РІШЕННЯ

іменем України

22 жовтня 2020 року смт. Печеніги

Печенізький районний суд Харківської області у складі: головуючого судді Цимбалістенко О.В., за участю секретаря Панченко С.В. розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу № 633/404/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування державних актів на право власності на земельну ділянку та визнання права власності,

учасники судового розгляду: представник позивача адвокат Биченко А.О., відповідач ОСОБА_2

в с т а н о в и в :

Позивач подала до Печенізького районного суду Харківської області вказаний вище позов, в якому просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, серії ВКС №4161139, зареєстроване в реєстрі за №385, яке видано 06.03.2008 року державним нотаріусом Печенізької державної нотаріальної контори Кормілець М.П. на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , скасувати Державні акти, що були видані на підставі вказаного свідоцтва, а саме: скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ №970590 площею 0,1439 га, кадастровий номер :01:005:0754; скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ №970587 площею 2,5103 га,кадастровий номер :01:003:0675; скасувати Державгний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 970585 площею 2,5103га, кадастровий номер :01:003:0669, скасувати Дкржавний акт на право власності на земельну ділянку серія №970586 площею, 0,0611 га кадастровий номер :01:003:0670; скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ №970589 площею 0,1439 га кадастровий номер :01:005:0753, та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, серія НМХ №635232 за реєстровим номером № 882, видане ОСОБА_2 05.12.2017 року приватним нотаріусом Печенізького нотаріального округу на земельну ділянку площею 2,5103 призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:003:0669, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 246, номер запису про право власності 23740553 та визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 5,43 га, яка розташована на території Печенізької селищної ради призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії Р1 №703087, виданого виконкомом Печенізької селищної ради та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю від 15.08.2001 року № 384 та право власності на майновий сертифікат на суму 11673.00 грн., що належав ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на майнговий пай, серії ХА-ХХІІІ №,076229, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути на її користь сплачений судовий збір.

Ухвалою Печенізького районного суду Харківської області від 27 серпня 2020 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання.

Ухвалою Печенізького районного суду Харківської області від 23 вересня 2020 року задоволено клопотання представника позивача про витребування у Печенізької державної нотаріальної контори доказів, а саме: копії спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_4 .

Представник позивача, 22.10.2020 року подав через канцелярію суду заяву в якій просив проводити судове засідання у його відсутність. Просив зменшити розмір позовних вимог, а саме в частині стягнення з відповідача ОСОБА_5 на користь позивача сплачений судовий збір за подання позовної заяви до суду. В іншій частині позову, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідач в підготовче судове засідання не прибула, 22.10.2020 року, через канцелярію суду подала заяву, про розгляд справи у її відсутність, в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини: а саме, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивача померла мати, ОСОБА_4 , до матеріалів справи додана копія свідоцтва про смерть НОМЕР_1 . Після смерті якої залишились спадщина, яка складається із: земельної ділянки площею5,43га, яка розташована на території Печенізької селищної ради призначена для введення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавиці на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії Р1 №703087, виданого виконкомом Печенізької селищної ради та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 15.08.2001 року № 384; права на майнову частку, згідно рішення виконкому Печенізької селищної ради від 25.05.2001 року, яка перебуває в колективній власності КСП «Печенізький», реорганізованого в ПОСГП «Печенізький», селище Печеніги, Печенізького району, Харківської області. Майновий сертифікат на суму 11673,00 грн. належав ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай, серії ХА-ХХІІІ №076229; житлового будинку АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_4 спадкоємцями першої черги стали її діти ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Факт родинних відносин між позивачем та ОСОБА_4 підтверджується: свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 , свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 .

06.03.2008 року позивач та її рідний брат ОСОБА_3 отримали у державного нотаріуса Печенізької Державної нотаріальної контори Кормільця М.П. свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВКС №416139 в рівних частинах кожний на земельну ділянку площею 5,43 га та майновий сертифікат на суму 11673,00 грн.

Наразі вже після отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом позивачці стало відомо, що 20.02.2003 року її мати ОСОБА_4 склала заповіт, відповідно до якого на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: право приватної власності на землю, що належала їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серія Р1 №703087 та майновий пай, що належав їй на підставі Свідоцтва про право власності на майновий пай серії ХА- ХХІІІ №046229 заповіла: ОСОБА_1 , а житловий будинок АДРЕСА_1 , заповіла ОСОБА_3 .

Як зазначено у ст. 1216 Цивільного кодексу України: «Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ст. 1220 Цивільного кодексу України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна (ст. 1221 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч.3 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті ( ст. 1218 Цивільного кодексу України). Після смерті рідного брата позивача, ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_4 який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після смерті якого частково спадщину прийняла його дружина ОСОБА_2 , яка згідно Інформацї з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 05.12.2017 року у приватного нотаріуса Кормілець М.П. отримала Свідоцтво про право на спадщину, серія НМХ №635232 за реєстровим номером № 882, номер запису про право власності 23740553 на земельну ділянку 2,5103, кадастровий номер :01:003:0669 номер запису про право вланості 23740553.

Таким чином, враховуючі вищезазначені обставини, позивач вважає що ОСОБА_3 не мав права на спадкування Ѕ частини земельної діялнки, площею 5,43 га та майнового сертифікату на суму 11673,00 гривень та після смерті ОСОБА_3 свідоцтво яке отримала його дружина ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 2,5103, кадастровий номер :01:003:0669 також повинно бути визнано недійним, оскільки ОСОБА_3 , не мав права на спадкування сказаної земельної ділянки, та вона не повинна була входити до складу спадщини, що залишилась після його смерті.

Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1223 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1234 Цивільного кодексу України встановлено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Згідно зі статтею 1296 ЦК України спадкоємці як за законом, так і за заповітом мають право звернутись до нотаріуса за видачею їм свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці, за письмовою згодою між спадкоємцями спадщина підлягає перерозподілу, у цьому випадку, відповідно до вимог статті 1300 Кодексу, нотаріус, після повернення попередніх свідоцтв, видає нові свідоцтва про право на спадщину. Якщо свідоцтво про право на спадщину було видано іншим особам (іншим спадкоємцям), то судовий захист їх прав може здійснюватися шляхом визнання таких свідоцтв про право на спадщину частково( або повністю) недійсними та визнання за ними права на відповідну частину спадкового майна.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа самостійно вибирає спосіб захисту в суді своїх прав і розпоряджається предметом спору на власний розсуд.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55,124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції Українита Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8,9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом,а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

У пункті 145 рішення Європейського суду з прав людини від 15 листопада 1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейським судом з прав людини зазначено, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі заходи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім цього, судом вказано на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободпередбачено, що норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» у законі та на практиці, зокрема, у тому сенсі, що його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьев проти України» від 05 квітня 2005 року (заява N 38722/02)).

Таким чином, враховуючи ті обставини, що представник позивача надав суду достатньо доказів, які підтверджують позов, а відповідача надала суду заяву про визнання позову, суд, оцінивши та проаналізувавши письмові докази у справі, дійшов висновку, що позов законний, обґрунтований та такий, що підлягає частковому задоволенню.

Надаючи правову оцінку заяві позивача, про зменшення позовних вимог, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.133 ЦПК судовий збір не є складовою частиною позовних вимог, а відноситься до судових витрат.

Тому, суд розцінює вказану заяву не як заяву про зменшення позовних вимог в порядку ст.49 а як заяву з процесуальних питань.

Відповідно до статті 265 Цивільного процесуального кодексу України у рішенні суду зазначається розподіл судових витрат.

Частинами 1 та 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В даному випадку, судом встановлено, що позивач як у позовній заяві, так і під час розгляду спору не наполягав на стягненні з відповідача на його користь понесених судових витрат.

В силу приписів статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним при вирішенні питання про розподіл судових витрат у даній справі, не застосовувати приписи статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, якими передбачено відшкодування в повному обсязі відповідачем позивачу понесених ним судових витрат.

На підставі вищевказаного та керуючись ст.ст. 141,265, 328, 1216, 1217, 1228, 1222,1223,1234,1301 ЦК України, ст.ст. 259, 265,268 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, серії ВКС №4161139, зареєстроване в реєстрі за №385, яке видано 06.03.2008 року державним нотаріусом Печенізької державної нотаріальної контори Кормілець М.П. на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , скасувати Державні акти, що були видані на підставі вказаного свідоцтва, а саме: скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ №970590 площею 0,1439 га, кадастровий номер :01:005:0754; скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ №970587 площею 2,5103 га,кадастровий номер :01:003:0675; скасувати Державгний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 970585 площею 2,5103га, кадастровий номер :01:003:0669, скасувати Дкржавний акт на право власності на земельну ділянку серія №970586 площею, 0,0611 га кадастровий номер :01:003:0670; скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ №970589 площею 0,1439 га кадастровий номер :01:005:0753, та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, серія НМХ №635232 за реєстровим номером № 882, видане ОСОБА_2 05.12.2017 року приватним нотаріусом Печенізького нотаріального округу на земельну ділянку площею 2,5103 призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:003:0669, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 246, номер запису про право власності 23740553.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 5,43 га, яка розташована на території Печенізької селищної ради призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії Р1 №703087, виданого виконкомом Печенізької селищної ради та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю від 15.08.2001 року № 384 та право власності на майновий сертифікат на суму 11673.00 грн., що належав ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на майнговий пай, серії ХА-ХХІІІ №,076229, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складання повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через Печенізький районний суд Харківської області.

Повний текст судового рішення складений 22.10.2020 року.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ,адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП не відомо, адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя О.В. Цимбалістенко