Постанова

Іменем України

06 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 757/49312/18-ц

провадження № 61-20708св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Грушицького А. І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 лютого 2019 року в складі судді Батрин О. В. та постанову Київського апеляційного від 02 жовтня

2019 року в складі колегії суддів: Кулікової С. В., Желепи О. В., Олійника В. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі -

ПАТ «Укрзалізниця») про визнання недійсними карт умов праці.

Позовна заява мотивована тим, що 27 жовтня 2014 року була проведена атестація робочого місця чергових по залізничній станції Ніжин виробничого підрозділу Київська дирекція залізничних перевезень, за результатами якої встановлено, що характер та умови праці є допустимими та відносяться до другого класу.

Вказував, що зазначена атестація проведена з порушенням вимог абзаців другого-шостого пункту 6 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України

від 01 серпня 1992 року № 442 (далі - Порядок № 442), зокрема, не проводилося дослідження освітленості, шкідливого виробничого фактору.

При проведенні атестації робочого місця за умовами праці у жовтні 2014 року складались карти умов праці чергового по залізничній станції Ніжин (Київського і Конотопського напрямків), до яких вносились неправдиві відомості, тому їх необхідно визнати недійсними.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив визнати недійсними карти умов праці чергового по залізничній станції Ніжин (Київського і Конотопського напрямків), які складались при проведенні атестації робочого місця за умовами праці у жовтні 2014 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 27 лютого 2019 року

в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено порушення його прав та інтересів, які б підлягали захисту в обраний ним спосіб.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного від 02 жовтня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що позовні вимоги про визнання недійсними карт умов праці, які складені за результатами проведення атестації робочого місця за умовами праці у жовтні 2014 року, не є належним способом захисту прав позивача, оскільки карта умов праці є документом, до якого вносяться лише відомості на підставі проведеної атестації.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення місцевого суду та постанову апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що атестація робочого місця проведена

з порушенням вимог чинного законодавства. Атестаційна комісія шляхом внесення у карти умов праці завідомо неправдивих відомостей намагається приховати від чергового по залізничній станції Ніжин шкідливі умови праці з освітлення на його робочому місці.

Суди дійшли помилкового висновку, що позовні вимоги про визнання недійсними карт умов праці, які складені за результатами проведення атестації робочого місця за умовами праці у жовтні 2014 року, не є належним способом захисту прав позивача.

Доводи інших учасників справи

Інший учасник справи не скористався своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направив.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 20 січня 2020 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

27 лютого 2020 року справу передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що позивач працює на посаді чергового по залізничній станції Ніжин виробничого підрозділу Київської дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця»

ПАТ «Укрзалізниця».

З карт умов праці, складених за результатами перевірки робочих місць № 7, № 8, вбачається, що за результатами атестації робочого місця, робоче місце не має факторів третього класу шкідливих та небезпечних умов праці. Умови праці на робочому місці слід вважати допустимими.

За результатами невиїзного інспектування залізничної станції Ніжин виробничого підрозділу Київської дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця ПАТ «Укрзалізниця» інспектором управління Держпраці у Чернігівській області

Маньковським Р. Л. 16 липня 2018 року складено акт про виявлені порушення вимог абзаців другого-шостого пункту 6 Порядку № 442 при проведенні атестації робочого місця чергового по залізничній станції Ніжин

у 2014 році. Так, при проведенні вказаної атестації: не встановлено всі фактори та причини виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічні дослідження факторів виробничого середовища, важкості

та напруженості трудового процесу на робочому місці виконано не у повному об`ємі; не проведено комплексну оцінку факторів виробничого середовища та характеру праці на відповідальність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; не у повній мірі установлено ступені шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; не можливо обґрунтувати віднесення робочого місця до категорії із шкідливими (особливо шкідливими) важкими (особливо важкими) умовами праці.

На виконання вказаного акта інспектором управління Держпраці

у Чернігівській області Маньковським Р. Л. 16 липня 2018 року видано припис про усунення порушень, зазначених у цьому акті.

Відповідно до листа Київської дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця ПАТ «Укрзалізниця» від 11 лютого

2019 року адміністрацією станції Ніжин відновлені протоколи досліджень та карту умов праці робочого місця по залізничній станції Ніжин. Відповідно до результатів атестації робочого місця чергового по залізничній станції умови праці на даному робочому місці відносяться до 3 класу 3.1 ступеня шкідливості. Відповідно до наказу від 12 грудня 2018 року працівники, які зайняті у даній професії мають право на додаткову відпустку (4 календарні дні) за особливий характер праці.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 05 лютого 2016 року у справі № 740/4828/15-ц, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Держсанепідслужби на залізничному транспорті, третя особа - Державне територіально-галузеве об`єднання «Південно-Західна залізниця» про визнання шкідливих умов праці.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі - в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 460-IX) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про охорону праці» працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно із Порядком № 442 та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації № 41).

Пунктом 2 Порядку № 442 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що основна мета атестації полягає

у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом

і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу

у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 1.5 Методичних рекомендацій № 41 періодичність атестації встановлюється підприємством у колективному договорі, але не рідше одного разу на 5 років.Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Атестація робочих місць відповідно до пункту 6 Порядку № 442 передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці. Відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Згідно із пунктом 11 Порядку № 442 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) контроль за якістю проведення атестації, правильністю застосування списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, пільги і компенсації, покладається на органи Державної експертизи умов праці.

Предметом спору в цій справі є визнання недійсними карт умов праці.

Карта умов праці є узагальнюючим документом результатів атестації, в якій зазначається сумарна кількість шкідливих або небезпечних факторів з кожного рівня відхилення від нормативу; надається гігієнічна оцінка умов праці, що визначає, до якого класу і якого рівня відносяться умови та характер праці на даному робочому місці; оцінюються технічний та організаційний рівні робочого місця; фіксується висновок комісії про віднесення робочого місця до конкретного виду умов праці: з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці, з шкідливими та важкими умовами праці, з шкідливими умовами праці тощо.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просив лише визнати недійсними карти умов праці.

За змістом частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.

Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 травня 2020 року у справі № 750/3917/17 (провадження № 14-24цс20).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Аналогічні висновки викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Разом з тим, у разі задоволення позовних вимог у цій справі

у ОСОБА_1 не виникне право на отримання певних пільг або на проведення повторної атестації робочого місця тощо.

На підставі викладеного суди дійшли правильного висновку, що позивачем не доведено порушення його прав та інтересів, які б підлягали захисту

в обраний ним спосіб. Позовні вимоги про визнання недійсними карт умов праці, які складені за результатами проведення атестації робочого місця за умовами праці у жовтні 2014 року, не є належним способом захисту прав позивача, оскільки карта умов праці є документом, до якого вносяться лише відомості на підставі проведеної атестації.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги щодо неякісного проведення атестації робочого місця, зокрема з порушенням вимог чинного законодавства, а також, як наслідок, внесення неправдивих відомостей до карт умов праці, оскільки предметом спору у цій справі перевірка правильності проведення атестації робочого місця атестаційною комісією не була, а відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява

№ 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів першої інстанції та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог

статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 лютого 2019 року

та постанову Київського апеляційного від 02 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

А. І. Грушицький