Провадження № 2/263/601/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2020 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Музики О.М.,

за участю секретаря Налісної Ю.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Харитонова В.В.,

представника відповідача - Карацюби В.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про встановлення факту спільного проживання та прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради, яку уточнено в ході розгляду справи та в якій позивач просив суд: встановити факт спільного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_2 на момент відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 ; встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті його дружини ОСОБА_3 у вигляді квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за позивачем право власності у порядку спадкування на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що з 29 жовтня 1999 року він проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своєю дружиною ОСОБА_4 , донькою ОСОБА_5 та сином ОСОБА_6 . Зазначена квартира належала його матері, після смерті якої успадкована його батьком ОСОБА_3 . Після смерті матері позивача, його батько ОСОБА_3 почав постійно проживати з ним та іншими членами його родини у зазначеній квартирі, тобто з 01 липня 2010 року до моменту його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті батька позивач продовжував проживати у зазначеній квартирі, та через тривалу хворобу, тільки 10 квітня 2019 року звернувся до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав. У зв`язку із тим, що позивачем не надано доказів факту проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини однією сім`єю, відкриття спадкової справи нотаріусом було відкладено. Посилаючись на указані обставини та положення ст. ст. 1268, 1270, 1296 ЦК України, позивач просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до ст. 182 ЦПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлено - він встановлюється судом.

За змістом п. 2 ч. 5 ст. 178 ЦПК України до відзиву додаються документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Згідно з частинами сьомою та восьмою статті 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Маріупольська міська рада не долучила до відзиву на позов доказів на підтвердження його надіслання іншим учасниками справи, а також такий поданий після спливу строку, встановленого в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Згідно з частиною четвертою статті 183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Таким чином, зазначений відзив не прийнятий судом до розгляду та повернутий відповідачу.

Позивач у судовому засіданні пояснив, що квартира АДРЕСА_2 належала його батькам та вони у ній проживали. Відповідно квартира НОМЕР_5 у цьому ж будинку була придбана позивачем, однак оформлена на матір, а документи на неї перебували у нього. Коли матері померла - ІНФОРМАЦІЯ_2 , то її чоловік та батько позивача оформив на квартиру АДРЕСА_2 спадкові права, а на квартиру НОМЕР_5 у цьому будинку спадщину не оформляв, оскільки документи перебували у ОСОБА_1 . У зв`язку з тим, що батько позивача та сам ОСОБА_1 хворіють, фактично останній самостійно не пересувається, перебуває у лежачому стані, прийнято рішення про продаж батьком позивача квартири НОМЕР_6 у вказаному будинку та відповідно він переїхав до сина - ОСОБА_1 , де і здійснювали догляд один за одним, вели спільний побут, проживали однією сім`єю. Заяву про прийняття спадщини після сперті батька подав до нотаріальної контори, однак за відсутності доказів спільного проживання з батьком нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва. У подальшому звертався до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю з батьком, однак ухвалою суду заява залишена без розгляду. З наведених підстав просив позовні вимоги задовольнити, у подальшому надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Представник позивача - адвокат Харітонов В.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові, у подальшому подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволенні позовних вимог з огляду на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження порушення його прав з боку відповідача, або не визнання факту постійного проживання зі спадкодавцем. Крім цього, позивачем не надано відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, тобто відсутнє підтвердження того, що позивач звертався до нотаріуса з відповідною заявою. Крім цього, позивачем не надано доказів на підтвердження обставин спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем. У подальшому надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Рух справи.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 жовтня 2019 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 листопада 2019 року уточнену позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 грудня 2019 року продовжено строк для усунення недоліків уточненої позовної заяви.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 січня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження, по справі призначено підготовче судове засідання. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив, та строки їх подання.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 лютого 2020 року відмовлено у прийнятті уточненої позовної заяви, у зв`язку із невідповідністю її вимогам ч. 5 ст. 49 ЦПК України.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 лютого 2020 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 березня 2020 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву позивача.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 травня 2020 року закрито підготовче судове засідання, цивільну справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 червня 2020 року відмовлено у прийнятті відзиву на позовну заяву представника відповідача.

Фактичні обставини справи, установлені судом.

Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася позивач,а також витребувані судом, інших суду не представлено.

Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого.

Судом установлено, що батьками позивача ОСОБА_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданим 05 лютого 1966 року (а. п. 8).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданим повторно 14 грудня 2018 року (а. п. 7).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданим повторно 14 грудня 2018 року (а. п. 6).

З реєстраційного свідоцтва від 14 жовтня 1999 року № НОМЕР_7, виданого Маріупольським бюро технічної інвентаризації, біржового контракту від 07 жовтня 1999 року № 25873 та копії рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 серпня 2010 року вбачається, що право власності на квартири за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_3 (а. п. 10 - 11, 30). Зазначені обставини також підтверджуються Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17 липня 2020 року № 216800857.

Після смерті ОСОБА_3 , приватним нотаріусом Горелик К.О. зведено спадкову справу № 53093510 та видано свідоцтво про право на спадщину, що підтверджується Витягом зі спадкового реєстру від 13 липня 2019 року № 56846065 (а. п. 12).

Як вбачається з відповіді Донецького обласного державного нотаріального архіву Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 18 лютого 2020 року № 129/01-12 щодо копій спадкової справи та свідоцтва про право на спадщину, документи приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Горелик К.О. в 2013 році передані на зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву, та не виявляється можливим надати їх копії у зв`язку із знаходженням в архівосховищах нотаріального архіву в місті Донецьку, доступ до якого відсутній (а. п. 62).

Після смерті ОСОБА_2 спадкова справа не заводилась, що підтверджується Витягом зі спадкового реєстру від 08 липня 2019 року № 56766519 (а. п. 13).

Приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Бедненко С.В. відкладено відкриття спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , на підставі заяви ОСОБА_1 (а. п. 9).

Як вбачається з довідки Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Престиж-1» від 10 травня 2019 року, ОСОБА_2 дійсно проживав за адресою: АДРЕСА_1 , з 01 липня 2010 року по 18 жовтня 2015 року (а. п. 15).

Крім цього, з акта про спільне проживання від 10 травня 2019 року, складеного Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Престиж-1» вбачається, що ОСОБА_2 проживав разом з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , з 01 липня 2010 року по 18 жовтня 2015 року. Акт складений в присутності сусідів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (а.с.16).

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 суду пояснила, що позивач її племінник, він дуже хворіє, переніс інсульт. Квартиру НОМЕР_5 придбавав саме позивач, однак оформив її на матір. Після смерті матері, батько позивача продав квартиру на 9 поверсі та переїхав до квартири сина на 3 поверсі. Мати позивача померла у 2011 році, а батько позивача помер у 2015 році. Вони проживали разом з 2010 року однією сім`єю, здійснювали догляд один за одним тощо.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 суду пояснила, що перебувала у шлюбі з позивачем. Квартиру НОМЕР_5 вони придбали у шлюбі, та позивач оформив її на матір. Коли мати позивача померла, його батько продав квартиру на 9 поверсі та переїхав у квартиру сина на 3 поверсі та почав проживати разом з ним, оскільки позивач важко хворів. Не знає, чому батько позивача отримав свідоцтво на спадщину на квартиру НОМЕР_6 , а на квартиру НОМЕР_5 не отримав. Вона проживає у квартирі з позивачем з 2014 року. Батько позивача, після смерті дружини, переїхав проживати до позивача.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 суду пояснила, що проживає разом з позивачем та його сім`єю в одному під`їзді. Батько позивача, після смерті дружини, переїхав жити до позивача, оскільки той хворів, а свою квартиру продав. Також зазначила, що не знає, чи були у ОСОБА_1 інші діти.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 суду пояснив, що знайомий з позивачем близько 10 років, проживають в одному будинку. Батько позивача проживав у квартирі на 9 поверсі разом з дружино, а після її смерті продав квартиру та переїхав проживати до квартири сина. Проживав із сином близько 4-5 років, на момент смерті проживав разом з позивачем. Також зазначив, що йому не відомо про іншим дітей, тобто братів чи сестер позивача.

Оцінка доказів.

За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Проводячи оцінку досліджених доказів, суд вважає, що вони відповідають змісту статей 77 - 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення.

У суду відсутні мотив, які є підставою для відхилення цих доказів та про їх відхилення не заявлено клопотання жодної із сторін.

Так, факт спільного проживання позивача з ОСОБА_2 на момент його смерті підтверджується відповідними письмовими доказами та показаннями свідків, які були допитані у судовому засіданні. Зазначені обставини відповідачем не спростовані у встановленому законом порядку.

Крім цього, суд вважає доведеним факт прийняття ОСОБА_2 спадщини після смерті його дружини ОСОБА_3 . Як вбачається з Витягу зі спадкового реєстру, після смерті ОСОБА_3 заведено спадкову справу та видано свідоцтво на спадщину. Оскільки інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 , окрім ОСОБА_2 не було, а позивач на теперішній час позбавлений можливості отримати копію свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із знаходженням такого на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, суд вважає необхідним захистити права позивача та встановити зазначений факт та відповідно визнати з позивачем право на спадкове майно.

Мотиви суду.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 проживав разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 на час її смерті, та судом встановлено факт прийняття ним спадщини після смерті дружини, тому ОСОБА_2 вважається таким, що прийняв спадщину у повному обсязі прав та обов`язків, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, у тому числі у вигляді квартири за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 .

За змістом ч. 3 ст. 1298 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У даному випадку відсутність свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_3 виданого на спадкоємця ОСОБА_2 не позбавляє його права на спадщину та оскільки ОСОБА_2 постійно проживав із своєю дружиною у квартирі АДРЕСА_2 , тому у силу вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину після смерті своєї дружини.

Цей факт у силу вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України не спростований, тому суд вважає його беззаперечним.

У подальшому, з огляду на встановлені судом обставини, а саме: проживання спадкодавця (батька) разом із спадкоємцем (сином) у квартирі АДРЕСА_1 , ведення спільного побуту тощо, суд вважає, що у силу вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України позивач прийняв спадщину на спірну квартиру після смерті свого батька, однак не має можливості своє право оформити, тому його право підлягає захисту судом.

Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Також, ст. 392 ЦК України, встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України.

Таким чином, із аналізу вищевказаних правових норм, слід дійти висновку, що позивачем дотримано всіх визначених законодавцем обставин для набуття права власності на спадщину. Однак, своє право він не в змозі реалізувати, у зв`язку з чим дане право підлягає захисту в судовому порядку.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч. 1 ст. 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Виходячи з аналізу змісту цієї правової норми та відповідно до вимог ст. 264 ЦПК України, під час вирішення зазначеного позову встановленню підлягає, зокрема, місце проживання спадкодавця на день його смерті; чи було це місце постійним або переважним місцем його проживання (ст. 29 ЦК України) або тимчасовим; чи проживав разом із спадкодавцем до його смерті позивач; характер та період його проживання із спадкодавцем.

Отже, при вирішенні питання про право на спадщину за законом перш за все необхідно з`ясувати прийняття спадкоємцями спадщини, дослідити надані ними докази та надати вказаним доказам правову оцінку.

Судом встановлено, що на час смерті ОСОБА_2 , він постійно проживав разом з позивачем ОСОБА_1 , тому останнього відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України слід визнати таким, що прийняв спадщину після смерті свого батька.

У зв`язку із встановленням факту прийняття позивачем спадщини після смерті батька, суд дійшов висновку, що підлягають захисту права позивача в обраний ним спосіб, шляхом визнання за ним права власності на спадкове майно, оскільки позивачем дотримано всіх визначених законодавством обставин для набуття права власності на спадщину, однак своє право він не в змозі реалізувати.

Визнання такого права на спадкове майно відповідає загальним засадам цивільного законодавства, передбаченим ст. 3 ЦК України, оскільки за змістом ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу відкриття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У даному випадку відсутність відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, тобто відсутнє підтвердження того, що позивач звертався до нотаріуса з відповідною заявою, правового значення не має, оскільки Приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Бедненко С.В. відкладено відкриття спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , на підставі заяви ОСОБА_1 , саме з підстав відсутності даних про спільне проживання спадкодавця із спадкоємцем, що фактично перешкоджає в реалізації позивачем своїх спадкових прав.

Крім цього, щодо посилання представника відповідача на відсутність порушення його прав з боку відповідача, або не визнання факту постійного проживання зі спадкодавцем, то як вбачається з пояснень самого представника відповідача, останній зазначав про недоведеність з боку позивача факту спільного проживання однією сім`єю разом зі спадкодавцем, тобто заперечував проти зазначених обставин. Щодо порушення прав позивача з боку відповідача, то як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідачами у справах про спадкування, при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

У справі судовими витратами є сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2104,52 грн., який пов`язаний із розглядом справи, відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про судовий збір», зокрема щодо розміру його сплати при подачі позову, тому, з урахуванням висновку суду про задоволення позову, підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі.

На підставі ст. ст. 328, 392, 1218, 1268, 1269 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про встановлення факту спільного проживання, прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, -задовольнити.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті його дружини - ОСОБА_3 у вигляді квартири АДРЕСА_1 .

Встановити факт спільного проживання спадкоємця ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 на момент відкриття спадщини.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: на квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з Маріупольської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2104,52 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 09 листопада 2020 року.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про сторін у справі:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

Маріупольська міська рада, , юридична адреса: пр. Миру, 70, м. Маріуполь, Донецька область.

Суддя О.М. Музика