КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
У Х В А Л А

04 листопада 2020 року місто Київ

справа № 372/1688/17

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Борисової О.В., перевіривши виконання вимог ст.356 ЦПК України за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 липня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Тиханського О.Б., у справі за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Обухівської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа: Державне підприємство «Київське лісове господарство» про визнання недійсним розпоряджень, державних актів на право власності на земельні ділянки та витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 20 липня 2020 року позов першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України задоволено.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями суду першої інстанції представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 07вересня 2020 року подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу.

11 вересня 2020 року Київським апеляційним судом направлено до Обухівського районного суду Київської області запит про витребування справи №372/1688/17.

02 жовтня 2020 року справа №372/1688/17 надійшла до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2020 року апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 липня 2020 року було залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків вказаної апеляційної скарги протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали, а саме для зазначення поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Обухівського районного суду від 20 липня 2020 року за період з 05 вересня 2020 року по 07 вересня 2020 року та зазначити докази, що підтверджують вказані обставини.

29 жовтня 2020 року на адресу Київського апеляційного суду від представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшла заява, в якій остання просила поновити строк на апеляційне оскарження рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 липня 2020 року.

В обґрунтування підстав поважності пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду посилалася на те, що апеляційна скарга на рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 липня 2020 року була подана 07 вересня 2020 року шляхом її надсилання на адресу апеляційного суду засобом поштового зв`язку АТ «Укрпошта».

Вказувала, що 05 вересня 2020 року та 06 вересня 2020 року були вихідними днями, а тому апеляційна скарга була подана у перший після вихідного робочий день.

Зазначала, що до апеляційної скарги додано ордер адвоката, який укладений на підставі договору про надання правової допомоги від 07 вересня 2020 року - тобто у день подання скарги.

Посилалася на те, що апелянт ОСОБА_1 протягом тривалого часу з середини серпня 2020 року по 05 вересня 2020 року знаходився на самоізоляції з причин безпосереднього контакту з хворими на COVID-19, що було перешкодою в укладенні ним договору про надання правової допомоги і переданні матеріалів справи представнику.

Вказувала на те, що обмеження пов`язані з карантином, юридична неспроможність самостійно захистити свої права і неможливість укласти договір з адвокатом до 07 вересня 2020 року вплинули на дату подання апеляційної скарги.

А тому, вважає, що строк на апеляційне оскарження рішення суду пропущено з поважних причин.

Вважаю, що зазначені представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 причини пропуску строку є неповажними виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або оспорюються, створено перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Проте, право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого 1975 року.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване рішення ухвалено 20 липня 2020 року.

Відповідач ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про розгляд справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (т.2 а.с.90).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з даним позовом у червні 2017 року.

Справа судами розглядалася неодноразово.

З протоколу судового засідання від 20 липня 2020 року вбачається, що відповідач ОСОБА_1 не був присутній в судовому засіданні під час проголошення вступної та резолютивної частини оскаржуваного рішення (т.2, а.с. 103-104).

Повний текст рішення складено 21 липня 2020 року.

Відповідно до супровідного листа від 28 липня 2020 року Обухівським районним судом Київської області відповідачу ОСОБА_1 було направлено копію рішення суду від 20 липня 2020 року (т.2, а.с.122), яке останнім було отримано особисто 05 серпня 2020 року, що підтверджується роздруківкою з офіційного сайту ПАТ «Укрпошта» (т.2, а.с.174).

Апеляційна скарга подана до Київського апеляційного суду 07вересня 2020 року.

Виходячи з дати отримання апелянтом копії повного тексту оскаржуваного рішення, суд вважає поважними причини пропуску строку на подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня отримання відповідачем оскаржуваного рішення, а саме: з 06 серпня 2020 року по 04 вересня 2020 року (включно).

Обгрунтовуючи поважність пропуску строку на подання апеляційної скарги у період з 05 вересня 2020 року по 07 вересня 2020 року представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 посилалася на те, що затримка подання апеляційної скарги зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, 05 та 06 вересня 2020 року були вихідними днями, апеляційну скаргу подано 07 вересня 2020 року, а саме у день укладення договору з адвокатом про надання правової допомоги.

Разом з тим, наведені представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у заяві причини для поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду не дають достатніх підстав для визнання їх поважними, виходячи з наступного.

Так, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов'язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

З метою виконання процесуального обов'язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень, особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі, спрямовані на підготовку апеляційної скарги, яка за своїм змістом і формою буде відповідати усім вимогам процесуального закону.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі №3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини також у справах «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності.

У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов'язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Перетяка та Шереметьев проти України, №17160/06 та №35548/06, § 34 від 21 грудня 2010 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз'яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Посилання апелянта на те, що 05 та 06 вересня 2020 року були вихідними днями, а тому апеляційна скарга подана у перший після вихідного робочий день суд не бере до уваги, оскільки останнім (тридцятим) днем для подачі апеляційної скарги був 04 вересня 2020 року (п`ятниця).

Доводи апелянта про те, що строк на апеляційне оскарження рішення суду пропущено у зв`язку з тим, що апелянт ОСОБА_1 протягом тривалого часу з середини серпня 2020 року по 05 вересня 2020 року знаходився на самоізоляції з причин безпосереднього контакту з хворими на COVID-19, що було перешкодою в укладенні ним договору про надання правової допомоги і переданні матеріалів справи представнику, а тому юридична неспроможність самостійно захистити свої права і неможливість укласти договір з адвокатом до 07 вересня 2020 року вплинули на дату подання апеляційної скарги вважаю безпідставними, виходячи з наступного.

Так, відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 22 липня 2020 року №641 самоізоляція здійснюється з метою запобігання поширенню COVID-19 та зменшення кількості хворих з тяжким перебігом COVID-19.

З метою протидії поширенню COVID-19 та моніторингу самоізоляції використовується електронний сервіс «Дій вдома» Єдиного державного веб-порталу електронних послуг (система).

Самоізоляції підлягають, зокрема, особи, які мали контакт з пацієнтом з підтвердженим випадком COVID-19, крім осіб, які під час виконання службових обов`язків використовували засоби індивідуального захисту відповідно до рекомендацій щодо їх застосування.

До системи вноситься інформація про осіб, які потребують самоізоляції: лікуючим лікарем - про осіб, щодо яких є підозра на інфікування, або осіб, які хворіють на COVID-19 та не потребують госпіталізації, про перелік осіб, які мали контакт з пацієнтом із підтвердженим випадком COVID-19;

За погодженням з лікуючим лікарем або працівниками державних установ Міністерства охорони здоров`я епідеміологічного профілю особа, яка потребує самоізоляції, вносить до системи інформацію, передбачену підпунктами 1-8 пункту 24 цієї постанови, самостійно через мобільний додаток.

Лікуючий лікар визначає на підставі галузевих стандартів у сфері охорони здоров`я строк самоізоляції хворого на COVID-19 або особи з підозрою на інфікування COVID-19.

Строк самоізоляції становить 14 днів: для осіб, які мали контакт із хворим на COVID-19, крім осіб, які під час виконання службових обов`язків використовували засоби індивідуального захисту відповідно до рекомендацій щодо їх застосування, з моменту контакту із хворим; здійснили перетин державного кордону та проходять самоізоляцію з використанням системи через мобільний додаток, з моменту перетину державного кордону.

Зобов`язання щодо самоізоляції припиняється автоматично після закінчення строку самоізоляції або з інших підстав, установлених цією постановою.

Установлений строк самоізоляції може бути змінено відповідно до галузевих стандартів у сфері охорони здоров`я особами, визначеними абзацами третім - п`ятим пункту 21 цієї постанови.

У разі здійснення особою самоізоляції до системи вноситься інформація про: 1) прізвище, ім`я, по батькові особи; 2) стать; 3) дату народження; 4) визначене особою місце самоізоляції (у разі ненадання особою відомостей про місце самоізоляції місцем самоізоляції вважається зареєстроване місце проживання особи); 5) зареєстроване місце проживання особи; 6) засоби зв`язку (номер телефону); 7) місце роботи, заклад освіти із зазначенням їх адрес; 8) наявність можливості забезпечення піклування про особу іншими особами; 9) стан здоров`я (зокрема про перебіг хвороби COVID-19, результати досліджень за методом полімеразної ланцюгової реакції, про госпіталізацію особи); 10) контактних осіб (за наявності); 11) строк самоізоляції.

Особи, які потребують самоізоляції, зобов`язані постійно перебувати у визначеному ними місці самоізоляції, утримуватися від контакту з іншими особами, крім тих, з якими разом проживають.

Поточний контроль за перебуванням особи в місці самоізоляції здійснюється за вибором особи в один із таких способів: працівниками Національної поліції, Національної гвардії відповідно до внутрішнього порядку заходів з контролю за самоізоляцією, державних установ Міністерства охорони здоров`я епідеміологічного профілю, посадовими особами, уповноваженими органами місцевого самоврядування; з використанням системи через мобільний додаток.

Особа вважається такою, що обрала здійснення поточного контролю з використанням системи через мобільний додаток, з моменту авторизації в ній. До моменту авторизації поточний контроль здійснюється працівниками Національної поліції, Національної гвардії, державних установ Міністерства охорони здоров`я епідеміологічного профілю, посадовими особами, уповноваженими органами місцевого самоврядування.

Поточний контроль працівниками Національної поліції, Національної гвардії, державних установ Міністерства охорони здоров`я епідеміологічного профілю, посадовими особами, уповноваженими органами місцевого самоврядування, здійснюється шляхом проведення перевірки фактичного перебування осіб за зазначеними ними адресами самоізоляції.

Однак представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не було надано суду доказів на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_1 звертався до сімейного лікаря з тих підстав, що він є контактною особою та має бажання перейти на самоізоляцію, не надала суду доказів на підтвердження того, що він є зареєстрованим в системі «Дій вдома» Єдиного державного веб-порталу електронних послуг.

При цьому, навіть якщо вважати, що відповідач ОСОБА_1 дійсно контактував з хворим та перебував на самоізоляції, то строк самоізоляції становить 14 днів, а тому останній мав можливість подати апеляційну скаргу з беззаперечним правом на поновлення строку на апеляційне оскарження до 04 вересня 2020 року (включно), однак не скористався таким процесуальним правом та не навів суду поважних причин неможливості подання апеляційної скарги у визначений строк.

Посилання апелянта на юридичну неспроможність ОСОБА_1 самостійно захистити свої права і неможливість укласти договір з адвокатом до 07 вересня 2020 року, що вплинули на дату подання апеляційної скарги є необґрунтованими та спростовуються тим, що ОСОБА_1 (враховуючи строк самоізоляції 14 днів)не був позбавлений можливості оскаржити рішення суду особисто до 04 вересня 2020 року (включно), а відтак міг і укласти договір з адвокатом до 04 вересня 2020 року (включно).

Враховуючи вищезазначене, вважаю, що визначені представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є непереконливими, неповажними, оскільки заявником не надано доказів наявності істотних перешкод чи труднощів, які унеможливили вчасне вчинення процесуальних дій з подачі апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, враховуючи тривалість неподання апеляційної скарги.

ЄСПЛ зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (рішення у справі «Воловік проти України» заява №15123/03, § § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року). Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» заяви, №17160/06 та №35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Згідно з ч.4 ст.357 ЦПК України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч.1 ст.358 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження якщо скаржником у строк , визначений судом, не подано заяву про поновлення строку або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

А тому, виходячи з принципів, розумності, справедливості, рівності учасників судового розгляду, а також враховуючи принцип правової визначеності, вважаю, що апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 липня 2020 року подана з пропуском встановленого законом строку та наведені апелянтом підстави для поновлення пропущеного строку з урахуванням викладеного не є поважними, а тому пропущений строк не підлягає поновленню.

За таких обставин у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись ст.358 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження в справі за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 липня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Тиханського О.Б., у справі за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Обухівської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа: Державне підприємство «Київське лісове господарство» про визнання недійсним розпоряджень, державних актів на право власності на земельні ділянки та витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя: Борисова О.В.