Справа № 357/6390/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
10 листопада 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді - Орєхова О. І. ,
за участі секретаря - Сокур О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору підряду укладеним, розірвання договору, стягнення коштів та відшкодування матеріальної і моральної шкоди, -
В липні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання договору підряду укладеним, розірвання договору, стягнення коштів та відшкодування матеріальної і моральної шкоди, посилаючись на наступні обставини.
12 вересня 2019 року вона, ОСОБА_1 (далі - Позивач), уклала з ФОП ОСОБА_2 ( далі - Відповідач) усний договір про виконання будівельних робіт на цвинтарі в м. Біла Церква, а саме на могилах її рідних.
Договір між ними укладено в усній формі, оскільки ні вона, ні Відповідачка не наполягали на письмовій формі договору.
При цьому, в підтвердження існування між ними правовідносин, ФОП ОСОБА_2 видала їй оригінал рахунку-фактури №159/9 від 12.09.2019 року виписаний нею та з її особистим підписом і печаткою ФОП, а також власноручно та з підписом виконаним Відповідачкою ОПИС до заказу №159/9 від 12.092019 р.
Також, ОСОБА_2 були визначені строки виконання вищевказаних робіт, а саме зазначено, що такі роботи виконуються протягом місяця, півтора. Тобто з урахуванням погодних умов замовлення буде виконано максимум до 01.1 1.2019 року.
У перелік робіт, які ФОП ОСОБА_2 зобов`язалася виконати (згідно ОПИСУ) входили такі послуги: демонтаж граніта по всьому об`єкту та перекладка плитки (крім пам`ятників); заливка місця під захоронення та обмостка; облицювання обмостки червоним гранітом; облицювання місця під захоронення новим чорним гранітом; монтаж огорожі, стола і лавочки.
Загальна вартість робіт була визначена в Рахунку-фактурі №159/9 від 12.09.2019 р. і становила 26 600 грн.
На виконання умов домовленостей, після відвідування цвинтаря та огляду «фронту роботи» того ж дня - 12.09.2019 р., вона особисто ОСОБА_2 сплатила «в руки» кошти в розмірі 14 тис. 880 грн., що підтверджується цією ж накладною.
Таким чином, при укладанні договору вони дійшли згоди щодо всіх умов, які є істотними: предмета, умов та строків виконання договору, місця його виконання та порядку оплати тощо. Після чого Відповідачка приступила до виконання ремонтно-будівельних робіт.
Однак, активні роботи, які почалися на могилках у вересні 2019 року потихеньку втрачали свою актуальність для ОСОБА_2 і майстри почали не виходити на роботу. Після її наполегливих неодноразових телефонних дзвінків Відповідачці деякі робочі приходили на об`єкт, однак роботи ними не проводилися, оскільки з їх слів остання заборгувала їм заробітну плату.
При цьому, Відповідачка дуже чемно в телефонних розмовах запевняла її, що на весні наступного року все зробимо. Зараз вже погодні умови не дозволяють, але як тільки погода буде сприятлива для таких робіт - все зробить.
Ремонтні роботи Відповідачкою припинилися ще в середині жовтня 2019 року.
Такі обіцянки тривали багато місяців, вона навіть зверталася до правоохоронних органів.
Також вона писала ФОП ОСОБА_2 претензію від 17.12.2019 р. про повернення коштів та майна, що підтверджується квитанціями Укрпошти та договором про надання адвокатських послуг від 10.12.2019 р. Відповіді вона не отримала.
Звертає увагу суду на те, що Відповідачка не лише не виконала роботи, а й повністю зруйнувала могили її рідних, що підтверджується фотозйомкою.
Так, початок виконання умов підряду Відповідачка розпочала з демонтування елементів конструкції на могилах, зокрема знято було гранітні плити, гранітну огорожу, вазу, стіл і лавку. Які протягом 6 місяців не повертала і лише після направлення претензії та телефонних розмов, ці предмети з могил були привезені до неї додому, де зараз і знаходяться.
Незважаючи на всі вжиті нею заходи, роботи Відповідачка не виконала, кошти не повернула, деякі гранітні предмети (зокрема ваза та плити) зникли, їх остання просто не повернула.
Безпосереднім доказом того, що ФОП ОСОБА_2 не мала наміру восени 2020 року виконувати свої зобов`язання є те, що 21.11.2019 р. ОСОБА_2 припинили свою діяльність як ФОП.
Станом на червень 2020 року роботи на суму 14 880 грн. Відповідачем не виконано, могили зруйновані, кошти не повернуто.
Разом з цим, щоб пам`ятники не впали від розмерзання та підводнення, вона окремо наймала майстрів щоб на зиму підмурував дірки на могилах, які залишили майстри ОСОБА_2 і за таку роботу, клей, цемент, доставку нею вже сплачено 3700 грн.
Також наголошує, що ніяких актів виконаних робіт чи розписок про виконані Відповідачем роботи вона не підписувала.
Також Відповідачка не повернула вазу та дві гранітні плити, які з її слів було розбито. Відповідно до цін в інтернет-магазині вони становлять таку середню вартість: ваза (найпростіша) - 550 грн. без доставки, плита гранітна облицювальна кв.м 850 грн., що становить 1700 грн за зруйнованих 2 кв.м.
Але крім матеріальних витрат на обладнання могил, транспортні послуги, тощо їй завдано моральних страждань, що значно погіршило її стан та серцево-судинне захворювання.
Так, після смерті доньки в неї діагностовано низку хвороб, зокрема, стенокардія, дифузний кардіосклероз, повна блокада лівої ніжки пучка серця та великий перелік інших основних та супутних хвороб.
І при такій ситуації, коли вона відкладаючи копійку до копійки віддала ОСОБА_2 велику суму (як для неї) грошей і після цього побачила лише зруйновані могили та відсутність стола, вази, лавки, огорожі, плит, її хвилюванням та болю не було меж. Вона плакала та телефонувала Відповідачці кожного дня. Через день приїздила швидка. Зараз вона знаходиться на тяжкій дороговартісній лікувальній терапії.
Вона навіть не могла підійти по пам`ятників щоб покласти квіти, на Великодні свята та провідну неділю немала на що сісти. Все це спричиняло їй страждання.
Просила суд визнати укладеним договір підряду між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 від 12 вересня 2019 року, розірвати договір підряду між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 від 12 вересня 2019 року, стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) загальну суму 54 030 грн., стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) суму сплаченого судового збору в розмірі 420 грн.40 коп.( а. с. 1-12 ).
Ухвалою судді від 21 липня 2020 року зменшено позивачу ОСОБА_1 розмір судового збору з 2 522,40 гривень до 420, 40 гривень ( а. с. 75-77 ).
Ухвалою судді від 06.08.2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання ( а. с. 82-83 ).
Ухвалою суду від 12.10.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду ( а. с. 96-97 ).
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне оголошення ( а. с. 105 ).
Жодних заяв та клопотань з боку відповідача на адресу суду не надходило, як не надходило і відзиву на позовну заяву позивача.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Оскільки сторони в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Ухвалою суду від 10.11.2020 року постановлено провести розгляд даної цивільної справи в заочному порядку.
Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших
Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини.
В судовому засіданні встановлено, що 12 вересня 2019 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 було укладено усний договір про виконання будівельних робіт на цвинтарі в м. Біла Церква.
При цьому, в підтвердження існування між позивачем та відповідачем правовідносин, ФОП ОСОБА_2 видала позивачу оригінал рахунку-фактури №159/9 від 12.09.2019 року, виписаний останньою, на якому міститься підпис та печатка відповідача. В зазначеному рахунку-фактурі зазначено загальна сума 26 600 гривень, завдаток 14 880 гривень, залишок 11 720 гривень ( а. с. 19 ).
З опису від 12.09.2019 року, заказ № 15.9/9 вбачається, що відповідач бере на себе зобов`язання зробити наступні роботи: демонтаж граніта на всьому об`єкту та перекладка плитки ( окрім пам`ятників ); заливка місця під захоронення та відмостки; облицювання відмостки червоним гранітом; облицювання місць під захоронення новим червоним гранітом; монтаж огорожі, стола і лавки ( а. с. 20 ).
Встановлено, що між сторонами було погоджено строки виконання вищевказаних робіт, а саме зазначено, що такі роботи виконуються протягом місяця, півтора. Тобто з урахуванням погодних умов замовлення буде виконано максимум до 01.11.2019 року, однак відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання.
З наявної в матеріалах справи Вимоги про повернення коштів та майна ( претензія ) від 17.12.2019 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 вимагала ФОП ОСОБА_2 повернути кошти в розмірі 14 880 гривень, стіл, лавки та могильної огорожі в строк до 01 січня 2020 року ( а. с. 21-22 ).
Встановлено, що зазначена Вимога позивача залишилася відповідачем ФОП ОСОБА_2 не виконаною.
Звертаючись до суду з вищевказаними позовними вимогами позивач наголошує на тому між нею та відповідачем існував договір підряду, який у зв`язку з його невиконанням з боку відповідача повинен бути розірваний, а з відповідача стягнуто матеріальну та моральну шкоду.
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.
Частина 5 статті 81 ЦПК України зазначає, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Отже, особа може скористатись не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який здатен захистити інтереси власника суб`єктивного права та припинити їх порушення на майбутнє або усунути загрозу його порушення.
Встановлено, що відповідач ФОП ОСОБА_2 , як фізична особа-підприємниць припинила свою діяльність 21.1.2019 року та 22.11.2019 року знято з обліку, що підтверджується наявною в матеріалах справи інформацією про фізичну особу ( а. с. 17-18 ).
Відповідно до ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.
У постанові Верховного Суду України від 07.11.2006 по справі № 3- 3947к-06 про невиконання суб`єктом підприємницької діяльності договору оренди щодо сплати орендної плати, зазначено, що навіть у разі втрати фізичною особою статусу суб`єкта підприємницької діяльності на підставі статті 52 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) встановлено цивільно-правову відповідальність ФОП, згідно з якою така фізична особа відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.
Тому, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 , як фізична особа повинна відповідати за зобов`язаннями, які були взяті останньою, як суб`єктом підприємницької діяльності - ФОП ОСОБА_2 .
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків зокрема є договори та інші правочини згідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості - ч. 1 ст. 627 ЦПК України.
Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Згідно статті 611 ЦК України У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Про досягнення таких умов між позивачем та відповідачем зазначено вище, а саме: відповідач знала, розуміла і бачила предмет договору - могили та обсяг робіт; після огляду місця роботи визначила вартість робіт та строк виконання; установлено ціну договору - 26 600 грн., отримано попередню оплату в сумі 14 тис.880 грн.; розпочато виконання замовлення; повернуто конструкції, які демонтовано з могил: направлено претензію щодо досудового врегулювання: відповідно до витягу з Держреєстру ФОП ОСОБА_2 мала право на здійснення будівельних робіт, тощо).
За договором підряду відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Відповідно до положень ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.
Статтею 849 ЦК України передбачено якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.
Якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків (ст. 858 ЦК України).
Спеціальними видами договору підряду є, зокрема договір побутового підряду (статті 865-874 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 865 ЦК України договір побутового підряду - це такий вид договору підряду, за яким одна сторона (підрядник), що здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Цей договір є публічним, тобто особа, яка здійснює підприємницьку діяльність, взяла на себе обов`язок здійснювати виконання робіт для кожного, хто до неї звернеться (ч. 1 ст. 633 ЦК України).
Сторонами договору побутового підряду є підрядник і замовник. Підрядником є особа, яка займається підприємницькою діяльністю з виконання робіт на замовлення фізичних осіб.
Замовник - це фізична особа, яка замовляє виконання робіт для задоволення побутових або інших особистих потреб.
Предметом договору побутового підряду є результат роботи підрядника у певній матеріалізованій формі, який задовольняє побутові та інші особисті потреби фізичної особи.
Підрядник виконує роботу зі свого матеріалу, а за бажанням замовника - з його матеріалу.
Якщо робота виконується з матеріалу підрядника, вартість матеріалу оплачується замовником частково або в повному обсязі, за погодженням сторін, з остаточним розрахунком при одержанні замовником виконаної підрядником роботи.
У Цивільному кодексі України не закріплено спеціальних вимог щодо форми договору побутового підряду, що означає можливість його укладення в усній або письмовій формі відповідно до загальних положень про форму правочину (статті 205-210 ЦК України). Договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Відсутність у замовника цього документа не позбавляє його права залучати свідків для підтвердження факту укладення договору або його умов (ст. 866 ЦК України).
Згідно вимог ЦК України Підрядник зобов`язаний: 1) виконати за завданням замовника певну роботу, призначену для задоволення його побутових та інших особистих потреб (ч. 1 ст. 865 ЦК України); 2) до укладення договору побутового підряду надати замовникові необхідну та достовірну інформацію про запропоновані роботи, їх види та особливості, про ціну та форму оплати роботи, а також повідомити замовникові на його прохання інші відомості, що стосуються договору (ст. 868 ЦК України); 3) назвати замовникові конкретну особу, яка буде виконувати роботу, якщо за характером роботи це має значення (ст. 868 ЦК України); 4) повідомити замовника при здачі робіт про вимоги, яких необхідно додержувати для ефективного та безпечного використання виготовленої або переробленої речі або іншої виконаної роботи, а також про можливі для замовника або інших осіб наслідки недодержання відповідних вимог (ч. 2 ст. 869 ЦК України).
За ч. 1 ст. 865 ЦК України основним обов`язком замовника є прийняття та оплата виконаної підрядником роботи.
Замовник має право: 1) відмовитися від оплати відповідних робіт або послуг, якщо підрядник нав`язує йому включення до договору побутового підряду додаткових оплатних робіт або послуг (ч. 1 ст. 867 ЦК України); 2) у будь-який час до здачі йому роботи відмовитися від договору побутового підряду, сплативши підрядникові частину встановленої ціни роботи пропорційно роботі, фактично виконаній до повідомлення про відмову від договору, та відшкодувавши йому витрати, здійснені до цього моменту з метою виконання договору, якщо вони не входять до частини ціни роботи, яка підлягає сплаті. Умови договору, що позбавляють замовника цього права, є нікчемними (ч. 2 ст. 867 ЦК України); 3) вимагати розірвання договору побутового підряду та відшкодування збитків, якщо внаслідок неповноти або недостовірності інформації, отриманої від підрядника, був укладений договір на виконання робіт, що не мають тих властивостей, які мав на увазі замовник (ч. 3 ст. 869 ЦК України); 4) у випадку допущення підрядником істотних відступів від умов договору побутового підряду або інших істотних недоліків в роботі, виконаній із матеріалу замовника, вимагати за своїм вибором: виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості; розірвання договору та відшкодування збитків (ч. 1 ст. 872 ЦК України); 5) у разі виявлення інших відступів від умов договору або інших недоліків у роботі за своїм вибором вимагати безоплатного усунення цих недоліків у розумний строк або відшкодування витрат на усунення недоліків чи відповідного зменшення плати (ч. 2 ст. 872 ЦК України); 6) пред`явити вимогу про безоплатне усунення недоліків роботи, виконаної за договором побутового підряду, які можуть становити небезпеку для життя або здоров`я його та інших осіб, протягом десяти років з моменту прийняття роботи, якщо у встановленому законом порядку не передбачені більш тривалі строки (строки служби). Така вимога може бути пред`явлена незалежно від того, коли виявлено ці недоліки, у тому числі й при виявленні їх після закінчення гарантійного строку. Вказану вимогу може також пред`явити правонаступник замовника. У разі невиконання підрядником цієї вимоги замовник має право протягом цього ж строку вимагати повернення частини ціни, сплаченої за роботу, або відшкодування його витрат на усунення недоліків (ч. 3 ст. 872 ЦК України).
Отже, в силу даних вимог закону, а також з наданих позивачем до суду письмових доказів, суд приходить до висновку, що між сторонами, дійсно, був укладений договір побутового підряду в усній формі та між ними було досягнуто всіх умов, що передбачені для даного виду підряду, а тому вимоги позивача в частині визнання укладеним договору підряду між позивачем та відповідачем ФОП ОСОБА_2 від 12 вересня 2019 року є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Оскільки відповідач не виконала взятих на себе зобов`язань за договором побутового підряду, то позовні вимоги позивача ОСОБА_1 в частині вимог щодо його розірвання між сторонами є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач вчинила попередню оплату за умовами договору підряду в розмірі 14 880 гривень, однак відповідач не виконала взятих на себе зобов`язань за договором підряду, не відреагувала на Вимогу та не повернула грошові кошти, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача грошові кошти у розмірі 14 880 гривень.
Згідно п. 1. ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Постановою Пленуму Верховного суду України № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено судам, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були протиправними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина особи.
Стосовно вимог позивача в частині стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 3 700 гривень, які були понесенні останньою у зв`язку з необхідністю окремо наймати майстрів щоб на зиму підмурувати дірки на могилах, які залишили майстри ОСОБА_2 , то суд приходить до наступного.
Згідно Договору підряду від 22.01.2020 року, укладеного між ОСОБА_1 , як Замовник з однієї сторони та ОСОБА_3 , як Підрядник з іншої сторони вбачається, що об`єктом виконання ремонтно-будівельних робіт є могили на цвинтарі в м. Біла Церква. В перелік робіт та послуг входить наступне: демонтаж конструкції з бетону ( з правого боку, на дорозі ), затірка швів між гранітними плитами та під двома пам`ятниками, штукатурка обмостки та заливка отворів, які утворилися після зняття декоративних елементів з могил ( п. 2.1 Договору ).
Пунктом 6.3.1 цього Договору передбачено, що надання попередньої оплати в розмірі 1000 гривень здійснюється в день підписання цього Договору.
У день закінчення робіт на цвинтарі проводиться остаточний розрахунок - сума якого складає 2 700 гривень ( п. 6.3.2 Договору підряду ).
Отже, необхідність в укладанні договору підряду від 22.01.2020 року слугувало те, що з боку відповідача були могили зруйновані, а щоб пам`ятники не впали від розмерзання та підводнення необхідно було замазати діри на могилах.
Враховуючи вимоги позивача стосовно того, що остання у зв`язку з необхідністю з вини відповідача вимушена була укладати інший договір підряду та сплачувати додаткові грошові кошти у розмірі 3700 гривень, які просить остання стягнути з відповідача, то такі вимоги є цілком обґрунтованими, але з сумою, яку просить стягнути позивач суд не може погодитися в повному обсязі враховуючи наступне.
Дійсно, п. 6.3.1 вищевказаного Договору підряду від 22.01.2020 року оплата в розмірі 1000 гривень здійснюється в день підписання цього Договору.
Оскільки наявний в матеріалах справи Договір підряду підписаний сторонами, суд приходить до переконання, що така сума була сплачена позивачем ОСОБА_1 , тому підлягає стягненню з відповідача.
Стосовно стягнення суми в розмірі 2 700 гривень, яка сплачується у день закінчення робіт на цвинтарі, де проводиться остаточний розрахунок ( п. 6.3.2 Договору ), то з боку позивача не було надано жодного належного та допустимого доказу такої сплати.
Не підлягають стягненню з боку відповідача на користь позивача вартість транспортних послуг протягом вересня - жовтня 2019 року та першого півріччя 2020 року у сумі 1 200 гривень, а також витрати на ліки у розмірі 7000 гривень, оскільки матеріали справи не містять жодного належного доказу такого понесення.
Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача вартість неповернутої вази, сума якої складає в розмірі 550 гривень та вартість 2 кв.м плит з граніту облицювальної в розмірі 1700 гривень, то такі вимоги також не підлягають до задоволенню, так як з боку позивача не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підставі яких можливо було б встановити дійсні обставини, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування ( акт прийому-передачі, покази свідків, тощо ).
Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання ( стаття 80 ЦПК України ).
Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В частині вимог позивача щодо стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 20 000 гривень, суд зазначає про таке.
За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.
Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин).
Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.
Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.
Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду в позадовоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема статті 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.
У спорах про захист прав споживачів відшкодування моральної шкоди прямо встановлено спеціальним законом, який регулює відносини у сфері захисту прав споживачів.
Пункт 5 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.
Відповідно до пункту 19 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» термін «продукція» у цьому Законі вживається в значенні - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.
За змістом частини другої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Закон про захист прав споживачів (як в чинній редакції, так і в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) не містить застережень про те, що моральна шкода споживачу відшкодовується лише у разі завдання шкоди його життю чи здоров`ю.
Подібні висновки висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справа № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19).
Враховуючи викладене, районний суд дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, оскільки виконання відповідачем неякісних робіт, що призвело до пошкодження (руйнування) пам`ятника на могилі дружини позивача, є недоліком продукції у розумінні законодавства про захист прав споживачів і відповідно до статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» має наслідком відшкодування моральної шкоди.
Правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року справа № 133/49/18, провадження № 61-9594св20.
Отже, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000 гривень позивач зазначила, що після смерті доньки в неї діагностовано низку хвороб, зокрема, стенокардія, дифузний кардіосклероз, повна блокада лівої ніжки пучка серця та великий перелік інших основних та супутніх хвороб. І при такій ситуації, коли вона відкладаючи копійку до копійки віддала ОСОБА_2 велику суму (як для неї) грошей і після цього побачила лише зруйновані могили та відсутність стола, вази, лавки, огорожі, плит, її хвилюванням та болю не було меж. Вона плакала та телефонувала відповідачці кожного дня, через день приїздила швидка та зараз вона знаходиться на тяжкій дорого вартісній лікувальній терапії, а після пояснення ОСОБА_2 : «Так склалося, зробимо весною», їй взагалі не стерпне було жити. Вона навіть не могла підійти до пам`ятників щоб покласти квіти, на Великодні свята та провідну неділю немала на що сісти. Шукаючи інших майстрів щоб доробили зруйновані ОСОБА_2 могили, ніхто не погоджувався за ті кошти, які в неї залишилися до ремонтувати об`єкт, наразі могили не відремонтовані.
Вищезазначене позивачем підтверджується, як випискою із медичної карти амбулаторного ( стаціонарного ) хворого № 1639/19, виданої на ім`я ОСОБА_1 ( а. с. 26-29 ) так і фотознімками станом на 19.01.20 року ( а. с. 37-39 ) та фотознімками станом на 20.06.2020 року ( а. с. 40-43 ).
Враховуючи вищенаведене та керуючись принципом справедливості, виваженості, розумності, суд приходить до висновку, що з боку неправомірних дій відповідача, позивач дійсно зазнала моральних страждань, яку суд визначає в розмірі 20 000 гривень та яку вважає за необхідним стягнути з відповідача на користь позивача.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі, керуючись завданнями цивільного судочинства щодо справедливого розгляду і вирішення цивільних справ, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору підряду укладеним, розірвання договору, стягнення коштів та відшкодування матеріальної і моральної шкоди є такими, що підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Зазначений правовий висновок узгоджується з позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року справа N 755/9215/15-ц, провадження N 14-382цс19.
Також, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 301/1894/17.
Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
В матеріалах справи наявний Договір про надання адвокатських послуг ( правничої допомоги ) від 10.12.2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Москаленко Ігорем Олексійовичем, де п. 3.1 містить наступне: вартість послуг, що надаються Представником за цим Договором ( досудове врегулювання та складання процесуальних документів до ухвалення судового рішення в суді першої інстанції ) складає 5000 гривень ( а. с. 33-34 ).
Однак, матеріали справи не містять розрахунку таких витрат, а також документального підтвердження понесення таких витрат позивачем, тому вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 5000 гривень на правову допомогу не підлягають задоволенню.
Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на - відповідача.
У зв`язку з цим, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати в сумі 420,40 грн., понесення яких документально підтверджено ( а. с. 46 ).
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 11, 16, 22, 23, 51, 52, 201, 205-210, 526, 598-609, 610, 611, 629, 633, 638, 837, 846, 849, 865, 867, 868, 869, 872, 1166, 1167 ЦК України, ст. ст. 2, 5, 10, 12, 13, 19 , 76, 77, 79, 80, 81, 133, 137, 141, 263, 265, 273, 280-289 ЦПК України, ч. 6 ст. 13 Законом України «Про судоустрій і статус суддів», Постановою Пленуму Верховного суду України № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», Законом України «Про захист прав споживачів», суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору підряду укладеним, розірвання договору, стягнення коштів та відшкодування матеріальної і моральної шкоди, - задовольнити частково.
Визнати укладеним договір підряду між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 від 12 вересня 2019 року.
Розірвати договір підряду між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 від 12 вересня 2019 року.
Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 попередню оплату за умовами договору підряду від 12 вересня 2019 року у розмірі 14 880 гривень, оплату послуг майстра та придбання витратних матеріалів в розмірі 1000 гривень, моральну шкоду в розмірі 20 000 гривень та судові витрати в розмірі 420,40 гривень, загалом 36 300,40 гривень ( тридцять шість тисяч триста гривень сорок копійок ).
В решті позовних вимог, - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення ( виклику ) учасників справи, копія судового рішення на надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( адреса проживання та реєстрації: АДРЕСА_3 , ІНП: НОМЕР_1 );
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ).
Повний текст заочного рішення виготовлено 10 листопада 2020 року.
Заочне рішення надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.
СуддяО. І. Орєхов