Справа № 758/2361/20
Провадження № 2/758/7274/20
У Х В А Л А

про передачу справи за підсудністю

03 листопада 2020 року місто Київ

Подільський районний суд м.Києва у складі судді Ларіонової Н.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до громадянки Канади ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду м.Києва з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем ОСОБА_2 17.05.1985 року відділом запису актів громадянського стану Виконкому Подільської районної Ради народних депутатів м. Києва, зазначивши, що дітей подружжя не має, а відповідач ОСОБА_2 наразі проживає у м.Торонто (Канада), до 1993 р. сторони проживали в Подільському районі м.Києва

Ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 07.04.2020 р. вищевказаний позов на підставі ст.28 ч.2 ЦПК України переданий для розгляду за підсудністю Печерському районному суду м.Києва.

Незважаючи на те, що ст.32 ЦПК України визначено недопустимість спорів про підсудність між судами, ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 25.05.2020 р. (суддя Підпалий В.В.) вищевказаний позов повернутий Подільському районному суду м.Києва з посиланням на те, що останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача є Подільський район м.Києва, про що зазначив позивач у своєму позові. При цьому, Печерський районний суд м.Києва, не маючи на те передбачених законом підстав, припустився до оцінки висновків, зазначених в ухвалі Подільського районного суду м.Києва від 07.04.2020 р.

Вищевказаний позов надійшов до Подільського районного суду м.Києва 12.10.2020 р.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд вважає, що вищевказаний позов слід направити за підсудністю за таких підстав.

Звертаючись за підсудністю до Подільського районного суду м.Києва, позивач в позові зазначив, що останнє відоме зареєстроване місце проживання відповідача до 1993 р. був АДРЕСА_1 ).

Дійсно, відповідно до ст.28 ч.9 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідомо, пред`являються, зокрема, за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання.

Отже, законодавець пов`язує можливість звернення з позовом за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача лише, якщо місце реєстрації проживання або перебування такого відповідача є невідомим.

Між тим, передаючи ухвалою від 07.04.2020 р. вищевказаний позов за підсудністю до Печерського районного суду м.Києва, Подільським районним судом м.Києва вже були перевірені дані обставини в порядку ст.187 ч.6 ЦПК України з Реєстру територіальної громади м.Києва, яким ведеться після 04.04.2016 р., та встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованою по місту Києву не значиться.

Більш того, в ухвалі Подільського районного суду м.Києва від 07.04.2020 р., з обґрунтуванням на норми права та встановлені при вирішенні питання про відкриття провадження у справі обставини, зазначено про те, що вищевказаний позов ОСОБА_1 підсудний Печерському районному суду м.Києва як суду за зареєстрованим місцем проживання позивача на підставі ст.28 ч.2 ЦПК України.

При цьому самі матеріали, які були додані позивачем до його позову, вже містять відомості про місце проживання відповідача, яка є громадянином Канади за виданим 19.04.2017 р. паспортом та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується долученою копією сумісної заяви подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченої консулом Генерального консульства України в м.Торонто від 20.12.2019 р. (арк.спр.10).

А відтак, місце знаходження (перебування) відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не може вважатись невідомим в сенсі чинного законодавства.

Відповідно до ст.28 ч.10 ЦПК України позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.

Отже, за даною правовою нормою підсудність позову пов`язується також із реєстрацією місця проживання відповідача. При цьому сам позивач в позовній заяві зазначає про відсутність у відповідача майна в Україні.

А відтак, після безпідставного повернення вищевказаного позову Печерським районним судом м.Києва Подільським районним судом м.Києва, в порядку ст.187 ч.6 ЦПК України, з метою додаткової перевірки останнього відомого зареєстрованого місця проживання відповідача в місті Києві, була отримана інформація з Відділу обліку та моніторингу інформації місця проживання ЦМУ ДМС в м.Києві та Київській області, яким, зокрема як і правонаступником органів внутрішніх справу, що до утворення органів міграційної служби займались пропискою (реєстрацією) осіб за їх місцем проживання, до 04.04.2016 р. здійснювались повноваження з реєстрації місця проживання (тобто, в разі зняття з реєстраційного обліку даної особи (виписки) до вказаного періоду, такі відомості мають бути зазначені зі вказуванням дати зняття з реєстраційного обліку) та згідно такої інформації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованою або знятою з реєстрації по місту Києву не значиться.

Отже, згідно наявних матеріалів, в Подільському районі м.Києва ані станом на час відкриття провадження у справі, ані до цього відповідач ОСОБА_2 ніколи не була зареєстрована, що підтверджується отриманими судом у встановленому законом порядку документами, а тому адреса: АДРЕСА_1 (зазначена позивачем у позові та на яку послався Печерський районний суд м.Києва у своїй ухвалі, зазначаючи про те, що реєстрація шлюбу 17.05.1985 р. відбувалась у відділі ЗАГС виконкому Подільської районної ради м.Києва)) не може в будь-якому випадку вважатись останньою відомою адресою саме зареєстрованого місця проживання відповідача.

Посилання про останнє відоме зареєстроване місце проживання відповідача в Подільському районі м.Києва суд вважає штучним (для визначення підсудності Подільському районному суду м.Києва); таким, що не підтверджується матеріалами справи, та таким, що в даному випадку не може бути застосованим для відкриття провадження Подільським районним судом м.Києва, оскільки за наявними матеріалами справи відповідач ОСОБА_2 має відоме місце проживання - у м.Торонто (Канада).

Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що вищевказаний позов є не підсудним Подільському районному суду м.Києва ні за правилом загальної територіальної підсудності, встановленої ст.27 ч.1 ЦПК України (за зареєстрованим місцем проживання відповідача, ні за правилом альтернативної територіальної підсудності, встановленої ст.28 ч.9, 10 ЦПК України (за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання чи перебування в Україні).

Слід наголосити, що згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення апеляційним судом з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ст.378 ч.1 ЦПК України).

А відтак, постановлення будь-якого процесуального рішення за результатом розгляду по суті вищевказаного позову Подільським районним судом м.Києва буде порушенням територіальної юрисдикції спору та розгляд справи неналежним судом, що не може вважатись законним та призведе до безумовного скасування рішення у справі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Перевіряючи та визначаючи підсудність вищевказаного позову, суд зазначає про таке.

Частиною 2 ст. 28 ЦПК України передбачено, що позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Як вбачається з матеріалів позову, позивач по справі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) майже досяг віку 60 років, що є пенсійним віком для чоловіків в України та зумовлює непрацездатність як пенсіонера.

Передаючи позов на розгляд за підсудністю до Печерського районного суду м.Києва, Подільський районний суд м.Києва в ухвалі від 07.04.2020 р. зазначив про це та вказав, що саме до територіальної юрисдикції даного суду належить вищевказаний позов на підставі ст.28 ч.2 ЦПК України.

Вказана ухвала не була оскаржена позивачем (його представником), набрала законної сили та підлягала до виконання згідно її змісту, в зв`язку з чим вищевказаний позов на підставі ст.32 ЦПК України, частина 2 якого зобов`язує суд прийняти до провадження справу, яка передана за підсудністю, мав бути обов`язково прийнятий до провадження Печерського районного суду м.Києва.

Передаючи на теперішній час вищевказаний позов за підсудністю до Печерського районного суду м.Києва, Подільський районний суд м.Києва додатково звертає увагу на таке.

Як достеменно вбачається з наданих документів, відповідач ОСОБА_2 є громадянином Канади (арк.спр.10 зв.бік).

Відповідно ст.497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до рекомендацій Пленуму Верховного Суду України, викладених у постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. № 11, Верховний Суд України зазначає, що в разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, один з яких проживає в Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими ст.110 ЦПК України (п.5).

Стаття 110 ЦПК України (2004 р.) є аналогічною ст.28 ЦПК України (2017 р.).

Листом від 16.05.2013 № 24-754/0/4-13 Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ детально надав роз`яснення про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом, зокрема і про шлюб, узагальнення якої відбулось 01.03.2013 р. засіданні пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Даний лист є чинним і на теперішній час та надсилався для відома і застосування в роботі всім судам.

Частиною національного законодавства України є чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 9 Конституції України).

Чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства (частина перша статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України").

До міжнародних угод, якими врегульовано правила міжнародного цивільного процесу, належать двосторонні та багатосторонні договори, підписані Україною, та угоди колишнього СРСР, які зберігають юридичну силу для України.

Відповідно до статті 24 Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів від 23 серпня 1978 року (ООН) двосторонній договір, що у момент правонаступництва був чинним щодо території, що є об`єктом правонаступництва держав, вважається чинним між новою незалежною державою й іншою державою-учасницею, коли: вони чітко про це домовилися; або якщо через свою поведінку вони мають вважатися такими, що про це домовилися.

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про правонаступництво України" від 12 вересня 1991 року Україна є правонаступником прав і обов`язків за міжнародними договорами Союзу РСР, які не суперечать Конституції України та інтересам республіки.

Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору (частина друга статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України").

При цьому суди повинні враховувати, що суд не може застосовувати закон, який регулює правовідносини, що розглядаються, інакше як міжнародний договір. У той же час міжнародні договори застосовуються, якщо вони не суперечать Конституції України (пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя").

У разі виникнення питання про застосування міжнародних договорів, що стосуються одного і того ж питання, застосовуються положення частини третьої статті 30 Віденської конвенції про право міжнародних договорів 1986 року, відповідно до якої, якщо всі учасники попереднього договору є також учасниками наступного договору, але дію попереднього договору не припинено або не зупинено відповідно до статті 59, попередній договір застосовується тільки тією мірою, якою положення є сумісними з положеннями наступного договору.

Розглядаючи справи за участю іноземного елемента, судам слід з`ясовувати наявність чинного між державами договору та за його наявності - порядку регулювання спірних правовідносин, що виникли.

Стаття 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначає загальні правила підсудності судам України справ з іноземним елементом.

Частиною першою статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

За правилами статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: - в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України (п.12).

Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що вищевказаний позов ОСОБА_1 , що є зареєстрованим мешканцем Печерського району м.Києва, до громадянки Канади ОСОБА_2 , місце проживання якої відомо (у Канаді) про розірвання шлюбу, на підставі наведених норм права та згідно підтверджених документів, є підсудним лише Печерському районному суду м.Києва, про що Подільський районний суд м.Києва зазначав в ухвалі від 07.04.2020 р.

Статтею 187 ч.9 ЦПК України, що регулює питання відкриття провадження у справі, передбачено, що в разі, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Виходячи з наведеного вище, суд дійшов висновку, що матеріали позову (оскільки провадження у справі ще не відкрито) слід передати на розгляд до належного суду - Печерського районного суду м. Києва, до територіальної юрисдикції якого належить даний позов як суду за зареєстрованим місцем проживання позивача.

Передача вищевказаного позову за підсудністю до Печерського суду м.Києва не є спором про підсудність, оскільки, беручи до уваги, що позивач є зареєстрованим мешканцем Печерського району м.Києва, що підтверджується матеріалами позову та отриманими Подільським районним судом м.Києва документами, єдиним судом в України, якому підсудний вищевказаний позов, є Печерський районний суд м.Києва як суд за зареєстрованим місцем проживання позивача на підставі ст.28 ч.2 ЦПК України. При цьому, повертаючи вищевказаний позов Подільському районному суду м.Києва за ухвалою від 25.05.2020 р., Печерський районний суд м.Києва постановив ухвалу, яка не передбачена ЦПК України, а саме: про повернення позову Подільському районному суду м.Києва, яким цей позов був переданий Печерському районному суду м.Києва за підсудністю відповідно до норм ЦПК України.

На підставі наведеного вище, керуючись ст.ст.28 ч.2, 31 ч.1 п.1, 187 ч.9, 258-260, 261, 353 ЦПК України, п.15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.), -

У Х В А Л И В :

Матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до громадянки Канади ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - передати на розгляд за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

Ухвала може бути оскаржена позивачем апеляційному порядку до Київського апеляційного суду з подачею апеляційної скарги через Подільський районний суд м.Києва протягом 15 днів з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому копія ухвали не була вручена в день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала складена 03.11.2020 р.

СуддяН. М. Ларіонова