ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

04 листопада 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/4242/17

Головуючий у першій інстанції - Овсієнко Ю. К.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1168/20

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бечка Є.М.,

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.,

секретар: Кривопиша Я.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_1 , на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 01 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Чернігівської міської ради про визнання незаконним рішення, визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, усунення перешкод у користуванні власністю,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 та Чернігівської міської ради про визнання незаконним рішення Чернігівської міської ради народних депутатів від 13 серпня 2008 року про передачу в приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки, площею 0,0640 га в межах згідно з планом, розташованої в АДРЕСА_1 ; визнання недійсним та скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ 372388, виданого Чернігівською міською радою 13 серпня 2008 року на ім`я ОСОБА_4 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землею за №79 та скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :010:5447; усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою ОСОБА_3 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , зобов`язавши відповідача ОСОБА_4 перенести паркан на межу, що розділяє їх земельні ділянки по лінії від «А» до «В» згідно з Генеральним планом його земельної ділянки.

Позов мотивовано тим, що позивач є власником житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Вказаний будинок знаходиться на земельній ділянці площею 600 кв.м., згідно акту №7 від 03 жовтня 1980 року був зроблений винос в натурі меж цієї земельної ділянки, які разом з розміткою будівель закріплені на місцевості межовими знаками і передані забудовнику.

Рішенням Чернігівської міської ради від 29 листопада 2013 року ОСОБА_3 наданий дозвіл на розробку технічної документації на передачу даної земельної ділянки у власність. Незважаючи на це, процес приватизації не був доведений до кінця, оскільки ОСОБА_4 , власник суміжної земельної ділянки з метою захоплення частини його земельної ділянки, 03 серпня 2013 року зруйнувала частину паркану між їхніми суміжними ділянками, який незмінно там стояв з 1990 року і 01 травня 2014 року встановила новий паркан по новій межі, яка на 0,5м змістилась в глибину його земельної ділянки. Свої дії вона пояснювала тим, що така лінія межі відповідає плану меж її земельної ділянки, зазначеному в державному акті.

Перевіркою Державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області було встановлено, що ОСОБА_4 приватизувала свою земельну ділянку, що підтверджується відповідним актом від 13 серпня 2008 року серія ЯЖ 372388, кадастровий номер ділянки :01065447. При цьому, відповідно до технічної документації, на підставі якої був виготовлений цей акт, а саме в кадастровому плані та в акті погодження меж земельної ділянки взагалі не зазначено ОСОБА_3 як суміжного користувача та відповідно не погоджено з ним меж її земельної ділянки. Більш того, в цих документах його земельна ділянка позначена як земельна ділянка АДРЕСА_3 , що належить його сусіду ОСОБА_5 .

При виготовленні технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) ОСОБА_4 не враховано вимоги ст.ст.195, 198 ЗК України.

Постановою старшого слідчого СВ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області Антоненко І.М. від 06 липня 2015 року на підставі судово-почеркознавчої експертизи було встановлено, що в зазначеному акті погодження меж земельної ділянки ОСОБА_4 від 12 листопада 2007 року підпис суміжного землекористувача ОСОБА_5 виконаний ОСОБА_8 з наслідуванням підпису ОСОБА_5 . Вказане кримінальне провадження за ознаками ч.1 ст.358 КК України закрито в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, оскільки акт погодження земельної ділянки не є офіційним документом.

Позивач зазначав, що згідно Генерального плану садиби АДРЕСА_1 , де користувачем значиться ОСОБА_4 від 1986 року та з поточними змінами внесеними 26 березня 1990 року, 20 травня 1996 року, виїмка у глиб земельної ділянки №63 становить 0,40, в акті погодження меж, виїмка зменшилась до 0,34. Межа зі сторони садиби №61 , згідно Генерального плану становить 22,05, в акті погодження меж 22,25 (8,84+0,29+13,12). Тобто, ні площа, ні конфігурація в акті погодження меж, а відтак в державному акті серії ЯЖ 372388, кадастровий номер ділянки :01065447 не відповідають Генеральному плану садиби АДРЕСА_1 , що вважає неприпустимим. Вважає, що діями відповідача ОСОБА_4 при приватизації своєї земельної ділянки була порушена ч.2 ст.198 ЗК України, яка зазначає, що кадастрова зйомка включає в себе погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Це порушення Закону та дії відповідачки по перенесенню паркану і межі призвело до необґрунтованого зменшення земельної ділянки позивача.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 01 квітня 2019 року позов ОСОБА_3 задоволено, визнано незаконним рішення Чернігівської міської ради народних депутатів від 13 серпня 2008 року про передачу в приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки, площею 0,0640 га в межах згідно з планом, розташованої в АДРЕСА_1 ; визнано недійсним та скасовано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ 372388, виданий Чернігівською міською радою 13 серпня 2008 року на ім`я ОСОБА_4 та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №79 та скасовано державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер №:01:010:5447; усунуто ОСОБА_3 перешкоди в користуванні земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , зобов`язавши ОСОБА_4 привести у відповідність фактичну межу між земельними ділянками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 до межі, що показана в плані, виконаному на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів № 471 від 24 вересня 1980 року, згідно збірного плану, зазначеного у Додатку №10 висновку експерта №03-03/19 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 04 лютого 2019 року, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 1280 грн.

Суд виходив з того, що висновком експерта №03-03/19 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 04 лютого 2019 року встановлено, що фактична межа між земельними ділянками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 не відповідає межі, що показана в плані, виконаному на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів № 471 від 24 вересня 1980 року. Крім того, під час проведення дослідження встановлено, що конфігурація, проміри та площа земельної ділянки площею 596,0 кв.м., якою фактично користується позивач ОСОБА_3 , не відповідає конфігурації, промірам та площі земельної ділянки площею 600,0 кв.м., що була відведена в користування згідно даного рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради. Суд посилався на п.п.«б», «г» ч.3 ст.152 ЗК України та ч.1 ст.21 ЦК України.

Додатковим рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 24 липня 2019 року стягнуто додатково з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 640 грн.

Не погоджуючись з указаним рішенням суду представник ОСОБА_1 - адвокат Радченко О.О. та ОСОБА_2 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_1 , звернулися до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на незаконність та необґрунтованість, просять рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що при ухваленні рішення судом не було перевірено кому належить на праві власності земельна ділянка :01:010:5447, площею 0,064 га, розташована в АДРЕСА_1 та в результаті ухвалено рішення про права, свободи, інтереси та обов`язки ОСОБА_1 та її малолітньої дитини ОСОБА_2 , яких не було залучено до участі у справі. Також мало бути залучено орган опіки та піклування враховуючи, що співвласником 1/3 частини земельної ділянки є малолітня особа ОСОБА_2 .

Особи, які подають апеляційну скаргу вказують, що ОСОБА_3 не є належним позивачем, оскільки його право власності або користування земельною ділянкою суду не доведено. Більш того, він сам в позові зазначає, що не оформив право власності на вказану земельну ділянку.

Особи, які подають апеляційну скаргу звертають увагу, що земельна ділянка площею 0,0640 га по АДРЕСА_1 була передана у власність безоплатно ОСОБА_4 відповідно до рішення Чернігівської міської ради від 20 березня 2008 року, проте суд, визнаючи рішення Чернігівської міської ради народних депутатів від 13 серпня 2008 року незаконним та скасовуючи Державний акт, не встановив чи наявне таке рішення, адже в матеріалах справи воно відсутнє, чи прийняття даного рішення мало наслідком порушення прав позивача, чи стосується дане рішення земельної ділянки з кадастровим номером :01:010:5447, переданої ОСОБА_4 у власність. Позивач вимогу про скасування рішення Чернігівської міської ради від 20 березня 2008 року не ставив, тому вважають, що суд задовольняючи позов незаконно та необґрунтовано скасував Державний акт. Також зауважують, що згідно висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №467/1637/16-ц, непогодження меж ділянки із суміжними землевласниками не може бути підставою для визнання рішення сільради та держактів недійсними.

Крім того, представник ОСОБА_1 - адвокат Радченко О.О. та ОСОБА_2 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_1 , не погоджуються з висновком експерта, який був покладений в основу оскаржуваного рішення.

У наданий судом строк ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_1 , залишити без розгляду у відповідності до ч.3 ст.44 ЦПК України, в разі визнання дій апелянтів зловживанням процесуальними правами, або закрити апеляційне провадження згідно ч.3 ст.362 ЦПК України.

Доводи відзиву зводяться до того, що суд апеляційної інстанції безпідставно відкрив апеляційне провадження у даній справі, оскільки дана апеляційна скарга подана двома особами: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , кожна з яких мала сплатити судовий збір, тому апеляційну скаргу мало бути залишено без руху та запропоновано сплатити ще 2800 грн судового збору.

ОСОБА_3 вважає, що апелянти зловживають процесуальними правами в зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без розгляду. Зазначає, що ним позов було подано 13 липня 2017 року та на час відкриття провадження у справі відповідач ОСОБА_4 була власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:010:5447 та подарувала ОСОБА_1 та ОСОБА_2 частину земельної ділянки лише 31 липня 2017 року, діючи недобросовісно та з метою уникнення виконання майнових зобов`язань та унеможливлення виконання можливого судового рішення. В той же час, апеляційну скаргу подано на рішення, яке вже виконано, що є зловживанням процесуальними правами відповідно до п.1 ч.2 ст.44 ЦПК України.

Також ОСОБА_3 зазначає, що оспорюване рішення не вплинуло на права та обов`язки апелянтів. Суд першої інстанції не повинен був збирати докази, з урахуванням процесуальної поведінки ОСОБА_4 , яка жодних заяв та клопотань не подавала, в судові засідання не з`являлась, під час розгляду справи в суді вчинила оспорюваний правочин, діючи недобросовісно та без мети настання наслідків такого правочину, з метою уникнення майнових зобов`язань та унеможливлення виконання можливого рішення суду, врахувавши той факт, що апелянти та відповідачка ОСОБА_4 є родичами, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Крім того, ОСОБА_3 не погоджується з розміром витрат на правову допомогу апелянтам, вважає їх неспівмірними зі складністю справи (малозначна справа) та виконаних адвокатом робіт, з часом, витраченим адвокатом, з ціною позову тому вважає, що витраті мають складати 2500 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення не відповідає з огляду на наступне.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 є власником житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі обміну двокімнатної квартири по АДРЕСА_5 на приватний будинок, що належав на праві власності ОСОБА_9 , що вбачається з рішення виконкому Чернігівської міської ради №250 від 18 вересня 1990 року (а.с.9 т.1).

Вказаний будинок знаходиться на земельній ділянці площею 600 м.кв., яка була надана забудовнику ОСОБА_9 згідно рішення виконкому Чернігівської міської ради №471 від 24 вересня 1980 року, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель (а.с.6, 7).

Згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №372388 ОСОБА_4 є власником земельної ділянки розташованої в АДРЕСА_1 площею 0,0640 га згідно рішення 26 сесії 5 скликання Чернігівської міської ради від 20 березня 2008 року (а.с.45, 146 т.1).

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 та Чернігівської міської ради 13 липня 2017 року (а.с.2).

Ухвалою судді Новозаводського районного суду м.Чернігова від 14 липня 2017 року позовну заяву ОСОБА_3 залишено без руху (а.с.18), а ухвалою від 27 липня 2017 року відкрито провадження у даній справі (а.с.19).

В той же час вбачається, що ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_1 та ОСОБА_2 2/3 частини земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_1 , що підтверджується копією Договору дарування від 31 липня 2017 року (а.с.282-283 т.1)

Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому частинами 1-4 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 даної статті визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

У статті 13 Конституції України закріплено, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частин першої та другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Вбачається, що відповідачами до участі у справі залучено лише орган місцевого самоврядування та ОСОБА_4 , в той час, як ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до участі у справі не були залучені.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі №372/51/16-ц (провадження №14-511цс18) зроблено висновок, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц). Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (частина перша статті 33 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій). За змістом висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у пункті 36 постанови від 04 вересня 2018 року в справі №823/2042/16, спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, що пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Позивач у справі клопотань про залучення до участі у справі інших осіб як співвідповідачів не заявляв.

Суд першої інстанції, на порушення норм процесуального права, без з`ясування хто саме є власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:010:5447 площею 0,064 га в АДРЕСА_1 , ухвалив рішення, яким вирішив питання про права та обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі у якості відповідачів, тому доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу та є безумовною підставою для скасування рішення суду першої інстанції. У зв`язку з зазначеним інші доводи, які стосуються суті спору, апеляційним судом не перевірялись.

В той же час суд критично ставиться до пояснень, наданих ОСОБА_3 у відзиві.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_1 належить задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 .

Згідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч.2 ст.137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З матеріалів справи вбачається, що подаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 сплачено 2880 грн судового збору, які підлягають стягненню з ОСОБА_3 .

Крім того, вбачається, що між адвокатом Радченком О.О. та ОСОБА_1 укладено Договір про надання правової допомоги 06 серпня 2020 року (а.с.303 т.1).

Надання правової допомоги також підтверджуються Ордером на надання правової допомоги в Чернігівському апеляційному суді (а.с.303-а т.1).

Особою, яка подала апеляційну скаргу надано Детальний опис робіт (а.с.306 т.1) та квитанцію до прибуткового касового ордеру від 06 серпня 2020 року (а.с.305 т.1).

Згідно наданих документів ОСОБА_1 понесено витрати на правову допомогу адвоката в сумі 12500 грн при перегляді рішення суду першої інстанції апеляційним судом, які вона просила стягнути з позивача.

Подаючи відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 заперечував проти такого розміру витрат на правничу допомогу у зв`язку з неспівмірністю зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (складання та подання лише апеляційної скарги та клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку), з часом, витраченим адвокатом на виконання зазначених робіт (зважаючи на стаж роботи адвоката який складає 10 років) та з ціною позову (позов немайнового характеру, та з урахуванням значення справи для сторін). Позивач вважає, що витрати які підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 має складати 2500 грн.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено та скасовано рішення суду першої інстанції, зважаючи на доводи ОСОБА_3 , колегія суддів приходить до висновку про необхідність відшкодування позивачем сплачених ОСОБА_1 витрат на правову допомогу в сумі 2500 грн на правову допомогу адвоката, яку вважає співмірною зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ч.3 п.4, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 01 квітня 2019 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Чернігівської міської ради про визнання незаконним рішення, визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, усунення перешкод у користуванні власністю.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 2880 (дві тисячі вісімсот вісімдесят) грн у відшкодування понесених витрат на сплату судового збору за подання апеляційної скарги та 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн на правову допомогу адвоката.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складно 09 листопада 2020 року.

Головуючий: Судді: