Справа № 740/3847/20
Провадження № 2/740/1262/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2020 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Гагаріної Т.О.,

за участі секретаря судових засідань Полторацької В.М.,

розглянувши в підготовчому засіданні в місті Ніжині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Перемозької сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Перемозької сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

Позов мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4 , після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під номером АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 залишила заповіт на його користь. Він прийняв спадщину шляхом подачі до Другої Чернігівської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за заповітом. Крім нього інших спадкоємців не має. Проте, в оформленні спадщини йому було відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючих документів, в якому була б визначена частка у праві власності на житловий будинок, що підлягає успадкуванню, належна його матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно довідки КП «Ніжинське міжміське бюро інвентаризації» Чернігівської обласної ради від 05.11.2019, житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрований на праві особистої власності станом на 31.12.2012 є колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_5 згідно свідоцтва про право особистої власності від 17.07.1991.

Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Перемозької сільської ради, станом на 15.04.1991 року в цьому житловому будинку проживали та вели спільне господарство з головою двору ОСОБА_4 , його дружина, ОСОБА_1 , його син, ОСОБА_2 , невістка, ОСОБА_3 , його онук, які також мають частку в майні колгоспного двору.

ОСОБА_5 , голова двору, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , після його смерті спадщину прийняли фактом сумісного проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_5 , його дружина ОСОБА_4 , його син ОСОБА_1 .

Крім того, він, як член колгоспного двору не втратив права на 1/5 частку у праві приватної власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Просив суд визнати за ним, право власності на 2/5 частки у праві на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під номером АДРЕСА_1 як за спадкоємцем матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що належало : 1/5 частка у праві власності на житловий будинок ОСОБА_4 та 1/5 у праві власності на житловий будинок ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцями після смерті якого була його дружина ОСОБА_4 , яка приняла спадщину, але не оформила її та ОСОБА_1 в рівних частках кожен.

Визнати за ним право власності на 1/5 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під номером АДРЕСА_1 як за колишнім членом колгоспного двору.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25.09.2020 було прийнято до розгляду вказану позовну заяву та розгляд справи проводиться за правилами загального позовного провадження.

Позивач в підготовче засідання не з`явився, на адресу суду подав заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач, в особі сільського голови в підготовче засідання не з`явився та на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи у відсутності їх представника та просив задовольнити позов.

Треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали до суду заяви, в яких просили розглянути справу без їх участі, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування ОСОБА_1 не заперечують.

Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч. ч. 3-4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч.3 ст.211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному підготовчому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, судом встановлено, що предметом позову є майно, спадщина на яке відкрилась після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, під номером АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 17.07.1991 житловий будинок під номером АДРЕСА_1 належить до колгоспного двору, главою якого є ОСОБА_4 Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому від 12.07.1989 №153. Згідно реєстраційної картки, вказаний житловий будинок був зареєстрований за ОСОБА_5 у реєстраційній книзі №1 під №97 від 17.07.1989.

До складу даного колгоспного двору входив: житловий будинок «А», 1973 р. побудови, веранда «а»,1973 р. побудови, сарай, 1981 р. побудови, погріб 1975 р. побудови, огорожа, колодязь, що підтверджується відомостями технічного паспорта, складеного 18.07.1991 (а.с. 19-22).

Відповідно до виписки із погосподарської книги с. Чистий Колодязь, станом на 15.04.1991 в домоволодінні за адресою АДРЕСА_1 , статус двору колгоспний двір проживали наступні особи: ОСОБА_5 (голова двору), ОСОБА_4 (дружина), ОСОБА_1 (син), ОСОБА_2 (невістка), ОСОБА_3 (онук) (а.с.14).

Згідно вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.

Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради.

Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Відповідно до п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство.

Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Таким чином, станом на 15 квітня 1991 року такими, що не втратили право на майно колгоспного двору вважаються ОСОБА_5 (голова двору) та ОСОБА_4 (дружина), що вбачається з виписки погосподарської книги с. Чистий Колодязь.

ОСОБА_1 (син), ОСОБА_2 (невістка), ОСОБА_3 (онук) також вважаються членами колгоспного двору, оскільки із згаданої вище погосподарської книги вони мешкали станом на 15.04.1991 за адресою спадкового житлового будинку.

Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16 травня 2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Відповідно до ст.ст.120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.

Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» та в підпункті «г» пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст.563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, під номером АДРЕСА_1 згідно погосподарської книги та свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого виконкомом виданого виконкомом Ніжинської райради народних депутатів 17.07.1991 на підставі рішення виконкому Ніжинської районної Ради народних депутатів від 12.07.1989 за № 153, становить ціле домоволодіння, яке складається з одного житлового будинку та належить колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_5 .

Отже, житловий будинок було зареєстровано у встановленому порядку відповідно до діючого на той час законодавства як власність колгоспного двору.

Таким чином право власності на житловий будинок як майно колгоспного двору після припинення колгоспних дворів в Україні перетворилося на спільну часткову власність членів припиненого колгоспного двору в рівних частинах по 1/5 частці кожного.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 25.12.1996 (а.с.7) і на час його смерті у вищевказаному будинковолодінні (згідно довідки голови виконавчого комітету Перемозької сільської ради від 21.05.2020) проживали дружина померлого ОСОБА_4 , його син ОСОБА_1 з дружиною ОСОБА_6 та їх дитиною ОСОБА_3 (а.с.16).

Отже, після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на належне йому майно, до складу якого входить 1/5 частка в майні колишнього колгоспного двору, з яких по 1/10 частці успадкували ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , оскільки вони вважалися такими, що прийняли спадщину як спадкоємці першої черги, які постійно проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини і не заяви відмови від неї.

За життя ОСОБА_4 склала заповіт від 10.08.2015, яким заповіла усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, у тому числі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право за законом своєму синові ОСОБА_1 . Заповіт посвідчено 10.08.2015 секретарем Перемозької сільської ради (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_4 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 25.02.2019 (а.с.6) і на час її смерті у вищевказаному будинковолодінні (згідно довідки голови виконавчого комітету Перемозької сільської ради від 13.02.2020) проживали її син ОСОБА_1 з дружиною ОСОБА_6 та їх дитиною ОСОБА_3 (а.с.16).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом матері ОСОБА_4 від 10.08.2015, а також спадкоємцем першої черги за законом, як її єдиний син.

ОСОБА_1 спадщину після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийняв належним чином, звернувшись у встановлений законом строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом та отримав відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.36).

Статтями 1216, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 5 статті 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Після смерті матері позивача ОСОБА_4 відкрилась спадщина на її 1/5 частку у майні колгоспного двору та на 1/10 частку успадковану після смерті її чоловіка.

Колгоспний двір був припинений 15.04.1991, коли був введений в дію ЗУ «Про власність», а тому станом на 15.04.1991 позивачу ОСОБА_1 належало право власності на 1/5 частину майна у колгоспному дворі, як його члену, що не втратив право на частку в його майні та 1/10 частка як спадкоємцю після смерті батька ОСОБА_5 , 3/10 частки після смерті матері ОСОБА_4 (1/5 її частка як члена колгоспного двору, 1/10 частка успадкована після смерті чоловіка). Загалом розмір успадкованої позивачем частки майна колгоспного двору після смерті батьків становить 2/5 (1/10 +3/10 =1/5).

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно ст.ст.41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (ч.1 ст.392 ЦК України). Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Згідно роз`яснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим, виникає цивільно-правовій спір.

З огляду на вищезазначене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі 840 грн 60 коп.

Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Разом з тим, позивачем не заявлялося жодних клопотань про повернення половини сплаченого ними судового збору, у зв`язку з визнанням відповідачем позову.

Доказів понесення будь-яких витрат відповідачем при розгляді даної справи суду надано не було.

Керуючись ст. ст. 1216, 1223, 1263-1269 ЦК України, ст. ст. 2, 10, 12, 13, 81, 89, 141, 200, 206, 263 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/5 частки у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , як такої, що отримана ним в розмірі 1/10 частки в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , та в розмірі 3/10 частки у праві власності, яка успадкована ним після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/5 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , як за членом припиненого колгоспного двору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга подається до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя Т.О. Гагаріна