Постанова

Іменем України

28 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 761/21108/18

провадження № 61-10523св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва, у складі судді Кондратенко О. О., від 19 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів

Олійника В. І., Ігнатченко Н. В., Таргоній Д. О., від 18 квітня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» (далі - ПАТ «КБ «Хрещатик», Банк) про стягнення коштів.

Позовна заява мотивована тим, що 26 вересня 2013 року між сторонами укладено договір № 45D-417871 банківського вкладу «Дарунок осені» в валюті - долар США із щомісячною сплатою процентів, по якому ОСОБА_1 вніс, а банк прийняв грошові кошти в сумі 2 500 доларів США на термін

із 26 вересня 2013 року до 25 вересня 2015 року зі сплатою процентів у розмірі 8,75 % річних.

25 вересня 2015 року між позивачем та банком було укладено договір

№ 45D-624041 банківського вкладу «Подвійна сила» в валюті - долар США із щомісячною сплатою процентів (370 днів), згідно умов якого він вніс, а банк прийняв грошові кошти в сумі 15 000 доларів США на термін із 25 вересня 2015 року до 29 вересня 2016 року, зі сплатою процентів у розмірі 11, 75 % річних.

25 березня 2016 року між позивачем та банком було укладено договір

№ 45D-664782 банківського вкладу «Іменний» в валюті - долар США із щомісячною сплатою процентів, по якому ОСОБА_1 вніс, а банк прийняв грошові кошти в сумі 5 000 доларів США на термін із 25 березня 2016 року до 24 березня 2017 року, зі сплатою процентів у розмірі 9,23 % річних.

05 квітня 2016 року постановою Правління Національного банку України (далі - НБУ) №234 ПАТ «КБ «Хрещатик» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Відповідно до Рішення Правління НБУ від 02 червня 2016 року № 46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі- Фонд) прийнято рішення від 03 червня 2016 року № 913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Зазначеним рішенням Фонду розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» із 06 червня 2016 року до 05 червня 2018 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано повноваження ліквідатора банку.

13 червня 2016 року позивач отримав від Фонду кошти в сумі 200 000 грн.

Звернення до банку про повернення коштів за договором банківського вкладу, залишено без задоволення.

Позивач, вважав, що оскільки постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 січня 2017 року по справі № 826/6665/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року, визнано протиправною та скасовано постанову НБУ від 05 квітня 2016 року № 234 «Про віднесення ПАТ «КБ «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних», то відповідач має виплатити йому залишок коштів за договором банківського вкладу.

У зв`язку з наведеним, позивач просив стягнути з ПАТ «КБ «Хрещатик» на свою користь грошові кошти в розмірі 12 388, 18 доларів США, що станом на день подання позову за офіційним курсом НБУ становить 324 704, 20 грн. Крім того відшкодувати витрати на правову допомогу в сумі 6 250 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки в ПАТ «КБ «Хрещатик» запроваджено процедуру ліквідації, задоволення вимог кредиторів банку, не покритих гарантованою сумою відшкодування, здійснюється виключно в межах процедури ліквідації банку та у порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 листопада 2018 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції, зазначивши, що рішення суду відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Вітровчак В. А., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У травні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , подана його представником - адвокатом Вітровчак В. А., на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року.

Ухвалою Верховного Суду від 05 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі № 761/21108/18 та витребувано її матеріали з місцевого суду.

У червні 2019 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 30 вересня 2019 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, залишаючи в силі рішення суду першої інстанції не забезпечив справедливих судових процедур, спрямованих на ефективний захист прав осіб, які беруть участь у справі, не сприяв всебічному та повному дослідженню доказів, та не вирішив спір по суті в межах заявлених позовних вимог, не усунув недоліки, допущені судом першої інстанції.

Зазначає, що правових підстав для позбавлення майнових прав позивача на грошові кошти в сумі 12 388, 18 доларів США, не встановлено, як не встановлено підстав для неповернення цих коштів позивачу.

Акти НБУ та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо відповідача, які визначені судами в якості підстави для відмови в задоволенні позову, скасовані, однак судами вказана обставина належним чином не досліджена. У разі скасування судових рішень в цій справі та передачі її матеріалів на новий розгляд позивач матиме можливість заявити клопотання про витребування необхідних на його думку доказів для всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Суд апеляційної інстанції, як і місцевий суд, у порушення положень статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не здійснив належного правосуддя, не виклав мотивів та обґрунтувань, на підставі яких позивач позбавлений права на повернення йому банківського вкладу за договором, який не припинено, не розірвано, недійсним не визнано.

Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

У липні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від ПАТ «КБ «Хрещатик», в особі уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» Шевченка О. В., в якому відповідач, посилаючись на законність та обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Також просив врахувати, що 13 червня 2016 року відповідно до статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» позивачу виплачена сума еквівалентна 200 000 грн.

Щодо решти коштів в сумі 12 388, 18 доларів США позивач не включений до реєстру кредиторів, оскільки не звернувся із вимогою про включення до реєстру кредиторів у визначений строк.

Постановою Верховного Суду від 16 травня 2019 року скасовано усі рішення судів попередніх інстанцій у справі № 826/6665/16, а саму справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Оскільки, постанова НБУ від 05 квітня 2016 року № 234 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних» не скасована, виконавча дирекція ФГВФО

19 червня 2019 ухвалила рішення за № 1548 про припинення запровадженої з 14 червня 2019 тимчасової адміністрації ПАТ «КБ «Хрещатик» і початку ліквідації банку протягом двох років з 20 червня 2019 року по 19 червня

2021 року. Рішення прийняте на підставі рішення Правління НБУ

від 18 червня 2019 № 415-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик».

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 26 вересня 2013 року між ОСОБА_1 та банком було укладено договір № 45D-417871 банківського вкладу «Дарунок осені» в валюті вкладу - долари США із щомісячною сплатою процентів, по якому він вніс, а банк прийняв грошові кошти в сумі 2 500 доларів США на термін

від 26 вересня 2013 року до 25 вересня 2015 року з процентною ставкою у розмірі 8, 75 % річних.

25 вересня 2015 року між позивачем та банком було укладено договір

№ 45D-624041 банківського вкладу «Подвійна сила» в валюті вкладу - долари США із щомісячною сплатою процентів (370 днів), по якому він вніс, а банк прийняв грошові кошти в сумі 15 000 доларів США в термін

від 25 вересня 2015 року до 29 вересня 2016 року з процентною ставкою у розмірі 11, 75% річних.

25 березня 2016 року між сторонами укладено договір № 45D-664782 банківського вкладу «Іменний» в валюті вкладу - долари США із щомісячною сплатою процентів, по якому він вніс, а банк прийняв грошові кошти в сумі 5 000 доларів США на термін від 25 березня 2016 року

до 24 березня 2017 року з процентною ставкою у розмірі 9, 23% річних.

05 квітня 2016 року постановою НБУ № 234 ПАТ «КБ «Хрещатик» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Відповідно до рішення правління НБУ від 02 червня 2016 року № 46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення від 03 червня 2016 року №913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатору банку».

Зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» від 06 червня 2016 року до 05 червня 2018 року включно.

13 червня 2016 року позивачу відповідно до статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ФГВФО виплачено кошти в сумі еквівалентній 200 000 грн.

ОСОБА_1 із заявою про включення його до реєстру кредиторів банку не звертався.

19 січня 2017 року постановою Окружного адміністративного суду міста Києва по справі № 826/6665/16, залишеною в силі ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року, визнано протиправною та скасовано постанову НБУ від 05 квітня 2016 року № 234 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних».

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і надалі в редакцій Кодексу чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 ЦК України).

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Згідно зі статтею 1060 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за вкладами фізичних осіб, а його метою є захист прав і законних інтересів вкладників банку.

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 статті 2 вказаного Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Відповідно до частини п`ятої статті 36 Закону України «По систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюються задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами. Пунктом 1 частини шостої статті 36 цього ж Закону передбачено, що обмеження, встановлені пунктом 1 частини п`ятої цієї статті, не поширюються на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Статтею 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, а статтею 52 цього Закону визначено черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплату витрат та здійснення платежів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, з посиланням на положення частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», обґрунтовано виходив з того, що під час здійснення ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, тому вимоги про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу, задоволенню не підлягають. Оскільки розпочата процедура ліквідації банку, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Крім того, такі дії можуть призвести до порушення черговості задоволення вимог кредиторів, визначених у статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 16 грудня 2019 року у справі № 761/24615/17 (провадження № 61-48196св18),

від 18 грудня 2019 року у справі № 127/21013/16-ц (провадження № 61-19191св18), від 12 лютого 2020 року у справі № 761/25195/14-ц (провадження № 61-9611св19).

Доводи касаційної скарги про те, що процедура ліквідації банку відсутня, оскільки постановою Окружного адміністративного суду м. Києва

від 19 січня 2017 року у справі № 826/6665/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року, визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України від 05 квітня 2016 року № 234 «Про віднесення ПАТ «КБ «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних», на правильність вирішення судами спору не впливають, з огляду на те, що рішення Правління Національного банку України від 02 червня 2016 року № 46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» та рішення Виконавчої дирекції Фонду від 03 червня 2016 року №913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку» були чинними.

Постановою Верховного Суду від 16 травня 2019 року скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 січня 2017 року, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня

2017 року та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 20 липня 2017 року (провадження № К/800/15366/17, К/800/15779/17, К/800/15968/17), а справу № 826/6665/16 передано на розгляд до суду першої інстанції.

Крім того 02 жовтня 2020 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис № 128000175 про проведення державної реєстрації припинення ПАТ «КБ «Хрещатик» як юридичної особи. Відомості про юридичних осіб - правонаступників ліквідованого ПАТ «КБ «Хрещатик» у вказаному реєстрі відсутні.

Згідно частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Разом із тим відповідно до частини третьої статті 414 ЦПК України якщо суд першої або апеляційної інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи чи припинення юридичної особи - сторони в спірних правовідносинах, що не допускають правонаступництва, після ухвалення рішення не може бути підставою для застосування положення частини першої цієї статті.

Наведені в касаційній скарзі доводи загалом аналогічні викладеним в позовній заяві та апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції, зводяться до незгоди з висновками судів стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на докази, що були предметом дослідження й оцінки судами, та, переважно, спрямовані на переоцінку доказів у справі, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не дають підстав вважати, що судами неправильно застосовано норми матеріального права або допущено порушення норм процесуального права, які б могли бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Обставини, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 листопада

2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. В. Білоконь Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта В. В. Шипович