Ухвала

09 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 752/10323/17

провадження № 61-17923св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач -ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на постанову Київського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року у складі колегії суддів: Мельника Я. С., Іванової І. В., Матвієнко Ю. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5 , в кому просила визнати за нею право власності на будівельні матеріали, які розташовані на земельній ділянці по АДРЕСА_1 що складають: житлову прибудову площею 97,1 кв. м, погріб площею 10,4 кв. м та навіс площею 41,4 кв. м.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_5 є матір`ю її померлого чоловіка.

Вказувала, що починаючи з 1999 року ОСОБА_5 неодноразово пропонувала їй та чоловіку продати свою квартиру в м. Луцьк, в якій вони мешкали, та переїхати до м. Києва, збудувавши для себе житло на вказаній земельній ділянці, яка належала відповідачці, і на ній розташовувався невеликий старий будинок разом з господарськими спорудами, які було збудовано ще в 1970-ті роки, тому вони з чоловіком погодилися переїхати і спільними зусиллями, за рахунок власних заощаджень, коштів, отриманих від продажу житла в м. Луцьк, збудували на вказаній земельній ділянці житлову прибудову площею 97,1 кв. м, погріб площею 10,4 кв. м та навіс площею 41,4 кв. м, будівельна вартість цих об`єктів склала 695 539,00 грн. Після смерті чоловіка відносини між сторонами погіршилися, ОСОБА_5 відмовилася подавати відповідні документи, необхідні для прийняття в експлуатацію, відмовляється це робити і до цього часу, погрожуючи її виселити без будь-якої компенсації витрат. ОСОБА_1 зазначала, що оскільки вона разом з чоловіком збудували це нерухоме майно за власні кошти та за згодою відповідачки, однак ці об`єкти не приймаються до експлуатації, і вона позбавлена можливості зареєструвати право власності на них з вини відповідачки, а усі спроби вирішити спір мирним шляхом виявилися марними, то вимушена звернутися до суду із цим позовом.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 11 липня 2019 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на будівельні матеріали, що складають житлову прибудову площею 97,1 кв. м, погріб площею 10,4 кв. м та навіс площею 41,4 кв. м, та розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 6 955, 40 грн судових витрат.

Не погодившись із цим рішенням, ОСОБА_2 , який не брав участі у справі, подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи. Крім того, зазначив, що оскаржуваним рішенням порушуються його права як власника спірного майна.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 липня 2019 року залучено до участі у справі правонаступників ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Постановою Київського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 11 липня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. Вирішено питання судових витрат.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 у жовтні 2019 року засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року у вищевказаній справі, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В касаційній скарзі зазначає клопотання про розгляд справи за його участю.

У жовтні 2019 року від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 до Верховного Суду надійшло клопотання про забезпечення позову у цій справі.

У листопаді 2019 року від ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він погоджується з позицією ОСОБА_1 , просить касаційну скаргу задовольнити.

У листопаді 2019 року від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_7 надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому посилаючись на її необґрунтованість просить залишити без задоволення а оскаржувану постанову залишити без змін. Просить розгляд справи проводити за її участю.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 у цій справі, витребувано матеріали справи № 752/10323/17 із суду першої інстанції, встановлено учасникам справи строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року в задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про забезпечення позову відмовлено.

У жовтні 2019 року матеріали справи № 752/10323/17 надійшли до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ).

Відповідно до пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Враховуючи, що касаційна скарга у справі, що переглядається, подана у грудні 2019 року, вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-IX.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України(в редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України (в редакції, чинній на час подання касаційної скарги) касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною п`ятою статті 401 ЦПК України, суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

У відповідності до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Абзац другий частини першої цієї статті визначає, що в разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Таким чином, питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішує Верховний Суд з огляду на встановлену необхідність таких пояснень.

Положення частин п`ятої та шостої статті 279 ЦПК України, якою врегульовано порядок розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження в суді першої інстанції, не застосовуються при касаційному розгляді, оскільки суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права та не вирішує питань доказування у справі і не встановлює обставин справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Оскільки суд касаційної інстанції не приймав рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень і такої необхідності колегія суддів не вбачає, то у задоволенні клопотань про розгляд справи за участю сторін слід відмовити.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду.

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотань представників ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , ОСОБА_2 - ОСОБА_7 про розгляд справи за їх участю відмовити.

Справу за позовом у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності, за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на постанову Київського апеляційного суду від 05 вересня 2019 року призначити до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 18 листопада 2020 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак

Г. І. Усик