у справі було поставлено позивачам питання щодо наявності в них доказів наявності арешту, накладеного на спірне майно, та чи не бажають вони надати суду такі докази.

На зазначене запитання головуючого у справі позивачі зазначили, що доказів вони не мають та надати суду їх не бажають.

При цьому, суд вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачі, приходить до висновку, що для правильного, справедливого та неупередженого вирішення справи, з`ясування всіх істотних для її вирішення обставин, має бути отримано інформацію щодо наявності обтяжень накладених на спірне нерухоме майно виходячи з наступного.

Так, частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтями 13, 41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути здійснене лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Крім того, в Україні відносини, пов`язані із набуттям, зміною, припиненням права власності та його захистом, зокрема, регулюються Цивільним кодексом України.

Згідно з частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України (ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.317 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпоряджання майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Зазначене право реалізується, зокрема, шляхом подання віндікаційного позову до суду.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» та ОСОБА_3 про визнання правочинів недійсними та усунення перешкод у користуванні майном, справа за якою перебуває в провадженні Ананьївського районного суду Одеської області вбачається, що позивачами заявлено чотири позовні вимоги, а саме: 1) Витребувати з чужого незаконного володіння Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» приміщення готельного комплексу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 0,1015 га з кадастровим номером :02:003:0216; 2) Зобов`язати Державну судноплавну компанію «Чорноморське морське пароплавство» передати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 приміщення готельного комплексу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 0,1015 га з кадастровим номером :02:003:0216; 3) Зобов`язати Державну судноплавну компанію «Чорноморське морське пароплавство» та ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у користуванні приміщенням готельного комплексу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 0,1015 га з кадастровим номером :02:003:0216; 4) Визнати недійсними та скасувати договір відповідального зберігання майна № ДПС-82/17 від 04.07.2017, а також та всі додаткові угоди до вказаного договору, укладені між Державною судноплавною компанією «Чорноморське морське пароплавство та ОСОБА_3 .

При цьому, як зазначалося, з матеріалів справи вбачається, що Апеляційним судом Одеської області 15 червня 2017 року у справі №507/965/16-ц рішення Ананьївського районного суду Одеської області 22 лютого 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково, а саме: 1) визнано недійсним витяг з рішення зборів уповноважених № 2 від 28 лютого 1998 року «Про виділення в натурі майна на особисті майнові паї працівникам господарства відповідно до поданих заяв» в частині, що стосується передачі майнового паю - готельний комплекс, який розташований в АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 ; 2) визнано нікчемними та скасовано рішення виконкому Любашівської селищної ради №175 від 03 липня 2002 року «Про оформлення права власності на готельний комплекс по АДРЕСА_2 » та рішення 2 сесії Любашівської селищної ради XXIV скликання №57-ХХІV від 23 липня 2002 року «Про закріплення земельної ділянки за готельним комплексом по АДРЕСА_1 »; 3) визнано недійсним свідоцтво про право приватної власності ОСОБА_5 на готельний комплекс, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , видане 05 липня 2002 року на підставі рішення виконавчого комітету Любашівської селищної ради №175 від 03 липня 2002 року та скасовано його державну реєстрацію; 4) визнано нікчемним договір купівлі-продажу від 15 березня 2016 року готельного комплексу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 0,1015 га., кадастровий №:02:003:0216, укладений ОСОБА_5 та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

З наявної в матеріалах справи постанови Верховного Суду у складі колегії Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 травня 2019 року у справі №507/965/16-ц (а.с.10-16), якою рішення Апеляційного суду Одеської області від 15 червня 2017 року скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З наведених матеріалів вбачається, що між сторонами у даній справі в іншій справі, яка розглядається судом апеляційної інстанції вирішується спір про право власності на майно, про захист прав щодо якого просять суд в рамках даної справи позивачі.

Крім того, перевіркою відомостей, що містяться у вільному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою в мережі Інтернет https://reyestr.court.gov.ua/Review/59435383 було встановлено, що ухвалою Любашівського районного суду Одеської області від 4 серпня 2016 року в рамках цивільної справи №507/965/16-ц, було накладено арешт на нерухоме майно, а саме на готельний комплекс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 0,1015 га., кадастровий номер: :02:003:0216.

При цьому, матеріали справи не містять будь-яких відомостей про вирішення судом апеляційної інстанції справи №507/965/16-ц, а також скасування арешту, накладеного на спірне майно.

Цивільний процесуальний кодекс України визначення поняття «арешту майна» не містить.

Проте, таке визначення містять інші процесуальні кодекси України.

Так, згідно частини 1 статті 170 Кримінального процесуального кодексу арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

З наведеного визначення арешту майна, вбачається, що в разі наявності арешту на спірне майно вирішення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 може бути порушено встановлені, ухвалою Любашівського районного суду Одеської області від 4 серпня 2016 заборони щодо відчуження, розпорядження та/або користування спірним майном, у зв`язку з чим з`ясування наявності зазначеного арешту є істотним для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, позивачі, хоча й підтвердили в судовому засіданні факт накладення арешту на спірне майно, доказів на підтвердження цього факту суду не побажали надати.

Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до пункту 5 частини 5 статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У відповідності до ч.2 ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною 7 статті 81 ЦПК України визначено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Витребування доказів за ініціативою суду у випадку недобросовісної поведінки сторони щодо доказів покликане зберегти баланс між змагальністю сторін, що забезпечує реалізацію приватноправового інтересу у цивільному судочинстві, та активністю суду в контексті принципу суддівського керівництва процесом, що відбиває публічно-правовий інтерес в ефективності цивільного судочинства. Необхідність збереження відповідного балансу прямо випливає із норми, що регулює завдання цивільного судочинства, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При цьому, суд вважає, що в даному випадку долучення до матеріалів справи доказів наявності або відсутності арешту накладеного на спірне нерухоме майно, а саме на готельний комплекс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 0,1015 га., кадастровий номер: :02:003:0216, має суттєве значення для вирішення справи з дотримання загальних принципів цивільного судочинства, недопущення порушення вимог щодо обов`язковості судового рішення, у зв`язку з чим неподання стороною зазначених доказів можливо розцінювати, як недобросовісну поведінку.

Враховуючи викладене суд вважає за необхідне витребувати докази щодо наявності або відсутності обтяжень, зокрема арешту, накладених на спірне нерухоме майно, а саме на готельний комплекс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 0,1015 га., кадастровий номер: :02:003:0216.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва: заборона відчуження та/або користування; арешт; іпотека; вимога нотаріального посвідчення договору, предметом якого є нерухоме майно, встановлена власником такого майна; податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва; інші обтяження відповідно до закону.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження.

Таки чином інформацію, щодо будь-яких обтяжень, в тому числі арешту, накладених на спірне майно має міститись в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Зазначене відповідає положенням частини 1 статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якою визначено, що державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про зареєстровані права власності на об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяження, а також про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна і ціну (вартість) нерухомого майна та речових прав на нього чи розмір плати за користування нерухомим майном за відповідними правочинами, відомості та електронні копії документів, подані у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав під час проведення таких реєстраційних дій, та відомості реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, отримані державним реєстратором шляхом безпосереднього доступу до них чи в порядку інформаційної взаємодії таких систем з Державним реєстром прав.

Частиною 1 статті 32 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що інформація про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, що міститься у Державному реєстрі прав, є відкритою, загальнодоступною та платною, крім випадків, передбачених цим Законом.

Абзацом 1 частини 2 статті 32 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що для фізичних та юридичних осіб інформація за об`єктом нерухомого майна та суб`єктом речового права надається в електронній формі через офіційний веб-сайт Міністерства юстиції України, за умови ідентифікації такої особи (фізичної або юридичної) з використанням електронного цифрового підпису чи іншого альтернативного засобу ідентифікації особи, або в паперовій формі.

Відповідно до абзацу 4 частини 2 статті 32 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Порядок надання інформації з Державного реєстру прав визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначеної норми постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 затверджено «Порядок надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» (далі Порядок).

Згідно пункту 16 Порядку для отримання інформації з Державного реєстру прав у паперовій формі особа, яка бажає отримати таку інформацію, звертається до будь-якого надавача інформації з Державного реєстру прав.

Відповідно до пункту 2 Порядку надавач інформації з Державного реєстру прав - державний реєстратор прав на нерухоме майно (далі - державний реєстратор), уповноважена особа фронт-офісу або помічник нотаріуса.

При цьому, у відповідності до частини 3 статті 3 Закону України «Про адміністративні послуги» до адміністративних послуг також прирівнюється надання органом виконавчої влади, іншим державним органом, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, їх посадовими особами, державним реєстратором, суб`єктом державної реєстрації витягів та виписок із реєстрів, довідок, копій, дублікатів документів та інші передбачені законом дії, у результаті яких суб`єкту звернення, а також об`єкту, що перебуває в його власності, володінні чи користуванні, надається або підтверджується певний юридичний статус та/або факт.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про адміністративні послуги» центр надання адміністративних послуг - це постійно діючий робочий орган або структурний підрозділ місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування, що зазначений у частині другій цієї статті, в якому надаються адміністративні послуги через адміністратора шляхом його взаємодії з суб`єктами надання адміністративних послуг.

Пунктом 3 частини 2 статті 12 Закону України «Про адміністративні послуги» центри надання адміністративних послуг утворюються при районній державній адміністрації.

З наведеного вбачається, що інформація, яку необхідно витребувати може бути отримана від Центру надання адміністративних послуг Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області, який знаходиться за адресою: 66400,Одеська обл.,м.Ананьїв, вул.Незалежності, 51.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.76, 77, 81, 84, 258, 260, 261 ЦПК України суд -

П О С Т А Н О В И В:

Витребувати з Центру надання адміністративних послуг Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області, який знаходиться за адресою: 66400,Одеська обл.,м.Ананьїв, вул.Незалежності, 51, інформацію у паперовій формі, яка містить відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження щодо об`єкта нерухомого майна - готельного комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 33), на земельній ділянці площею 0,1015 га. з кадастровим номером: :02:003:0216.

Копію цієї ухвали для виконання направити до Центру надання адміністративних послуг Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області, який знаходиться за адресою: 66400,Одеська обл.,м.Ананьїв, вул.Незалежності, 51.

Ухвалу суду виконати в строк до «07» грудня 2020 року.

Копію ухвали для відому направити учасникам справи.

Роз`яснити, що відповідно до ст.84 ЦПК України, будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали. У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом. Притягнення винних осіб до відповідальності не звільняє їх від обов`язку подати витребувані судом докази. У разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Ухвала суду, окремо від рішення суду, оскарженню не підлягає, заперечення на неї включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Ухвала набирає чинності з моменту підписання її суддею.

Роз`яснити, що у відповідності до положень пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Желясков О.О.