Номер провадження: 22-ц/813/1771/20
Номер справи місцевого суду: 521/3740/18
Головуючий у першій інстанції Бобуйок І. А.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

розглянувши у судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду від 16 квітня 2019 року про закриття провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи на боці відповідача: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу - Буракова Олександра Ігорівна, ОСОБА_4 про визнання недійсним правочину про перехід права власності від 13.04.2017 року та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, ОСОБА_1 , звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , треті особи на боці відповідача ОСОБА_3 , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу - Буракова Олександра Ігорівна про визнання недійсним правочину про перехід права власності від 13 квітня 2017 року та визнання права власності. В обгрунтуванні позовних вимог зазначала, що 04.03.2016 року між ОСОБА_4 , діючим від імені ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 було укладено договір позики грошей на суму 441450, 00 грн.(що на момент підписання договору, в еквіваленті становило 16350 доларів США). Строк виплати повної суми боргу до 04.09.2016 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, між сторонами був укладений іпотечний договір, з накладанням заборони на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 1-20).

18 квітня 2018 року, ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси (суддя Бобуйок І.А.) було відкрито провадження та справу призначено до розгляду (а.с. 32).

16 квітня 2019 року, законним представником ОСОБА_1 ОСОБА_5 , було подано заяву про відмову від позову ОСОБА_1 та закриття провадження по справі, в якій був усвідомлений про наслідки закриття провадження.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси (суддя Бобуйок І.А.) від 16 квітня 2019 року було задоволено клопотання представника ОСОБА_6 та закрито провадження по справі (а.с. 158).

Не погоджуючись з вказаною ухвалою ОСОБА_1 , 10 жовтня 2019 року звернулась до Одеського апеляційного суду з апеляційною скаргою. Апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження, відкрити апеляційне провадження по справі, скасувати ухвалу Малиновського районного суду та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування апеляційної скарги апелянтка зазначає, що з поданням заяви про відмову від позовної заяви її представником вона не згодна. Апелянт посилається на те, що 16 квітня 2019 року, у день подання заяви про відмову від позову та у день винесення рішення по справі, нею було направлено представнику ОСОБА_5 заяву про відмову від його послуг. Крім того, як посилається апелянт, з представником не було узгоджено позицію, щодо відмови від позову та не надавалися відповідні доручення. Так, ОСОБА_1 вважає, що судом було порушені норми процесуального права, а тому просить задовольнити апеляційну скаргу (а.с.171-173).

18 березня 2020 року на електрону пошту апеляційного суду представником ОСОБА_2 ОСОБА_7 було направлено відзив на апеляційну скаргу, у якій представник відповідача зазначає, що на підтвердження того що на момент подачі представником позивача заяви про відмову від позову у нього були вістуні на це повноваження апелянтом не було надано жодного доказу, на підставі чого просила залишити оскаржувану ухвалу без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Учасники провадження про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотання про проведення судового засідання за допомогою відеоконференцзв`язку або про розгляд справи за їх відсутністю не подавали. При цьому було відхилено клопотання апелянта про відкладення слухання справи, оскільки саме по собі оголошення карантину не зупиняє роботи судів, а учасники провадження не позбавлені можливості взяти участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщенням суду відповідно до частини 4 статті 212 ЦПК України. Інших причин неможливості участі в судовому засіданні, зокрема в режимі відеоконференції, стороною не наведено. Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з поданої 16.04.2019 року представником позивачки - ОСОБА_5 , який діє на підставі ордеру без обмежень серія ОД №516776 від 16.04.2019 року, у судовому засіданні заяви про закриття провадження по справі у зв`язку з відмовою від позову.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, та звертає увагу на наступне.

ОСОБА_1 , звернулася до Малиновського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_2 , треті особи на боці відповідача ОСОБА_3 , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу - Буракова Олександра Ігорівна про визнання недійсним правочину про перехід права власності від 13 квітня 2017 року та визнання права власності. В обґрунтуванні позовних вимог зазначала, що 04.03.2016 року між ОСОБА_4 , діючим від імені ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 було укладено договір позики грошей на суму 441450, 00 грн.(що на момент підписання договору, в еквіваленті становило 16350 доларів США). Строк виплати повної суми боргу до 04.09.2016 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, між сторонами був укладений іпотечний договір, з накладанням заборони на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 1-20).

16 квітня 2019 року представник позивачки - ОСОБА_5 , який діє на підставі ордеру без обмежень серія ОД №516776 від 16.04.2019 року, у судове засідання з`явився, подав заяву про закриття провадження по справі у зв`язку з відмовою від позову. Наслідки закриття провадження у справі йому зрозумілі.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову. В разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, провадження по справі підлягає закриттю, оскільки позивач відмовився від позову, і відмова прийнята судом.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилається на направлення нею 16 квітня 2019 року, у день подання заяви про відмову від позову та у день винесення рішення по справі, представнику ОСОБА_5 заяви про відмову від його послуг, на підтвердження чого надає копію підписаною нею заяви на ім`я адвоката Жукова Т.В., датовану 16.04.2019 року. Зазначені доводи апеляційний суд відхиляє виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на наведене, з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦПК України, слід зробити висновок, що апелянт наполягаючи на направленні нею адвокату Жукову Т.В. заяви про відмову від його послуг саме 16.04.2020 року у день ухвалення оскаржуваного судового рішення, повинна довести існування відповідних обставин, на які вона посилається.

Втім, з доданої до апеляційної скарги копії заяви достеменно встановити неможливо навіть дату її складання. Щодо факту направлення відповідної заяви апелянтом ОСОБА_5 , то матеріали справи взагалі не містять жодних доказів надсилання такої заяви.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо посилань апелянтки на відсутність узгодження з адвокатом Жуковим Т.В., як її представником позиції щодо відмови від позову та ненадання апелянткою йому відповідних доручень, апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

В Україні єдиним корпоративним актом, що містить етичні норми діяльності адвокатів є Правила адвокатської етики, затверджені Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року (далі Правила).

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Правил у межах дотримання принципу законності адвокат зобов`язаний у своїй професійній діяльності виходити з переваги інтересів клієнта.

Статтею 14 Правил встановлено, що адвокат надає правову допомогу відповідно до законодавства України про адвокатуру та адвокатську діяльність на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - договір, за яким одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується надавати правову допомогу іншій стороні договору (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору, у випадку, якщо така оплата передбачена договором.

До договору про надання правової допомоги також застосовуються загальні положення цивільного законодавства про договір.

Частиною 1 ст. 37 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

Статтею 31 Правил передбачено, що клієнт та/або особа, яка уклала договір в інтересах клієнта, має право розірвати договір з адвокатом в односторонньому порядку на умовах, передбачених договором. При цьому, клієнт та/або особа, яка уклала договір в інтересах клієнта, зобов`язаний сплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар за всю роботу, що була виконана (надані послуги) чи підготовлено до виконання, а також компенсувати усі витрати за цим договором. Розірвання договору про надання правової допомоги з ініціативи клієнта та/або особи, яка уклала договір в інтересах клієнта, не є показником незадовільної роботи адвоката (адвокатського бюро, адвокатського об`єднання).

Відповідно до ст 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту

З наданого адвокатом Жуковим Т.В. ордеру №516776 на посвідчення повноважень адвоката на надання правової допомоги ОСОБА_1 , вбачається, що його видано на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 16 квітня 2019 року.

Однак, матеріали справи не містять жодних доказів розірвання вищезазначеного договору апелянткою, як не містять доказів виявлення такого наміру, адже як вже було зазначено вище з наданої ОСОБА_1 копії зави встановити факт її отримання ОСОБА_5 або хоча б її направлення йому неможливо.

Також, апеляційний суд звертає увагу на положення ч.1 ст. 66 Правил, відповідно до яких за порушення Правил адвокатської етики до адвоката можуть бути застосовані заходи дисциплінарної відповідальності в порядку, передбаченому чинним законодавством про адвокатуру та адвокатську діяльність, а також рішеннями З`їзду, актами Ради адвокатів України, Національної асоціації адвокатів України.

Втім, матеріали справи не містять доказів звернення ОСОБА_1 із скаргою щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності за порушення Правил адвокатської етики ОСОБА_5 , попри її твердження, щодо порушення ним ч. 2 ст. 8 Правил.

Окрім цього, ОСОБА_1 посилається на порушення судом вимог ст. 206 ЦПК України як на підставу для скасування оскаржуваної ухвали як помилкової.

Втім, апеляційний суд звертає увагу, що ч.5 ст. 206 ЦПК України суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

З матеріалів справи вбачається, що адвокат Жуков Т.В. не є законним представником позивача ОСОБА_1 , а діє на підставі договору про надання правової допомоги. Отже обставини, передбачені ч. 5 ст. 206 ЦПК України у даному випадку судом першої інстанції встановленню не підлягали.

Інших підстав неприйняття судом відмови позивача від позову, аніж встановлені у ч.5 ст. 206 ЦПК України, діючим цивільно-процесуальним законодавством не передбачено.

Частиною 2 ст. 206 ЦПК України також передбачено опоясок суду перевірити чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

Однак, з наведених вище підстав вбачається, що сумнівів у обмежені адвоката Жукова Т.В., як представника ОСОБА_1 у повноваженнях у суду першої інстанції не було. Так, зокрема, апеляційний суд звертає увагу, що на підтвердження своїх повноважень ним було надано ордер без обмежень серія ОД №516776 від 16.04.2019 року.

Інших обґрунтувань незаконності чи необґрунтованості ухвали Малиновського районного суду від 16 квітня 2019 року апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить.

Таким чином, враховуючи вище наведене, положення діючого цивільного законодавства, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без змін оскаржуване рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду від 16 квітня 2019 року про закриття провадження залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

05.11.2020 року м. Одеса