Справа № 545/2283/19
Провадження № 4-с/541/11/2020
У Х В А Л А

05 листопада 2020 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі :

головуючого - судді - Городівського О. А.,

за участю секретаря судового засідання Непокупної Л.М.

представника скаржника адвоката Стахурлова І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миргороді скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бондаренко Івана Івановича,

установив:

17 вересня 2020 року ОСОБА_1 в порядку ст. 447 ЦПК України звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, ОСОБА_2 . Вказує, що на виконанні у Миргородському міськрайонному відділі ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) знаходиться рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 08.11.2019 року справа №545/2283/19. Вказує, що у добровільному порядку сплачував аліменти на користь стягувача. 01 вересня 2020 року державний виконавець склав розрахунок заборгованості. Вказує на відсутності у нього заборгованості зі сплати аліментів. Вважає дії державного виконавця незаконними, що порушує його права, як сторони виконавчого провадження. На підставі вищенаведеного, звернувся до суду з відповідною скаргою.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, його представник, адвокат Стахурлов І.І. вимоги скарги підтримав та прохав задовольнити.

Суб`єкт оскарження в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20.10.2020 року витребувано матеріали виконавчого провадження № АСВП №60637408.

Заслухавши пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали справи та матеріали виконавчого провадження, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 08.11.2019 з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти в розмірі ј всіх видів доходів, щомісячно на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішення суду набрало законної сили.

Позивачу 08.11.2019 року видано виконавчий лист, який був пред`явлений до примусового виконання.

Постановою державного виконавця від 18.11.2019 року відкрито виконавче провадження № 60637408.

Станом на 01.09.2020 року у виконавчому провадженні № 60637408 згідно розрахунку заборгованості наявна заборгованість у розмірі 27 425,75 грн. (а.с.5).

Скаржник звертаючись до суду, вказував, що не погоджується з відповідним розрахунком, так як у ньому не відображені суми коштів, котрі він сплачував добровільно.

На підтвердження зазначеного надав копії квитанцій від 17.03.2020 на суму 2010,05 грн., від 15.04.2020 на суму 2000,00 грн (а.с.10), 16.07.2020 на суму 1200,00грн, від 18.05.2020 на суму 2300,00 грн., від 22.01.2020 року на 2010,05 грн., від 16.06.2020 на суму 1000,00 грн., від 18.08.2020 на суму 1000,00 грн, від 17.09.2020 на суму 1105,53 грн.

До матеріалів виконавчого провадження долучено заяву стягувача ОСОБА_3 в якій вона заперечує отримання від боржника ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини в період з 10.09.2019 року по 01.10.2020. Окрім того, долучено розписку стягувача від 19.10.2020 про отримання аліментів в розмірі 2000 грн за січень 2020 року.

Станом на 01.10.2020 року у виконавчому провадженні виникла заборгованість у розмірі 27 526,00 грн. З розрахунку вбачається, що повідомленні ОСОБА_3 відомості про отримання коштів від боржника у розмірі 2000,00 грн в рахунок сплати аліментів за січень 2020 року, державним виконавцем враховано.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень.

Частиною першою та третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Відповідно до частин першої та другої статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу),визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу),який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід)в Україні чи закордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень, яка розроблена відповідно до Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон), інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню (п.1 Розділу 1).

Так, у п.п.3,4 Розділу XVI «Особливості виконання рішень про стягнення аліментів» визначено, що у разі якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно стягувачу, квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочогодня після сплати та долучаються до матеріалів виконавчого провадження. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача;інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості;інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Скаржник визнає, що з 08.02.2019 року він не працевлаштований, що також підтверджується копією трудової книжки.

Однак скаржник посилається, що в цей період здійснював виплати аліментів.

Доказів подання державному виконавцю копій відповідних квитанцій скаржник не надав. Така ж інформація відсутня і в матеріалах виконавчого провадження.

Таким чином, державний виконавець правомірно здійснив розрахунок заборгованості, виходячи з даних наявних в матеріалах виконавчого провадження.

Тому, на переконання суду, дії державного виконавця під час формування розрахунку заборгованості повністю відповідають вимогам законодавства.

Оцінюючи долучені до скарги копії квитанцій, суд не вбачає частину з них достатніми, для того що б стверджувати, що вони є виплатами по аліментним зобов`язанням.

Так, по квитанції 17.03.2020 на суму 2010,05 грн. відсутні відомості про платника та призначення платежу. В квитанціях від 15.04.2020 на суму 2000,00 грн , від 18.05.2020 на суму 2300,00 грн.,16.07.2020 на суму 1200,00грн, від 16.06.2020 на суму 1000,00 грн. в якості платника вказана ОСОБА_3 , тобто, стягувач у вказаному виконавчому провадженні. Також у вказаних платіжних документах відсутнє призначення платежу. Квитанція від 18.08.2020 на суму 1000,00 грн. хоча і містить відомості про платника ( ОСОБА_1 ) і отримувача ( ОСОБА_3 ) проте відсутня вказівка про призначення платежу.

Лише в квитанціях від 22.01.2020 року на 2010,05 грн., та від 17.09.2020 на суму 1105,53 грн. міститься вказівка, що вони здійсненні на виконання аліментного зобов`язання.

Доданий скаржником в якості доказу, розрахунок заборгованості (а.с.5), містить чітку вказівку, що сума боргу може бути перерахована при наданні квитанцій про сплату аліментів, які не містяться у матеріалах виконавчого провадження. Проте скаржник диспозитивно розпорядився своїми правами та не надав копій квитанцій до державного виконавця для вирішення питання про зарахування їх при здійсненні розрахунку заборгованості.

У відповідності до ч.1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

З огляду на те, що у діях державного виконавця не вбачається порушень закону, а скаржником не доведено порушення його права, суд вважає, що у задоволенні даної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. 447-451 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бондаренко Івана Івановича щодо визнання незаконним нарахування суми боргу по аліментам у сумі 27425 грн. 75 коп. по виконавчому провадженню № 60637408 та зобов`язання державного виконавця вчинити дії щодо виключення ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників Міністерства юстиції України.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області.

Повний текст ухвали складено 09 листопада 2020 року

Суддя: О. А. Городівський