Справа № 489/87/20
"02" листопада 2020 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Вуїва О.В.,
за участю: секретаря судового засідання Заблоцької М.М., представника позивачки ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,
У січні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до Ленінського районного суду м. Миколаєва з позовом до ОСОБА_4 (на час розгляду справи - ОСОБА_5 ) про стягнення грошових коштів в якому вказувала, що 30 листопада 2011 року між нею та відповідачкою було укладено договір доручення, що був оформлений письмовою, нотаріально посвідченою довіреністю.
За вказаним договором ОСОБА_2 доручила ОСОБА_4 від свого імені та в своїх інтересах продати належну їй квартиру АДРЕСА_1 з наданням повіреній прав підпису договору купівлі-продажу та отримання від покупця коштів за договором.
На виконання умов договору доручення 26 січня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Димовим О.С., зареєстрований в реєстрі за №187.
Відповідно до договору ОСОБА_4 , діючи від імені та в інтересах ОСОБА_2 , продала ОСОБА_6 належну позивачці квартиру АДРЕСА_1 за 360 000 грн., отримавши вказані кошти від покупця в повному обсязі.
Крім цього, 23 лютого 2012 року між ОСОБА_2 та відповідачкою було укладено договір доручення, що був оформлений письмовою, нотаріально посвідченою довіреністю.
За вказаним договором ОСОБА_2 доручила ОСОБА_4 від свого імені та в своїх інтересах продати належну їй квартиру АДРЕСА_2 з наданням повіреній прав підпису договору купівлі-продажу та отримання від покупця коштів за договором.
На виконання умов договору доручення 19 березня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Димовим О.С., зареєстрований в реєстрі за №543.
Відповідно до договору ОСОБА_4 , діючи від імені та в інтересах ОСОБА_2 , продала ОСОБА_7 належну позивачці квартиру АДРЕСА_2 за 416 300 грн., отримавши вказані кошти від покупця в повному обсязі.
Проте відповідачка не виконала умови договору доручення в повному обсязі, а саме, самостійно не передала позивачці отримані кошти та проігнорувала вимогу останньої про передачу їй отриманих на виконання договорів доручення коштів в розмірі 776 300 грн., а тому ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_3 вказані кошти в судовому порядку, а також відшкодувати понесені нею судові витрати.
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 квітня 2020 року справу передано на розгляд за підсудністю до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області.
В судовому засіданні, що проводилося без особистої участі позивачки ОСОБА_2 , її представник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, судом відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи за місцем її зареєстрованого проживання, причину неявки суду не повідомила.
Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивачки проти цього не заперечував.
Заслухавши пояснення представника позивачки ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.
Зокрема, судом встановлено, що 30 листопада 2011 року між сторонами було укладено договір доручення, що був оформлений письмовою довіреністю, посвідченою нотаріусом м. Рехвот, ОСОБА_8 , зареєстрованою в реєстрі за №3162 (а.с. 7).
За вказаним договором ОСОБА_2 доручила ОСОБА_4 (на час розгляду справи - Ларіонова) від свого імені та в своїх інтересах продати належну їй квартиру АДРЕСА_1 з наданням повіреній прав підпису договору купівлі-продажу та отримання від покупця коштів за договором.
На виконання умов договору доручення 26 січня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Димовим О.С., зареєстрований в реєстрі за №187 (а.с. 9-10).
Відповідно до договору ОСОБА_4 , діючи від імені та в інтересах ОСОБА_2 , продала ОСОБА_6 належну позивачці квартиру АДРЕСА_1 за 360 000 грн. (п.п. 1, 3 договору купівлі-продажу).
В п. 3 договору купівлі-продажу сторони правочину підтвердили факт повного розрахунку за продаж квартири, що вказує на те, що вказані кошти ОСОБА_4 , як представник та повірена продавця, отримала від покупця в повному обсязі.
Крім цього, 23 лютого 2012 року між сторонами було укладено договір доручення, що був оформлений письмовою довіреністю, посвідченою нотаріусом м. Рехвот, ОСОБА_8 , зареєстрованою в реєстрі за №3245/2012 (а.с. 6).
За вказаним договором ОСОБА_2 доручила ОСОБА_4 від свого імені та в своїх інтересах продати належну їй квартиру АДРЕСА_2 з наданням повіреній прав підпису договору купівлі-продажу та отримання від покупця коштів за договором.
На виконання умов договору доручення 19 березня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Димовим О.С., зареєстрований в реєстрі за №543 (а.с. 11-12).
Відповідно до договору ОСОБА_4 , діючи від імені та в інтересах ОСОБА_2 , продала ОСОБА_7 належну позивачці квартиру АДРЕСА_2 за 416 300 грн. (п.п. 1, 3 договору купівлі-продажу).
В п. 3 договору купівлі-продажу сторони правочину підтвердили факт повного розрахунку за продаж квартири, що вказує на те, що вказані кошти ОСОБА_4 , як представник та повірений продавця, отримала від покупця в повному обсязі.
Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 237 ЦПК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.
Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.
Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.
Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом (ч.ч. 1, 3 ст. 238 ЦПК України).
Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє (ст. 239 ЦПК України).
Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.
Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі (ч.ч. 1, 3 ст. 244 ЦПК України).
Разом з тим, відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, зокрема з договорів та інших правочинів.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Згідно ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.
Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.
У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними (ст. 1003 ЦК України).
Повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим (ч. 1 ст. 1004 ЦК України).
Повірений зобов`язаний: повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення (ст.. 1006 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. (ст. 530 ЦК України).
Згідно ч.ч. 1-3 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.
Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.
Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Верховний Суд в своїй постанові від 07 березня 2018 року у справі №536/378/15-ц зазначив наступне: «Відповідно до частини першої статті 1006 ЦК України повірений зобов`язаний: повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.
Таким чином, законодавством чітко визначено дії повіреного по закінченню виконання договору доручення, зокрема, негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення».
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 негайно після виконання договорів доручення не передала ОСОБА_2 все одержане у зв`язку з виконанням доручення, а саме, отримані за договорами купівлі-продажу кошти. Також остання проігнорувала вимогу позивачки про належне виконання взятих на себе зобов`язань.
За встановлених обставин, з ОСОБА_3 , як повіреної, на користь ОСОБА_2 , як довірителя, підлягають стягненню 776 300 грн., отриманих відповідачкою у зв`язку з виконанням договорів доручення.
В силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки також слід стягнути 8 183,40 грн. судових витрат (7 763 грн. судового збору за подачу позову + 420,40 грн. судового збору за подачу заяви про забезпечення позову).
Керуючись ст. ст. 141, 258, 259, 263-265, 268, 282, 284, 289 ЦПК України, суд

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; ідент. номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ; ідент. номер НОМЕР_2 ) грошові кошти у розмірі 776 300 (сімсот сімдесят шість тисяч триста) гривень, а також 8 183 (вісім тисяч сто вісімдесят три) гривні 40 копійок судових витрат.
Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідачки, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05 листопада 2020 року.

Суддя: О. В. Вуїв