ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2895/20 Справа № 185/3450/19 Суддя у 1-й інстанції - Юдіна С. Г. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів: Демченко Е.Л., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 130 590, 72 грн.

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що 15 березня 2018т року відповідач уклав з нею договір позики та взяв у неї в борг 3 993,60 грн., які, згідно з п. 4.1 цього договору, зобов`язався повернути 12 квітня 2018 року, але свої зобов`язання не виконав та ухиляється від їх виконання.

Згідно п.4.2 договору в разі неповернення грошей в строки, які вказані в договорі (п.4.1) позичальник сплачує проценти у розмірі 10% в день від суми простроченої заборгованості до дня повного розрахунку.

Позивач посилається на те, що з 13 квітня 2018 року по 05 березня 2019 року пройшло 327 днів, а тому станом на 05 березня 2019 року заборгованість по відсоткам складає 130 590, 72 грн., з розрахунку 399, 36 грн. (10 % від суми боргу) х 327 днів.

Рішенням Павлоградського районного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг в сумі 134 584, 32 грн., який складається з заборгованості в сумі 3 993 грн., 60 коп., та заборгованості по відсоткам в сумі 130 590, 72 грн. Вирішено питання щодо судових витрат /а.с. 63-66/.

З рішенням суду не погодився ОСОБА_1 , продав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове та відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме, що в порушення умов договору йому не було надано копію договору, що позивач проводила кредитування фізичних осіб без будь-якого дозволу та реєстрації у податковій, не мала ліцензії на право здійснення такої діяльності /а.с. 71-72/.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, та просить залишити її без задоволення, рішення суду без змін /а.с. 94-98/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 березня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, загальна сума позики складає 3993 грн. 60 коп., строк повернення грошових коштів 12 квітня 2018 року, також відповідачем була написана розписка про отримання коштів /а.с. 4, 5/.

Згідно з п. 4.1 договору відповідач зобов`язався повернути грошові кошти 12 квітня 2018 року, але свої зобов`язання не виконав та ухиляється від їх виконання.

Згідно п.4.2 договору в разі неповернення грошей в строки, які вказані в договорі (п.4.1) позичальник сплачує проценти у розмірі 10% в день від суми простроченої заборгованості до дня повного розрахунку.

27 червня 2018 року позивачка уклала шлюб та змінила прізвище на ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб /а.с. 10/.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Таким чином, з моменту укладення договору, а саме з 13 квітня 2018 року по 05 березня 2019 року пройшло 327 днів, а тому станом на 05 березня 2019 року, день складення позову, сума заборгованості в сумі 3 993, 60 грн. відповідачем не повернута, заборгованість по відсоткам складає 130 590, 72 грн., з розрахунку 399, 36 грн. (10 % від суми боргу) х 327 днів.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Щодо посилань в апеляційній скарзі відповідача на те, що гроші в сумі 3993,60 грн. він брав у іншої особи, позивачку ніколи в житті не бачив, після підписання договору позики йому не було надано копії договору, то вони спростовуються матеріалами справи, а саме договором позики укладеним між сторонами та розпискою відповідача про отримання коштів.

Доводи апелянта про те, що позивачка проводила кредитування фізичних осіб без будь-якого дозволу та реєстрації у податковій, без ліцензії, а тому суд повинен був визнати такий договір недійсним, то з ними погодитися не можна так як такі вимоги відповідачем заявлені не були, а суд розглянув позовну заяву в заявлених межах.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заявлених позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Доводи скарги відповідача фактично зводяться до незгоди із мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування а також переоцінки доказів, проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко Л.О. Каратаєва