справа № 357/1328/20
головуючий у суді І інстанції Цукуров В.П.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Писаної Т.О.,

Суддів Приходька К.П., Журби С.О.

за участі секретаря судового засідання Костецької М.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах, ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 , який виданий Виконавчим комітетом Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, актовий запис №27.

Вказувала, що на даний час вони проживають окремо. Дитина проживає разом з матір'ю, хоча зареєстрована за місцем проживання батька. Усі обов`язки щодо утримання та виховання сина позивач виконує самостійно, при цьому батько не заперечує, щоб дитина проживала разом з матір'ю та виховувалась нею. Оскільки відповідач ухиляється від виконання покладеного на нього обов`язку щодо утримання дитини, позивач просила в судовому порядку стягнути з нього кошти на утримання дитини в розмірі 3 000 грн, щомісячно до повноліття дитини.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 2 700 грн щомісячно, починаючи з 05 лютого 2020 року і до повноліття дитини.

Рішення в межах суми платежу за один місяць підлягало негайному виконанню.

Вирішено питання судового збору.

Не погоджуючись із указаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції у частині стягнення з ОСОБА_1 аліментів у розмірі 2 700 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4 у розмірі 1 000 грн починаючи з 05 лютого 2020 року і до повноліття дитини.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції під час ухвалення судового рішення було порушено норми процесуального права, що призвели до порушення рівності сторін, неповного та неправильного встановлення обставин, які мають значення для справи, що є підставою для його скасування.

Зазначає, що суд безпідставно стягнув з нього аліменти у розмірі 2 700 грн, не врахувавши те, що він немає постійного заробітку та при нормальних умовах йому вдається заробити 2 000 грн - 5 000 грн/місяць.

Також зазначає, що судом першої інстанції не було враховано майновий стан позивача та відповідача, стан здоров`я позивача, відповідача та їхнього сина ОСОБА_4 , а також суд першої інстанції не дослідив у повній мірі обставини, що мають значення для справи.

08 жовтня 2020 року до Київського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Указує, що відповідачем не було надано до суду першої інстанції будь-яких матеріалів, інформації щодо його майнового стану, щодо місця роботи та заробітної плати. При цьому, у судовому засіданні в суді першої інстанції відповідач зазначав, що постійно працює на будівництві неофіційно та має дохід але не може надати доказів на підтвердження.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 , підтримав доводи викладені у апеляційній скарзі, просив рішення суду першої інстанції у частині стягнення з ОСОБА_1 аліментів у розмірі 2 700 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4 у розмірі 1 000 грн починаючи з 05 лютого 2020 року і до повноліття дитини.

Представник позивача ОСОБА_6 проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Положеннями ст.180 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду із відповідним позовом.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів судом має бути враховане: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син - ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 , виданим Виконавчим комітетом Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, актовий запис №27.

Як убачається з довідки від 07 лютого 2020 року №02-27-95, виданої Фурсівською сільською радою Білоцерківського району Київської області, позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 разом з своїм неповнолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягуючи з відповідача на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2 700 грн. на утримання сина сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд першої інстанції уважав, що такий розмір є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Отже, в ході розгляду справи судом першої інстанції була належним чином встановлена наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання сина.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

З апеляційноїскарги вбачається, що апелянт погоджується як з обов`язком сплати аліментів, так і з часом, з якого вони повинні стягуватися, оспорюючи фактично лише їх розмір. При цьому жодного доказу, який би доводив його позицію щодо невідповідності встановленого при вирішенні справи розміру таких аліментів до суду представлено не було. Наведені у скарзі доводи не є ні перешкодою для стягнення аліментів на утримання дитини, ні належним обґрунтуванням невідповідності їх розміру. Апелянт не представив до суду належних доказів існування обставин, які обґрунтовують необхідність зменшення визначеного судом розміру аліментів. Фактично позиція апелянта ґрунтується виключно на твердженні про надмірність присуджених до стягнення аліментів, обґрунтованість якого належним чином доведена не була, відтак вона не може бути прийнята судом.

Як убачається з матеріалів справи, відповідач на незадовільний стан здоров`я не посилається, інших дітей та непрацездатних осіб, на утриманні не має, є молодим та працездатним чоловіком (27 років).

Ураховуючи вік дитини, його потреби в існуванні (їжа, одяг, комфорт, користування комунальними, медичними, освітніми послугами) та потреби в реалізації соціального та духовного розвитку колегія суддів уважає, правильним, визначений судом першої інстанції розмір аліментів.

Не вбачає колегія суддів апеляційного суду й невідповідності визначеного судом першої інстанції розміру аліментів вимогам законодавства України.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7,8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення життєвих потреб та гармонійного розвитку дитини, однак не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В той же час такий мінімальний розмір не є орієнтиром їх достатності. Крім того наявність будь-якого спору між батьками не скасовує обов`язок батьків щодо утримання дитини та не може впливати на порядок визначення розміру аліментів.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що зазначені в апеляційній скарзі доводи апелянта не доводять незаконності чи необґрунтованості оскаржуваного рішення суду. Розглядаючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи відповідно до наявних у ній на час розгляду матеріалів та представлених сторонами доказів, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, рішення є законним та обґрунтованим, правові підстави для його скасування чи зміни відсутні, відтак апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2020 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 11 листопада 2020 року.

ГоловуючийТ.О. Писана
СуддіК.П. Приходько
С.О. Журба