Провадження № 2-з/522/644/20
УХВАЛА

05 листопада 2020 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Чернявської Л.М.

При секретарі судового засідання Пейкова О.О.

розглянувши в письмовому провадженні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони вчиняти будь які дії (до подання позову),

ВСТАНОВИВ:

03 листопада 2020 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони вчиняти будь які дії (до подання позову), в якій просить: в порядку забезпечення позову накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на підставі договору дарування № 1971 від 04.10.2002 року, посвідченому приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Карімовою Л.М.; заборонити вчиняти будь які реєстраційні дії з квартирою АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на підставі договору дарування № 1971 від 04.10.2002 року, посвідченому приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Карімовою Л.М.

В обґрунтування заяви зазначає, що 04.10.2002 року на підставі договору дарування №1971, посвідченому приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Карімовою Л.М на ОСОБА_2 (з яким заявник перебувала у шлюбі) була оформлена квартира АДРЕСА_1 . Оскільки на той час вона мала банківські зобов`язання, а саме борг по кредиту, то не представлялося можливим оформити вищевказану квартиру на неї в цілому чи у частині, тому сторонами було обрано такий порядок оформлення як угода дарування. Починаючи з 1961 року по 2002 рік заявник працювала на посаді кошторисного інженера на підприємстві НПЗ «Лукойл». Її заробітна плата, враховуючи високу посаду складала близько 4000 тисяч гривень. Відповідно до офіційного джерела: сайт index.minfin.com.ua курс 1 дол. США на 01.06.2000 року дорівнював 5 гривень 41 копійка. Після придбання квартири, яка знаходилась у зруйнованому стані, що підтверджується фотографіями, заявник зробила ремонт за свої власні кошти, що є на її погляд невід`ємні поліпшення. На даний час готується позовна заява предметом якої є квартира за адресом: АДРЕСА_3 . Відповідно до позовних вимог, заявник бажає визнати, що проведені невід`ємні поліпшення, які вона зробила в даній квартирі значно збільшили її вартість що дає її право визнавати її спільною сумісною власністю подружжя та вимагати від ОСОБА_2 Ѕ частину даної квартири. В зв`язку з чим, заявник вважає за необхідне вжити заходи забезпечення позову.

04 листопада 2020 року ухвалою суду заяву ОСОБА_1 призначено до розгляду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії.

Згідно ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

З тексту заяви про забезпечення позову вбачається, що ОСОБА_1 має намір звернутися до Приморського районного суду м. Одеси із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання власності спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

В свою чергу ст. 57 СК України визначає виключний перелік майна, яке поділу між подружжям не підлягає.

Положення ст. 62 СК України вказують на те, що майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому для застосування передбачених частиною першою статті 62 СК України правил, істотне збільшення вартості майна (у розглядуваній справі - квартири) повинне відбутися саме внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна внаслідок невід`ємних поліпшень, а не придбання у квартиру меблів, побутової техніки тощо, які можуть бути самостійними об`єктами поділу спільного майна.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Заявник вказує, що з розмови з ОСОБА_2 їй стало відомо про його намір продати спірну квартиру, також на декількох інтернет-сайтах була розміщена інформація про продаж спірної квартири.

Зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду та порушить права позивача.

Відповідно до вимог закону, суд вирішуючи питання про забезпечення цього майбутнього позову має прийти до висновку, що невжиття вказаних заявником заходів забезпечення цього позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення суду або ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Предметом спору є квартира АДРЕСА_4 та має наступні характеристики: загальна площа 147,6 кв.м, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на підставі договору дарування №1971 від 04.10.2002 року, посвідченому приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Карімовою Л.М.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, заявлений позивачем вид заходів забезпечення позову у вигляді арешту спірного майна передбачений нормами чинного законодавства, та є доцільним заходом забезпечення позову в рамках даної справи. Таке забезпечення позову, враховуючи його предмет, можна вважати співмірним із заявленими вимогами.

Необхідність обрання даного виду забезпечення позову є обґрунтованою, так як відсутність арешту вказаного майна може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення, так як існує реальна можливість відчужити майно третім особам, що суттєво ускладнять виконання можливого рішення суду.

Таким чином, невжиття заходу забезпечення, як арешт може порушити права заявника, оскільки спірне майно може бути відчужено ще до подання позову.

Також, наразі відсутні підстави вважати застосування даного виду забезпечення позову таким, що спричинить відповідачу збитки.

Водночас, щодо забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь які реєстраційні дії щодо спірного майна, суд вважає вказану вимогу недостатньо обґрунтованою.

Крім того, відповідно до ст. 154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Таким чином, з метою забезпечення права на ефективний захист, клопотання про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно заявника, підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.149, 150, 153, 154, 260, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту, та заборони вчиняти будь які дії (до подання позову) задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на підставі договору дарування №1971 від 04.10.2002 року, посвідченому приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Карімовою Л.М.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Направити примірник ухвали про забезпечення позову заявнику та всім особам для негайного виконання, яких стосуються заходи забезпечення позову і відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд міста Одеси протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом (ч.1 ст. 157 ЦПК України).

Стягувач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_5 .

Боржник: ОСОБА_2 , АДРЕСА_5 .

Суддя Л.М. Чернявська