печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2020 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Батрин О.В.

секретар судового засідання Шевченко Т.В.,

справа № 757/25074/20-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач 1: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП»

відповідач 2: ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП», ОСОБА_2 про визнання договорів відступлення права вимоги недійсними,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2020 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до ТОВ «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП», ОСОБА_2 , у якому просив визнати договори про відступлення права вимоги недійсними.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 16.02.2006 року між позивачем та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір № 014/0054/74/45897, відповідно до якого позивач отримав кредит в сумі 99 000 доларів США, який зобов`язувався повернути зі сплатою процентів в порядку та на умовах, визначених кредитним договором. Крім того у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 16.02.2006 року між банком та позивачем було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В. та зареєстрований за № 314, відповідно до якого позивач передав в іпотеку банку нежитлові приміщення, за адресою: АДРЕСА_1 . Протягом строку дії кредитного договору сторонами укладались додаткові угоди до нього.

25.11.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» та ОСОБА_2 було укладено договір відступлення вимоги, відповідно до якого первісний кредитор ТОВ «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» відступив за плату новому кредитору ОСОБА_2 право вимоги до боржника ОСОБА_1 , що належить первісному кредитору на підставі кредитного договору № 014/0054/74/45897 від 16.02.2006 року. Позивач вважає, що вказаний договір суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки за своєю юридичною природою, незважаючи на назву, містить всі ознаки договору факторингу. Оскільки відповідач не є фінансовою установою, то відповідно цей договір суперечить вимогам чинного законодавства, що дає підстави визнати його недійсним. Також ставить питання про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, яким забезпечено кредитний договір, оскільки іпотека має похідний характер від основного зобов`язання.

Ухвалою суду від 19.06.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 29).

Повідомленням суду від 22.06.2020 року учасників справи повідомлено про розгляд справи за правилами позовного (спрощеного) провадження, яким одночасно роз`яснено їх процесуальні права на подачу відповідних заяв по суті справи у встановлені строки.

Засвідчена належним чином копія ухвали про відкриття провадження у справі від 19.06.2020 року та копія позовної заяви з додатками надсилалися судом на адресу відповідача та третіх осіб. Відзив на позовну заяву, заяви з процесуальних питань від відповідачів до суду не надходили.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що 16.02.2006 року між позивачем ОСОБА_1 та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», укладено кредитний договір № 014/0054/74/45897, відповідно до якого позивач отримав кредит в сумі 99 000 доларів США, який зобов`язувався повернути зі сплатою процентів в порядку та на умовах, визначених кредитним договором з додатками до нього (а.с. 12-14).

16.02.2006 року для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 014/0054/74/45897 між банком та позивачем було укладено договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В. та зареєстрований в Державному реєстрі іпотек за реєстровим номером № 304, відповідно до якого позивач передав в іпотеку банку нежитлові приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 15-16).

05.03.2009 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір до договору іпотеки (а.с. 17).

25.11.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» та ОСОБА_2 укладено договір про відступлення права вимоги № 25-11/19/2 за кредитним договором (а.с. 18-20).

Також, 25.11.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» та ОСОБА_2 укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. (а.с. 22).

Зі змісту оспорюваних правочинів вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» відступає ОСОБА_2 право грошової вимоги первісного кредитора до боржника, строк платежу за яким настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому щодо погашення (сплати) заборгованості та інших платежів, які виникли на підставі укладеного кредитного договору, та право одержати задоволення всіх вимог, що випливають з умов кредитного договору та/або договору іпотеки за рахунок майна, що є предметом іпотеки.

Частина третя статті 6 ЦК України визначає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, проте не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Норму статті 6 ЦК України розкриває стаття 627 цього Кодексу, в якій зазначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, зокрема договору цесії, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором.

Разом з тим розділ І книги п`ятої ЦК України регулює загальні положення про зобов`язання, зокрема положення щодо сторін у зобов`язанні.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Натомість договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

Як встановлено судом, при укладенні договору про відступлення права вимоги від 25.11.2019 № 25-11/19/2 сторони керувалися положеннями статей 512 - 519 ЦК України.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України).

З урахуванням зазначених норм права вбачається, що укладений договір є договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу, що зумовлює відсутність передбачених статтями 203, 215 ЦК України підстав для визнання цього договору недійсним.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у постанові від 06.07.2015 року № 6-301цс15.

Крім того, ОСОБА_2 не є суб`єктом підприємницької діяльності відповідно до ст. 1079 ЦК України, що також підтверджує факт укладення ТОВ «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» та ОСОБА_2 договору про відступлення прав вимоги, а не факторингу.

Оскільки відсутні підстави для визнання недійсним договору про відступлення права вимоги № 25-11/19/2 від 25.11.2019, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» та ОСОБА_2 , то відповідно немає підстав для визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки укладений 25.11.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В., реєстровий номер 2390.

З урахуванням викладених обставин, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір позивачу не відшкодовується.

На підставі наведеного ст. 6, 16, 203, 215, 626-628, 509-514, 1077, 1079 ЦК України, керуючись ст. 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП», ОСОБА_2 про визнання договорів відступлення права вимоги недійсними - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач 1: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «УКРФІНАНС ГРУП»: 01042, м. Київ, вул. Іоанна Павла II, 20, кв. 1, .

Відповідач 2: ОСОБА_2 : АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя О.В. Батрин