ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«02» листопада 2020 року

м. Харків

справа № 642/299/20-ц

провадження № 22ц/818/4821/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», представниця позивача - Камінська М.І.,

відповідачка - ОСОБА_1 , представник відповідачки - ОСОБА_2 ,

третя особа - ОСОБА_3 ,

позивачка за зустрічним позовом - ОСОБА_1 , представник позивачки за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

відповідач за зустрічним позовом - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», представниця відповідача за зустрічним позовом - Камінська М.І.

третя особа за зустрічним позовом - ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на ухвалу судді Ленінського районного суду м. Харкова від 09 червня 2020 року в складі судді Вікторова В.В.

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, який в подальшому уточнив.

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа: ОСОБА_3 про визнання договорів іпотеки та поруки припиненими.

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, яка мотивована тим, що між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № МL708/031/2008 від 22 лютого 2008 року. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між банком та нею укладено договір іпотеки № РМL708/031/2008, предметом якої є квартира АДРЕСА_1 .

Посилалася на те, що 05 листопада 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» надіслав їй досудову вимогу про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором, у якій ОСОБА_3 запропоновано у тридцятиденний термін погасити боргові зобов`язання перед банком у повному обсязі.

Вважала, що на належну їй квартиру поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», втрата чинності якого відбудеться у жовтні 2020 року.

Зазначила, що умовами договору іпотеки передбачений механізм позасудового способу задоволення вимог товариства за рахунок вартості предмета іпотеки. Отже, товариство має реальну можливість зареєструвати право власності на квартиру, що належить їй та реалізувати її у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 .

Вважала, що невжиття заходу забезпечення позову унеможливить ефективний захист та поновлення її порушених прав та інтересів, фактично призведе до незаконного вибуття з її володіння квартири, яка є її єдиним житлом та у якій вона проживає разом з дочкою та неповнолітнім онуком.

Просила вжити заходи забезпечення позову, у вигляді заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно (в тому числі, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міській, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які дії, у тому числі, але не обмежуючись: державну реєстрацію права власності та інших речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( в тому числі, до Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек) записи про державну реєстрацію права власності та інших речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації права власності та інших речових прав та їх обтяжень, змін до таких записів щодо об`єкту нерухомого майна, а саме квартири, загальною площею 70,8 кв м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна в реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису 59202 в книзі 1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, реєстраційний номер № Н8-БНтОФ «Україна».

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Харкова від 09 червня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задоволено; до вирішення справи по суті заборонено будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно (в тому числі, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міській, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які реєстраційні дії, у тому числі, але не обмежуючись: державну реєстрацію права власності та інших речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (в тому числі, до Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек) записи про державну реєстрацію права власності та інших речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації права власності та інших речових прав та їх обтяжень, змін до таких записів щодо об`єкту нерухомого майна, а саме квартири, загальною площею 70,8 кв м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна в реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису 59202 в книзі 1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, реєстраційний номер № Н8- БНтОФ «Україна».

Не погоджуючись з ухвалою судді Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати, постановити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову залишити без задоволення, стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, не звернув увагу на те, що, вирішуючи питання щодо співмірності заявленого до встановлення засобу обтяження, відсутні підстави вважати, що виконання ймовірного рішення у даній справі може залежати від встановлення заборони відчуження квартири, за якою збережено статус предмета іпотеки та реєстрації таких дій, з огляду на заявлені позовні вимоги у цій справі.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали оскарження ухвали цивільної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» необхідно залишити без задоволення, ухвалу судді - залишити без змін.

Ухвала судді суду першої інстанції, з висновком якої погоджується судова колегія, мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Матеріали оскарження ухвали свідчать про те, що в провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа: ОСОБА_3 про визнання договорів іпотеки та поруки припиненими.

В своїй уточненій позовній заяві Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» просив в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором № МL708/031/2008 від 22 лютого 2008 року в розмірі 1 061 807,20 грн (у тому числі, 424 224,63 грн - заборгованість за кредитом, 106 678,97 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, 530 903,60 грн - пеня) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 шляхом реалізації її на прилюдних торгах через органи виконавчої служби (приватного виконавця) за ціною, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки майна, проведеної суб`єктом оціночної діяльності відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» на час проведення прилюдних торгів щодо реалізації предмету іпотеки; передати предмет іпотеки, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в управління Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на період до її реалізації з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладення договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами; стягнути з відповідачки на його користь судовий збір в розмірі 7575,00 грн.

В зустрічному позові ОСОБА_1 просила визнати припиненою іпотеку нерухомого майна за договором іпотеки № РМL708/031/2008 від 22 лютого 2008 року, що укладений між нею та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати припиненим зобов`язання поруки за договором поруки № SR708/031/2008 від 22 лютого 2008 року, що укладений між ОСОБА_4 та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на її користь судовий збір в розмірі 5890,80 грн.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2020 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Харкова від 05 березня 2020 року зустрічний позов ОСОБА_1 прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

22 лютого 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № МL708/031/2008, за яким ОСОБА_3 отримала кредит в розмірі 54 810,00 доларів США зі сплатою 5,99% річних з остаточним поверненням кредиту 22 лютого 2023 року (а.с.10-18).

22 лютого 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № РМL708/031/2008, предметом якого є квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 19 березня 1997 року № Н8-34 (а.с.19-24).

У листопаді 2008 року Закрите акціонерне товариство «ОТП Банк» на адресу ОСОБА_1 направив досудову вимогу № 708-3/518 від 05 листопада 2008 року про погашення заборгованості за кредитним договором № МL708/031/2008 від 22 лютого 2008 року (а.с.30).

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 24 липня 2014 року по справі № 642/4969/14-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором № МL708/031/2008 від 22 лютого 2008 року у розмірі 1 061 807,20 грн, в іншій частині позовних вимог - відмовлено, вирішено питання щодо судових витрат (а.с.31-37).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктами 2 та 10 частини 1 статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом частини 3 статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Як вбачається з роз`яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону, як підприємець.

Відповідно до пункту 6 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановлення судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі, для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Предметом спору у справі, що розглядається, є як звернення стягнення на предмет іпотеки, так і визнання договорів іпотеки та поруки припиненими. Одна з цих вимог має майновий характер.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 зазначила, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

В суді апеляційної інстанції представниця Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» не заперечувала проти того, що спір не розглянуто. Однак, наполягала на тому, що оскільки спірна квартира є іпотечним майном, невжиття заходів не може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог.

Проте, зважаючи на те, що позов має і майновий характер, між сторонами дійсно виник спір щодо предмету іпотеки, визнання договорів іпотеки та поруки припиненими та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову товариства, а також обґрунтоване припущення щодо можливості відчуження спірного майна на користь третіх осіб, колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для застосування заходів забезпечення позову.

За таких умов, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про наявність підстав для забезпечення позову шляхом накладення заборони вчиняти дії, спрямовані на відчуження спірної квартири.

Такий спосіб забезпечення позову передбачений чинним законодавством та ґрунтується на положенні статті 150 ЦПК України, за змістом якої позов може бути забезпечений забороною вчиняти певні дії, а також є співмірним заявленим вимогам.

Суд першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, обґрунтовано виходив із того, що визначений спосіб забезпечення позову є таким, що відповідає позовним вимогам, враховує права та інтереси учасників справи та буде достатнім для забезпечення виконання судового рішення у майбутньому, такий вид забезпечення позову у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмету спору та співмірний із заявленими позовними вимогами, а невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог.

Доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції у відповідності до принципів розумності, співмірності, норм процесуального права та правильно застосувавши норми матеріального права, обґрунтовано задовольнив заяву про забезпечення позову, у зв`язку з чим на підставі статті 375 ЦПК України апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржувана ухвала залишається без змін.

Питання щодо стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги на цій стадії не вирішується, оскільки розглядається лише процесуальне питання, а не вирішується справа по суті.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - залишити без задоволення.

Ухвалу судді Ленінського районного суду м. Харкова від 09 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 06 листопада 2020 року.