Справа № 212/6409/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2020 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Колочко О.В.. за участі секретаря судового засідання Ігнатьєвої А.А., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому розі у порядку спрощеного позовного провадження, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувальних технічних засобів, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення порядку користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

31 серпня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у якому просив встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши йому ізольовану кімнату площею 13,4 кв.м з балконом площею 0,81 кв.м, а відповідачам залишити дві суміжні кімнати: кімнату № 2 площею 18,8 кв.м, кімнату № 3 площею 19,1 кв.м з балконом площею 0,81 кв.м, залишити у спільному користуванні співвласників кухню площею 8,2 кв.м, ванну кімнату площею 3,2 кв.м, вбиральню (санвузол) площею 1,4 кв.м, вбудовану шафу площею 0,3 кв.м, коридор площею 8,5 кв.м.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що вказана квартира належить позивачу та відповідачам на праві спільної часткової власності по 1/4 частини кожному. Позивач разом із відповідачем ОСОБА_2 спільно утримують квартиру і все майно, що в ній знаходиться належить їм двом. За технічним паспортом загальна площа квартири складає 74,52 кв.м, житлова - 51,3 кв.м, в квартирі кімнати 1 та 3 межують з балконами, а 2 кімната не має виходу на балкон. Кожен з співвласників цієї квартири має право на 12,83 кв.м житлової площі, але кімнати з такою площею у квартирі немає, однак є кімната площею 13,4 кв.м, яка усього на 0,57 кв.м більша четвертої частини житлової площі квартири, а тому виділення цієї кімнати позивачу не порушуватиме прав інших співвласників. Крім позивача та відповідача ОСОБА_2 у спірній квартирі більше ніхто не зареєстрований, інші співвласники - відповідачі по справі мають власне житло і на свої частки квартири не претендують. Два роки тому шлюб між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було розірвано і тому постало питання про визначення порядку користування квартирою і розділу фінансового особового рахунку для того, щоб позивач міг самостійно оплачувати за кімнату, якою він користується фактично.

07 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі та призначеного судовий розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін із роз`ясненням учасникам справи про їх право та строки надати суду відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, у наданій суду письмові заяві просив розглянути справу за його відсутності, підтримав позов у повному обсязі, просив його задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до суду не з`явилися, надали, кожен окремо, письмові заяви, у яких просили розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги визнали у повному обсязі, правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористалися (а.с. 41, 42, 43).

Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

З огляду на вищевикладене, суд розглядає справу в порядку статті 211 ЦПК України за наявними в ній доказами.

Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав.

Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави.

Також, згідно із положеннями статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Суд на підставі ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що спірна квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_2 та членам її сім`ї ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що підтверджується копією Свідоцтва № НОМЕР_2 від 15.09.1999 про право власності на житло (а.с. 7).

Як визначено ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 317, ст. 319, ст. 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Як вбачається з позовної заяви, питання щодо встановлення порядку користування квартирою постало у зв`язку із розірванням шлюбу між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 , не проживанням і не приймання участі в утриманні спірної квартири іншими співвласниками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , і як наслідок необхідністю розподілити фінансовий особовий рахунок з можливістю самостійної оплати позивачем комунальних послуг.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальними, не є обов`язковим.

Як вбачається з копії технічного паспорту квартира АДРЕСА_1 розташована на 3 поверсі 3-поверхового будинку та складається з: 3 кімнат житловою площею 51,3 кв.м, у тому числі: 1-а кімната 13,4 кв.м, 2-а кімната 18,8 кв.м, 3-я кімната 19,1 кв.м, кухні 8,2 кв.м, ванної кімнати площею 3,2 кв.м, вбиральні 1,4 кв.м, вбудованої шафи 0,3 кв.м, коридору 8,5 кв.м, квартира обладнана балконом 0,81 + 0,81 кв.м, загальна площа квартири 74,52 кв.м (а.с. 7).

Позивач фактично користується кімнатою площею 13,4 кв.м з балконом площею 0,81 кв.м, а також спільними приміщеннями квартири: кухнею, ванною кімнатою, вбиральнею, вбудованою шафою, коридором, і цей факт не оспорюється сторонами у справі.

У своїх письмових заявах відповідачі визнали позовні вимоги і погодилися на встановлення вказаного у позові порядку користування спільним майном.

Згідно із ст. 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії цивільного процесу; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

П. 14 Постанови Пленуму Верховному суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 роз`яснено судам, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

На підставі вищевикладеного, враховуючи інтереси кожної із сторін, приймаючи визнання позову відповідачами, як таке, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе визначити порядок користування спірною квартирою, за яким позивачу виділяється в особисте користування кімната площею 13,4 кв.м. з балконом площею 0,81 кв.м, якою він користується і сам обрав. Враховуючи, що відповідачі свого варіанту користування квартирою не запропонували, погодилися із запропонованим позивачем варіанту порядку користування квартирою, суд приходить до висновку, що такий порядок відповідає інтересам сторін, оскільки інші співвласники отримують в особисте користування 2 окремі житлові кімнати більшими площами, ніж позивач, та не позбавляються користування необхідними у такому випадку іншими приміщеннями квартири.

Відповідно до вимог ст. 142 ЦПК України у зв`язку із визнанням відповідачами позову до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача в рівних частках судовий збір по 140,13 грн. з кожного, а позивачу повернути з Державного бюджету 50% сплаченого ним судового збору, тобто 420,40 грн. (а.с. 5).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 317, 319, 321, 369 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 43, 80, 81, 82, 141, 206, 211, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення порядку користування житловим приміщенням задовольнити.

Визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 :

-виділити ОСОБА_1 в користування житлову кімнату площею 13,4 кв.м. з балконом площею 0,81 кв.м;

-виділити ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у користування житлові кімнати площею 18,8 кв.м., 19,1 кв.м з балконом площею 0,81 кв.м.;

-залишити у спільному користуванні співвласників кухню площею 8,2 кв.м., ванну кімнату площею 3,2 кв.м., вбиральню площею 1,4 кв.м., вбудовану шафу площею 0,3 кв.м., коридор площею 8,5 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі по 140 (сто сорок) гривень 13 копійок з кожного.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при подачі даного позову на підставі квитанції № 0.0..1 від 31.08.2020, що становить 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідачі:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ;

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Повне судове рішення складено та підписано 11 листопада 2020 року.

Суддя: О. В. Колочко