Справа № 633/466/20
Провадження № 2/633/126/2020
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2020 року Печенізький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Цимбалістенко О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Панченко С.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Печеніги, Харківської області позовну заяву ОСОБА_1 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Харків) про зняття арешту,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою у якій прохає суд зняти арешт та заборону його відчуження, накладений постановою державного виконавця Червонозаводського ВДВС ХМУ у межах виконавчого провадження №34937312 шляхом вилучення запису про обтяження номер 4269606 від 16.01.2014, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 9968001 від 16.01.2014, обтяжував: Червонозаводський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що на виконанні у Червонозаводському відділі ДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області перебувало виконавче провадження № 34937312 з примусового виконання виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі № 17(реєстровий номер нотаріального бланку ВМА№741977), виданого 16.01.2009 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корецькою І.С., про звернення стягнення на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер::00:001:0019, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , державним виконавцем 15.01.2014 року винесена постанова про арешт майна боржника № 34937312, відомості щодо обтяження внесено до Реєстру обтяжень за номером №4269606.

Рішенням Печенізького районного суду Харківської області від 17.04.2020 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 16.01.2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корецькою І.С., зареєстрований в реєстрі за № 17 про звернення стягнення на земельну ділянку, площею 0.2500 га, кадастровий номер: :00:001:0019, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить позивачу на праві власності. У зв`язку із скасування виконавчого напису нотаріуса, позивач звернувся до Основ`янського (колишня назва - Червонозаводського) ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області та Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області із заявою про скасування арешту, накладеного постановою державного виконавця у ході виконання виконавчого провадження № 34937312. Листом Управління забезпечення примусового виконання рішень Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відмовлено позивачу у скасуванні заходів, вжитих виконавцем для виконання виконавчого напису. Рекомендовано позивачу звернутися до суду.

Ухвалою суду від 23.09.2020 прийнято до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі за правилами загального позовного провадження.

Представник позивача - адвокат Петросян А.Г. в підготовче судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Відповідно до частини 2 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: залишення позовної заяви без розгляду, закриття провадження у справі, закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Суд, за результатами підготовчого судового засідання вважає за необхідне закрити провадження у даній справі оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства з огляду на зазначене.

У частині 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За вимогами частини 1статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року «Про судоустрій та статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

У пунктах 1, 3 частини 1 статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється за правилами іншого судочинства.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема - виконавчих написів нотаріусів.

Згідно положень частини 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» і роз`яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 4 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» (з наступними змінами) особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту в порядку цивільного судочинства.

Частини 4 статті 59 України «Про виконавче провадження» встановлюють випадки зняття арешту з майна боржника за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби або за постановою державного виконавця.

Згідно з частиною 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною 2 статті 74 Закону України « Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно з частиною1 статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

А отже, аналіз положень зазначеного законодавства дає підстави вважати, що у разі оскарження рішень дій чи бездіяльності державного виконавця при виконанні рішень інших органів (зокрема, і виконавчого напису нотаріуса) такий спір має бути вирішений саме адміністративним судом в силу прямих приписів статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 287 КАС України, а не в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи зазначене, те, що зі змісту позову вбачається, що позивач фактично оскаржує дії державного виконавця при виконанні виконавчого напису нотаріуса де він є боржником, справа підпадає під юрисдикцію адміністративних судів.

На підставі викладеного, керуючись статтями 19, 200,255, 260 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основянському та Слобідському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області; Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Харків про зняття арешту.

Ухвала суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Повний текст складено та підписано 06.11.2020.

Суддя: О.В. Цимбалістенко