Ухвала

09 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 444/408/20

провадження № 61-15723ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 19 травня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Жовківське міське виробниче управління житлово-комунального господарства», третя особа: ОСОБА_2 , профспілковий комітет Комунального підприємства «Жовківське міське виробниче управління житлово-комунального господарства», про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, оплату вимушеного прогулу, відшкодування майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Комунального підприємства «Жовківське міське виробниче управління житлово-комунального господарства» (далі - КП «Жовківське міське виробниче управління житлово-комунального господарства»), третя особа: ОСОБА_2 , профспілковий комітет Комунального підприємства «Жовківське міське виробниче управління житлово-комунального господарства», про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, оплату вимушеного прогулу, відшкодування майнової та моральної шкоди.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що відповідно до наказу від 11 березня 2019 року № 11-К її прийнято на роботу в КП «Жовківське міське виробниче управління житлово-комунального господарства» на посаду прибиральника територій вулиць з посадовим окладом 5 383,20 грн. 30 серпня 2019 року її безпідставно звільнили з роботи відповідно до пункту 3 статті 40 Кодексу законів про працю України з порушенням її прав. Їй доручили додатково обслуговувати вулицю Яворницького у м. Жовква, що не входило до її трудових обов`язків. Свою роботу вона виконувала належним чином. У травні 2019 року вона відмовилася від часткового прибирання. У зв`язку з цим ставлення роботодавця до неї погіршилося. Їй виплатили заробітну плату не у відповідному розмірі. Розрахунок їй не надали. Вона не порушувала трудової дисципліни. Акти і доповідні, написані щодо неї, є безпідставними. У зв`язку із чим, вона зверталася у відповідні органи держпраці. Їй виплачували заробітну плату у меншому розмірі, ніж встановлено. Перебуває у скрутному матеріальному становищі у зв`язку із звільненням.

Із урахуванням наведених обставин, позивач, із урахуванням уточнених вимог, просила скасувати наказ про її звільнення, поновити на роботі, виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 40 000,16 грн та 50 000,00 грн на відшкодування моральної шкоду, завданої третьою особою ОСОБА_2 .

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 19 травня 2020 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій виходили із того, що позивач не надала доказів на підтвердження її незаконного звільнення та порушення її прав як працівника, а також розрахунку обґрунтування суми відшкодування їй матеріальної шкоди, обґрунтування суми відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн.

22 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 19 травня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню із таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У поданій касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не наводить передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судового рішення. Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення на обґрунтування випадків (випадка), перелічених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

У пункті 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи те, що заявник не виконала вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, така скарга підлягає поверненню заявнику.

Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статями 389, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 19 травня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Жовківське міське виробниче управління житлово-комунального господарства», третя особа: ОСОБА_2 , профспілковий комітет Комунального підприємства «Жовківське міське виробниче управління житлово-комунального господарства», про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, оплату вимушеного прогулу, відшкодування майнової та моральної шкоди повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак