Справа № 536/586/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області у складі:

Головуючого судді - Колотієвського О.О.,

За участю секретаря судового засідання - Пасєчнікової В.О.,

Представника відповідача - Коломієць О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Волікова Максима Олександровича, інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції Журавського Олександра Володимировича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позов обґрунтований тим, що 20.12.2016 року ОСОБА_1 рухався на автомобілі ВАЗ-09 в м. Кременчуці по вул. Українській зі своїм товаришем, водієм - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , де їх зупинили поліцейські.

Водія автомобіля ОСОБА_2 поліцейські попросили вийти з автомобіля та відізвали в сторону для розмови під час якої ОСОБА_1 почув, що останні вимагають від ОСОБА_2 грошові кошти.

ОСОБА_1 було зроблено поліцеським зауваження, на що останні викликали ще один наряд поліції, які приїхавши повалили позивача на землю, одягли наручники, після чого його заштовхали до машини, піднявши йому руки, що перебували позаду в наручниках вгору та відвезли до райвідділу поліції.

Позивачем вказано, що під час даних дій поліцейські знущались з нього, після чого на його руках залишились численні садна та рани. ОСОБА_1 стало погано, його мова стала в`ялою та пригальмованою. Саме тому, він викликав до райвідділу швидку медичну допомогу, які приїхавши встановили, що його артеріальний тиск піднявся до 180/120 мм.рт.ст. та є надто високим.

Лікарями були зроблені ін`єкції для стабілізації тиску та залишили його в райвідділі.

В райвідділі ОСОБА_1 перебував до початку першої години ночі, де над ним знущалися, підвішували за руки. Після чого інспектор роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Кременчуці ДПП, лейтенант поліції ОСОБА_4 склав на позивача протоколи та постанову по справі про адміністративне правопорушення за те, що він нібито перебував в громадському місці у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль, при цьому освідування на стан алкогольного сп`яніння не відбувалось та права щодо оскарження даної постанови йому не зачитувались.

03 квітня 2017 року постановою Кременчуцького районного суду Полтавської області позов ОСОБА_1 до Інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у м.Кременчуці ДПП лейтенанта поліції Волікова Максима Олександровича, третя особа - Департамент патрульної поліції Національної поліції України в особі Управління патрульної поліції у м.Кременчуці Департаменту патрульної поліції про визнання дій незаконними, визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задоволено.

Визнано дії Інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Кременчуці ДПП лейтенанта поліції Волікова Максима Олександровича щодо складання постанови АА №262556 по справі про адміністративне правопорушення від 20.12.2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 178 КУпАП з накладенням штрафу на користь держави в сумі 85 грн. протиправними.

Постанову АА № 262556 по справі про адміністративне правопорушення від 20.12.2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 178 КУпАП з накладенням штрафу на користь держави в сумі 85 грн. скасовано.

Позивач вказав, що під час вказаних дій інспектори роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Кременчуці ДПП ОСОБА_4 та ОСОБА_5 нанесли йому тілесні ушкодження.

Прокуратурою Полтавської області здійснюється досудове розслідування кримінальних проваджень № 0000083 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, за № 0000084 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України та за № 0000085 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України від 07.07.2017 року.

В подальшому кримінальні провадження об`єднано за № 0000083.

Згідно висновку експерта № 864 від 29.09.2017 року Кременчуцького міжрайонного відділення обласного бюро СМЕ Департаменту охорони здоров`я Полтавської облдержадміністрації «на момент судово-медичної експертизи з урахуванням даних медичної документації у громадянина ОСОБА_1 , виявлені такі тілесні ушкодження: садна верхніх та правої нижньої кінцівок, які утворились від дії тупих предметів по механізму тертя та по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.»

Позивач стверджує, що жодного правопорушення чи злочину не вчиняв ( не має жодного рішення, яким би було це встановлено), навпаки в постанові суду по справі № 536/2056/16-а зазначено, що не підтверджено, що він перебував у громадському місці, адже під час зупинки поліцейським, був пасажиром автомобіля, що рухався, а тому жодної загрози публічній безпеці або порядку не ніс, також не чинив опір поліцейським, не створював небезпеку оточуючим і т.д.

Вважає, що патрульні поліцейські, навпаки в порушення Закону України «Про національну поліцію», застосували до нього силу та спеціальні засоби та нанесли йомуі легкі тілесні ушкодження, в зв`язку з чим було спричинено моральну шкоду.

ОСОБА_1 стверджує, що моральна шкода виразилася у стражданнях, в зв`язку з нанесеними йому тілесними ушкодженнями, у порушенні нормальних життєвих зв`язків, так як протягом тривалого часу він намагається притягнути поліцейських до відповідальності, душевних і психічних стражданнях, яких зазнав як під час вчинення у відношенні нього злочину, так і під час необхідності відстоювати свої права та доводити, що він правопорушень не вчиняв, а у відношенні нього його вчинили поліцейські. Також враховуючи час впродовж якого позивачу доводиться відновлювати свої права, а це майже 1,5 роки, то моральну шкоду оцінює у 20 000 грн.

На підставі вищевикладеного ОСОБА_1 просив суд, стягнути з Управління Державної казначейської служби України м. Кременчуці Полтавської області шляхом списання коштів з рахунку Управління патрульної поліції у м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції України на його користь, в рахунок компенсації моральної шкоди 20 000 грн.

На адресу суду від відповідачів ОСОБА_4 ОСОБА_5 , представника Департаменту патрульної поліції України в особі Управління патрульної поліції у м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції - Тимошенко О.О. надійшли однакові відзиви на позовну заяву ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди.

Проти позову заперечували в повному обсязі, з огляду нанаступне.

20.12.2016 року близько 21 год. 30 хв. під час патрулювання в складі екіпажу «Довіра-108», інспектор роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції ОСОБА_4 спільно з інспектором роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Журавським Олександром Володимировичем, рухаючись на службовому автомобілі по вул. Українській у м. Кременчуці, виявили автомобіль ВАЗ з неосвітленим номерним знаком в темну пору доби та непрацюючими габаритними ліхтарями.

Транспортний засіб ВАЗ поліцейські зупинили поруч з АЗС «ОККО» по вул. Українській у м. Кременчуці. Підійшовши до водія, яким виявився гр. ОСОБА_2 , поліцейські представились, повідомили причину зупинки та почали перевірку документів. Під час з`ясування обставин щодо порушення водієм Правил дорожнього руху, з пасажирського сидіння автомобіля вийшов позивач по справі, який неодноразово намагався перешкоджати виконанню поліцейськими службових обов`язків, повторюючи, що він 20 років пропрацював у міліції. Розмовляв позивач млявою мовою, під час розмови неодноразово вживав нецензурну лайку, на зауваження водія та попередження поліцейських не реагував, Очевидним було, що позивач в цей час був в стані алкогольного сп`яніння. Згодом нецензурною лайкою позивач почав висловлюватись в бік поліцейських. Поліцейські запропонували не заважати та повернутися до автомобіля, на що останній відмовився та продовжував виражатися нецензурною лайкою у громадському місці, порушуючи вимоги статті 173 КУпАП, та на законну вимогу поліцейських припинити правопорушення не реагував, порушуючи вимоги статті 185 КУпАП. Особі було повідомлено, що на підставі статті 261 КУпАП, поліцейськими буде здійснено адміністративне затримання. Особа відмовилась сідати до службового автомобіля та почала хапати за формений одяг лейтенанта поліції ОСОБА_4 .

Враховуючи супротив та не виконання законних вимог поліцейських, на підставі статей 44, 45 Закону України «Про Національну поліцію», ОСОБА_6 було затримано із застосуванням спеціального засобу кайданки.

Під час доставлення даної особи на службовому автомобілі до Кременчуцького ВП за адресою: вул. Київська, 7, м. Кременчук, рухаючись вулицею Європейською, позивач наніс удар ногою по голові лейтенанту поліції ОСОБА_4 , що призвело до аварійного гальмування. Прибувши до Кременчуцького ВП, поліцейськими було встановлено особу правопорушника, ним виявився ОСОБА_1 , 1969 р.н. Поліцейськими було роз`яснено ОСОБА_1 його права та відповідно до вимог ч. 3 ст. 261 КУпАП викликано правозахисника, складено адміністративні матеріали - постанова проадміністративне правопорушення серії АА № 262556 від 20.12.2016 року за ч. 1 ст. 178 КУпАП, протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 173 та ст. 185 КУпАП (серія АА № 310285 та серія АА № 262920), протокол про адміністративне затримання (серія КИ № 029644).

До протоколів позивачем додані письмові пояснення, в яких відсутні скарги позивача про знущання над ним під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та під час складання протоколів про адміністративне правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 42 ЗУ «Про Національну поліцію» поліція під час виконання повноважень, визначених цим Законом, уповноважена застосовувати такі заходи примусу: фізичний вплив (сила); застосування спеціальних засобів; застосуваннявогнепальної зброї.

Відповідно до висновку службового розслідування за фактом внесення в ЄРДР відомостей за № 0000083 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 127 КК України щодо можливого перевищення службових повноважень працівниками Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції від 10.09.2017 року, комісією встановлено, що інспектор роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції ОСОБА_4 та інспектор роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції ОСОБА_5 під час адміністративного затримання ОСОБА_1 із застосуванням фізичної сили та спеціального засобу (кайданки) БР-М-92 діяли в межах чинного законодавства.

За ст. 263 КУпАП адміністративне затримання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, може тривати не більше як три години.

Згідно частини 6 статті 45 ЗУ «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний у письмовій формі повідомити свого керівника про застосування до особи спеціального засобу.

Відповідно до матеріалів службового розслідування комісією встановлено, що інспектор роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції ОСОБА_4 , з метою додержання вимог частини 6 статті 45 ЗУ «Про Національну поліцію», 21.12.2016 року, подав рапорт на ім`я начальника Управління патрульної поліції в місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Деркача В.В., в якому повідомив про застосування фізичної сили та спеціального засобу (кайданки).

Таким чином, у ході службового розслідування встановлено, що інспектор роти № З батальйону Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції ОСОБА_4 та інспектор роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції лейтенант поліціїЖуравський О.В. під час адміністративного затримання та складання адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_1 діяли згідно закону.

Постановою старшого слідчого відділу прокуратури Полтавської області від 26.04.2018 року закрите кримінальне провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000083 від 07.07.2017 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 366. ч. 2 ст, 365, ч. 1 ст. 127 КК України.

Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 07.06.2018 року по справі №554/8765/17 в задоволені скарги ОСОБА_1 на постанову старшого слідчого відділу прокуратури Полтавської області від 26.04.2018 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000083 від 07.07.2017 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 365, ч. 1 ст. 127 КК України, відмовлено в повному обсязі.

Відповідачі вважають, що доводи позивача, наведені в позовній заяві, щодо порушення працівниками патрульної поліції під час здійснення своїх повноважень ЗУ «Про Національну поліцію», перевищення службових повноважень, нанесення легких тілесних ушкоджень, не заслуговують на увагу та спростовуються висновком службового розслідування за фактом внесення в ЄРДР відомостей за № 0000083 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 127 КК України щодо можливого перевищення службових повноважень працівниками УПП у м, Кременчуці ДПП від 10.09.2017 року, постановою старшого слідчого відділу прокуратури Полтавської області від 26.04.2018 року про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000083 від 07.07.2017 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 365, ч. 1 ст. 127 КК України, висновком судово-медичної експертизи № 864 від 29.09.2017 року, постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 07.06.2018 року по справі №554/8765/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України, на яку, як на одну з підстав позову посилається ОСОБА_1 , шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

В частині 2 вказаної статті зазначено, що право па відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до Закону України «Про Національну поліції» працівники патрульної поліції не відносяться до органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, а норми статей, які зазначив позивач стосуються органу дізнання, досудового слідства і в переважних випадках притягнення особи до відповідальності за кримінальні правопорушення, а також внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робот.

Крім того, відповідно до ст. 13 ЗУ "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Враховуючи положення вищенаведених правових норм, відсутні підстави для задоволення позову та стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, оскільки законодавством не передбачено стягнення моральної шкоди у випадку скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, а позивачем не надано доказів наявності обставин, які відповідно до вимог ст. 1176 ЦК України с підставою для відшкодування йому моральної шкоди, завданої в зв`язку з неправомірними діями працівників визначених Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду".

Згідно вищевикладеного, просили суд відмовити ОСОБА_1 в задоволені позову в повному обсязі.

09.07.2018 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій вказав наступне.

Відповідно до пункту 9 Прикінцевих та Перехідних положень Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством Україниу порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, зачерговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетих призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Згідно пункту 35 Порядку Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників затвердженим постановою КМУ від 03.08.2011 року № 845, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Отже, в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України і управління наявними коштами Державного бюджету України, зокрема безспірне списаннякоштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду входить до компетенціїДержавного казначейської служби України.

В зв`язку з зазначеним, позивач уточнив свої позовні вимоги та просив суд: стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 20000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

30.08.2018 року на адресу суду від представника Державної казначейської служби України - Овчаренко Ю.П. надійшов відзив на цивільний позов ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди.

Проти позову заперечував, з огляду на наступне.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

ОСОБА_7 вказано, що позивачем не доведено факту завдання моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу, не з`ясовано які саме порушення нормальних життєвих зв`язків відбулося у його житті, наявність втрат немайнового характеру, тяжких вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, що настали у зв`язку з діями відповідачів, не визначено, якими доказами це підтверджується.

Оскільки позивачем не доведено характеру та обсягу моральних страждань не можна зробити висновки про наявність моральної шкоди.

Крім того, позивач у своїй уточненій позовній заяві просив стягнути кошти з Державного бюджету через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

Державна казначейська служба України, відповідно до наданих повноважень, здійснює виконання рішень судів, дотримуючись п. 9 Прикінцевих та перехідних положень бюджетного кодексу України.

ОСОБА_7 вказано, що Державна казначейська служба України не вступала ні в які правовідносини з ОСОБА_1 і тим паче не вчиняла щодо нього протиправних дій. Це також вбачається зі змісту позовної заяви, адже позивач не зазначає жодного факту порушення його законних прав та інтересів саме ДКС України,

Виходячи з вищевикладеного управління Казначейства, не може і не повинно відповідати за наслідки правовідносин учасником яких не було, а також не може нести відповідальність за дії інших органів державної влади, адже відповідно до ст. 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Тому, представник Державної казначейської служби України просив суд, в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

06.09.2018 року, на адресу суду від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якій вказав наступне.

У відзиві Управління Державної казначейської служби України в м. Кременчуці зазначено, що позивачем не доведено характеру та обсягу моральної шкоди.

ОСОБА_1 з цим не погодився та вказав, що у відділенні поліції, через неадекватні дії поліцейських, йому стало погано, його мова стала в`ялою та пригальмованою. Саме тому, він викликав до райвідділу швидку медичну допомогу, які приїхавши встановили, що його артеріальний тиск піднявся до 180/120 мм.рт.ст. та є надто високим. Лікарі зробили йому ін`єкції для стабілізації тиску та залишили в райвідділі, де він перебував до початку першої години ночі, де над ним знущалися, підвішували за руки. Після чого інспектор роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Кременчуці ДПП, лейтенант поліції ОСОБА_4 склав протоколи та постанову по справі про адміністративне правопорушення за те, що позивач нібито перебував в громадському місці у п`яному вигляді, що ображало людську гідність і громадську мораль, при цьому освідування на стан алкогольного сп`яніння не відбувалось та його права щодо оскарження даної постанови не зачитувались.

03 квітня 2017 року постановою Кременчуцького районного суду Полтавської області за позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Кременчуці ДПП лейтенанта поліції Волікова Максима Олександровича, третя особа Департамент патрульної поліції Національної поліції України в особі Управління патрульної поліції у м.Кременчуці Департаменту патрульної поліції про визнання дій незаконними, визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задоволено.

Визнано дії Інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Кременчуці ДПП лейтенанта поліції Волікова Максима Олександровича щодо складання постанови АА №262556 по справі про адміністративне правопорушення від 20.12.2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 178 КУпАП з накладенням штрафу на користь держави в сумі 85 грн. протиправними.

Тобто, підстави для складання щодо нього протоколу та постанови про адміністративне правопорушення та тим паче затримання, були відсутні.

Також, згідно висновку експерта № 864 від 29.09.2017 року Кременчуцького міжрайонного відділення обласного бюро СМЕ Департаменту охорони здоров`я Полтавської облдержадміністрації «на момент судово-медичної експертизи з урахуванням даних медичної документації у грромадянина ОСОБА_1 , виявлені такі тілесні ушкодження: садна верхніх та правої нижньої кінцівок, які утворились від дії тупих предметів по механізму тертя та по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.»

Виходячи з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 постанови «Про судову Практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин.

Тому ОСОБА_1 вважає, що незаконним притягненням до адміністративної відповідальності йому було спричинено душевних страждань, внаслідок чого піднявся тиск, що зафіксовано швидкою допомогою, також спричинено фізичних страждань внаслідок тілесних ушкоджень, що підтверджується актом СМЕ.

Також, оскільки позивач сам колишній працівник правоохоронних органів і таке протиправне та зневажливе ставлення викликало в нього розчарування в колишній службі в органах, депресивні думки та переживання, адже в спілкування з поліцейськими він відчув зневагу до його особистості.

ОСОБА_1 вказав, що причинена моральна шкода виразилася у стражданнях в зв`язку з нанесеними тілесними ушкодженнями, у порушенні нормальних життєвих зв`язків, так як протягом тривалого часу він намагається притягнути поліцейських до відповідальності, душевних і психічних стражданнях, яких зазнав як під час вчинення у відношенні до себе злочину, так і під час необхідності відстоювати свої права та доводити, що він правопорушень не вчиняв, а у відношенні нього його вчинили поліцейські. Враховуючи час протягом якого доводиться відновлювати свої права, а це майже 1,5 роки, то моральну шкоду ОСОБА_1 оцінює у 20 000 грн.

На підставі викладеного вважає, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_9 в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився. В матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без його участі. Просив суд позов задовольнити.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився. Суду надав заяву про розгляд справи без їх участі. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Суд, дослідивши матеріали справи приходить наступного висновку.

Статтею 76 ЦПК України, встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

ОСОБА_1 в обгрунтування свої позовних вимог вказував, що патрульні незаконно застосували до нього силу та спеціальні засоби та нанеслі йому легкі тілесні ушкодження, у в зв`язку з цим йому спричинено моральну шкоду. Спричинена моральна шкода виразилася у стражданнях в зв`язку з нанесеними йому тілесними ушкодженнями, у порушенні нормальних життєвих зв`язків, так як протягом тривалого стану він намагається притягнути поліцейських до відповідальності, душевних і психічних стражданнях, яких зазнав як під час вчинення у відношенні нього злочину, так і під час необхідності відстоювати свої права та доводити, що правопорушень не вчиняв, а у відношенні нього його вчинили поліцейські, також враховуючи час протягом якого доводилось відновлювати свої права, а це майже 1,5 роки.

Так судом встановлено, що 20.12.2016 року ОСОБА_1 рухався на автомобілі ВАЗ-09 в м. Кременчуці по вул. Українській зі своїм товаришем водієм - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , де їх зупинили поліцейські з тих підстав, що на автомобілі в темну пору доби під час руху не горіли лампи задніх габаритних ліхтарів. Після зупинки автомобіля з нього вийшов водій ОСОБА_2 та пасажир ОСОБА_1 . Останній декілька разів висловлювався нецензурними словами, просив працівників поліції припинити їх дії. Під час з`ясування обставин щодо порушення водієм Правил дорожнього руху, відносно позивача ОСОБА_1 , на підставі статті 261 КУпАП, поліцейськими здійснено адміністративне затримання, із застосуванням спеціального засобу кайданки, що підтверджується рішенням суду від 03.04.2017 року по справі № 536/2056/16-а.

Прибувши до Кременчуцького ВП, працівниками поліції складено адміністративні матеріали - постанова про адміністративне правопорушення серії АА № 262556 від 20.12.2016 року за ч. 1 ст. 178 КУпАП, протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 173 та ст. 185 КУпАП (серія АА № 310285 та серія АА № 262920).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області по справі № 536/2056/16-а (залишена в силі Верховним судом України) встановлено, що:

«20.12.2016 року працівниками поліції, в тому числі інспектором роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у м.Кременчуці Д1ІГІ лейтенантом поліції Воліковим М.О. було зупинено автомобіль ВАЗ-09 під керуванням водія ОСОБА_2 внаслідок того, що на автомобілі в темну пору доби під час руху не горіли лампи задніх габаритних ліхтарів. Після зупинки автомобіля з нього вийшов водій ОСОБА_2 та пасажир ОСОБА_1 . Останній декілька разів висловлювався нецензурними словами, просив працівників поліції припинити їх дії, декілька разів відходив від працівників поліції, знов повертався, розповідав, іцо тривалий час працював у міліції. Подій автомобіля та працівники поліції декілька разів просили ОСОБА_1 відійти, сісти в маїшшу та не заважати. З оглянутого відеозапису вбачається, що дійсно ОСОБА_1 перебував у стані сп`яніння, та водій ОСОБА_2 підтвердив, що «люди вживали спиртне».

Тобто з вищезазначеного вбачається, що судом скасовано постанову про адміністративне правопорушення серії АА №262556 від 20.12.2016 року за ч. 1 ст. 178 КУпАП відносно ОСОБА_1 у зв 'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, а саме того, що ОСОБА_1 перебував у громадському місці в п`яному вигляді, що ображало людську гідність і громадську мораль.

Однак судом встановлено на підставі наявних доказів в матеріалах справи (відеозапису), що ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджено словами і самого водія ОСОБА_2 висловлювався нецензурною лайкою, просив припинити дії працівників поліції на неодноразові зауваження не реагував.

Згідно ст. 8 ЗУ «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Статтею 23 ЗУ «Про Національну поліцію» встановлені основні повноваження поліції, яка відповідно до покладених на поліцію завдань: виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення адміністративних правопорушень; припиняє виявлені адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю га здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення адміністративного правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про адміністративні правопорушення або події; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

П. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Органи Національної поліції відповідно до ст. 222 КУпАП розглядають справи про адміністративні правопорушення передбачені ч. 1 ст. 178 КУпАП.

За ч. 1, ч.2, ч. 6 ст. 62 ЗУ «Про Національну поліцію» поліцейський під час виконання покладених на поліцію повноважень є представником держави. Законні вимоги поліцейського є обов`язковими для виконання всіма фізичними та юридичними особами. Втручання в діяльність поліцейського, перешкоджання виконанню ним відповідних повноважень, невиконання законних вимог поліцейського, будь-які інші протиправні дії стосовно поліцейського мають наслідком відповідальності відповідно до закону.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 262 КУпАП адміністративне затримання провадиться органами внутрішніх справ (Національною поліцією) - при вчиненні дрібного хуліганства, вчиненні насильства в сім`ї, порушення порядку організації і проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій, при поширюванні неправдивих чуток, вчиненні злісної непокори законному розпорядженню чи вимозі поліцейського.

Частинами 1, 4 статті 42 ЗУ «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція під час виконання повноважень, визначених цим Законом, уповноважена застосовувати такі заходи примусу: фізичний вплив (сила); застосування спеціальних засобів; застосування вогнепальної зброї.

Для виконання своїх повноважень поліцейські можуть використовувати такі спеціальні засоби: засоби обмеження рухомості (кайданки, сітки для зв`язування тощо).

Відповідно до п.п. «б, в», ч. 3 ст. 45 ЗУ «Про Національну поліцію» під час затримання особи та під час доставляння затриманого (заарештованого) поліцейським застосовуються спеціальні засоби кайданки.

Окрім постанови суду, на яку посилається позивач як на підставу своїх вимог від 03.04.2017 року по справі № 536/2056/16-а, відносно ОСОБА_1 в той день складено протокол про адміністративне правовопрушення за ст.173 КУпАП відповідно до якого він виражався нецензурною лайкою в громадському місці, та ст. 185 КУпАП відповідно до якого він чинив злісну непокору законній вимозі поліцейського припинити правопорушення, хапав поліцейських за форменний одяг; провадження по яким закрито постановою суду з нереабілітуючих підстав - за закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Вказані постанови не оскаржені в апеляційному порядку, тому не спростовано те, що ОСОБА_1 не вчиняв інкриміновані правопорушення.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 не виконав законних вимог поліцейських, перешкоджав у здійсненні покладених на них повноважень, що підтверджується рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області № 536/2056/16-а, та протоколами про адміністративні правопорушення за ст.ст.173, 185 КУпАП, суд дійшов висновку, що працівники поліції під час адміністративного арешту з застосуванням спеціального засобу (кайданки) діяли в межах наданих повноважень, відповідно до законодавства України.

Вищевказане також підтверджується матеріалами справи щодо встановлення факту незаконних дій поліцейським та встановленими в них обставин події, а саме:

07.07.2017 року Кременчуцької місцевою прокуратурою Полтавської області до ЄРДР внесені відомості за фактом підробки протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 ст. 366 КК України, за фактом перевищення службових повноважень відносно ОСОБА_1 та за фактом катування ОСОБА_1 . В подальшому кримінальне провадження передано за підслідністю до слідчого відділу прокуратури Полтавської області та об`єднані за № 0000083.

26 квітня 2018 року старшим слідчим СВ прокуратури Полтавської області Магда В.Л. винесено постанову про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000083 від 13 червня 2016 року у зв`язку з відсутністю в діях співробітників УПП в м. Кременчуці ОСОБА_4 , ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 365, ч.1 ст. 127 КК України.

Старшим слідчим ОСОБА_10 вказано, що оцінивши зібрані під час здійснення досудового розслідування докази, належить прийти до висновку - що заявником у даному кримінальному провадженні, наводяться виключно власні міркування та припущення щодо вчинення, на його думку, кримінального правопорушення працівниками патрульної поліції, які повністю спростовані належними та допустимими доказами. Фактів підробки офіційних документів, перевищення службових повноважень, катування в діях співробітників УПП в м. Кременчуці не встановлено.

Мало місце подія, складання офіційних документів, застосування фізичної сили, затримання тощо, але результат діянь не мав характеру кримінального правопорушення.

Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 07.06.2018 року по справі №554/8765/17 в задоволені скарги ОСОБА_1 на постанову старшого слідчого відділу прокуратури Полтавської області від 26.04.2018 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000083 від 07.07.2017 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 365, ч. 1 ст. 127 КК України, відмовлено в повному обсязі. Вказана постанова не оскаржена, а тому є такою, що набрала законної сили.

За вищевикладених обставин позивачем недоведено жодним належним доказом неправомірність дій поліцейських під час застосування щодо нього спеціальних засобів (кайданок), а як наслідок і причинний зв`язок між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Крім цього, в межах кримінального провадження було призначено та проведено судово-медичну експертизу з метою встановлення наявності тілесних ушкоджень у ОСОБА_1 .

Так, відповідно до ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №864 у ОСОБА_1 виявлені такі тілесні ушкодження: садна верхніх та правої нижньої кінцівок, які утворилися від дії тупих твердих предметів по механізму тертя та по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

З висновку вбачається, що у ОСОБА_1 виявлені такі тілесні ушкодження: садна верхніх та правої нижньої кінцівок, які утворились від дії тупих твердих предметів по механізму тертя та по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. Відсутність в медичній документації об`єктивного опису тілесних ушкоджень, не дає змогу судово - медичному експерту встановити давність тілесних, ушкоджень, кількість травматичних дій та індивідуальні особливості травмуючого предмету.

Тобто, експертиза проводилася більш як через дев`ять місяців після адміністративного арешту ОСОБА_1 . Експерт ОСОБА_11 зробив висновок дослідивши лише амбулаторну картку позивача № 72565, в якій мається запис травматолога зі слів ОСОБА_1 .

Як вбачається з висновку, самим експертом вказано, що відсутність об`єктивного опису в документації тілесних ушкоджень не дає змоги встановити давність тілесних ушкоджень та особливості травмую чого предмету.

Отже суду не надано жодних доказів, того що легкі тілесні ушкодження відповідно до висновку № 864, спричинені саме кайданками, а одже і діями працівниками поліції.

Також, позивачем не надано доказів, які саме порушення нормальних життєвих зв`язків відбулися у його житті та взагалі таке твердження не обгрунтоване.

Відповідно до ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Верховний Суд України в п. 1 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за №4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.

Згідно з ч. 2 п. 5 вказаної Постанови, доведенню підлягають:

- наявність моральної шкоди;

- протиправність діяння її заподіювача;

- наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача;

- наявність вини останнього в заподіянні шкоди.

Пунктом 3 даної Постанови визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювана шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Отже, з вищевикладеного вбачається, що суду не надано належних доказів, які б підтверджували, що позивачу були спричинені легкі тілесні ушкодження в результаті протиправних дій ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а тому суд не вбачає наявності протиправності діяння відповідачів, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини та наявності моральної шкоди, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись 3, 11, 15, 16, 23, 1167 ЦК України, ст.ст. 76, 77, 80, 110, 258-259, 263-265, 273, 352 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Волікова Максима Олександровича, інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції Журавського Олександра Володимировича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України в особі Управління Державної казначейської служби України в місті Кременчуці Полтавської області про стягнення моральної шкоди- відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду через Кременчуцький районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. О. Колотієвський