Номер провадження: 22-ц/813/2884/20
Номер справи місцевого суду: 501/570/14-ц
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д.В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2020 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , до якої приєднався ОСОБА_2 , у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення розміру ідеальних часток у спільному майні та поділ спільного майна подружжя, на рішення Іллічівського міського суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Пушкарського Д.В. 10 липня 2017 року у м. Чорноморськ Одеської області, -

встановила:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності, (т. 1 а.с. 3-4).

Після проведеної судової будівельно-технічної експертизи, подавши заяву про зміну предмета позову, ОСОБА_3 просив суд припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ; припинити право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,071 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель, споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :05:012:0045; визнати за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на земельну ділянку площею 0,071 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель, споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :05:012:0045; припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 ; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 компенсацію різниці вартості поділеного майна у розмірі 300 756,00 грн.; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені ним судові витрати (т. 1 а.с.115-117).

В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначив, що у період шлюбу з ОСОБА_1 ними були набуті житлові будинки АДРЕСА_3 , загальною площею 201,50 кв.м, та АДРЕСА_1 , загальною площею 49,60 кв.м, в с. Малодолинське м. Іллічівськ (тепер Чорноморськ), право спільної сумісної власності на які за ними було визнано рішенням Іллічівського міського суду Одеської області по справі №2-261/11 від 25 березня 2013 року. Зазначивши, що згідно висновку експерта вартість його частки загалом складає 1 517 319 грн., врахувавши запропоновані експертом варіанти поділу, наявність та відсутність технічної можливості поділу у натурі, визначену вартість майна, що підлягає поділу та є об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя, принцип рівності часток, позивач запропонував вказаний варіант поділу спільного майна та просив задовольнити його позов.

ОСОБА_1 , у свою чергу, звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визначення ідеальних часток та поділ спільного майна подружжя (т. 1 а.с. 140-145).

В подальшому, ОСОБА_1 подала заяву про зміну предмета позову, в якій просила суд визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 автомобіль Опель, синього кольору 2006 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 ; поділити спільне майно подружжя, відступивши від засад рівності часток наступним чином: - визнати за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 та домоволодіння по АДРЕСА_4 ; припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на домоволодіння по АДРЕСА_1 та домоволодіння по АДРЕСА_4 ; визнати за ОСОБА_3 право власності на автомобіль Опель, синього кольору 2006 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 ; припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на автомобіль Опель, синього кольору, 2006 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 (т. 1 а.с.214-219).

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що земельні ділянки по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_4 , не підлягають поділу, оскільки питання про їх поділ вже вирішувалось судом під час розгляду справи №2-261/11, а домоволодіння за цими ж адресами мають відійти у її особисту власність, оскільки ОСОБА_3 витрачав спільне майно всупереч інтересам сім`ї, спірне майно було придбано за кошти, отримані в борг у третьої особи, що ОСОБА_1 є опікуном двох своїх сестер-інвалідів, просила відступивши від принципу рівності часток, задовольнити її вимоги.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 13 червня 2014 року призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи (т. 1 а.с. 75).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 16 березня 2015 року відновлено провадження у справі (т. 1 а.с. 101).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 19 жовтня 2015 року призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу. Зупинено провадження по справі на час проведення експертизи (т. 1 а.с. 174-175).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 02 лютого 2016 року відновлено провадження у справі (т. 1 а.с. 197).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 15 березня 2016 року по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу. Зупинено провадження по справі на час проведення експертизи (т. 1 а.с. 201-202).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 08 червня 2016 року відновлено провадження у справі (т. 1 а.с. 206).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 10 липня 2017 року позов ОСОБА_3 та зустрічний позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на земельну ділянку площею 0,071 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель, споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :05:012:0045. Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Припинено право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,071 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель, споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :05:012:0045. Визнано за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 . Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 . Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 автомобіль Opel Astra, синього кольору, 2006 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на автомобіль Opel Astra, синього кольору, 2006 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 . Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на автомобіль Opel Astra, синього кольору, 2006 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені ним судові витрати у розмірі 3 654,00 гривень. В решті позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відмовлено (т. 2 а.с. 100-105).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який приєднався до апеляційної скарги,просять рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити та задовольнити зустрічний позов, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку ОСОБА_1 , судом не було враховано, що земельні ділянки по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_4 не підлягають поділу, оскільки питання про їх поділ вже вирішувалось судом під час розгляду справи №2-261/11, а домоволодіння за цими ж адресами мають відійти у її особисту власність, оскільки ОСОБА_3 витрачав спільне майно всупереч інтересам сім`ї, спірне майно було придбано за кошти, отримані в борг у третьої особи. Крім того, ОСОБА_1 є опікуном двох своїх сестер-інвалідів, а тому суд мав відступити від принципу рівності часток, та задовольнити її вимоги. ОСОБА_2 , який приєднався до апеляційної скарги,посилається на те, що оскаржуваним рішенням суду було вирішено питання про його права, оскільки на час вирішення справи житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка площею 0,071 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель, споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 , належалі йому на підставі права власності згідно договорів купівлі-продажу від 25 березня 2016 року (т. 2 а.с. 107-114, 176-178).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який приєднався до апеляційної скарги, підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,17 квітня 1993 року сторони зареєстрували шлюб в Іллічівському міському відділі ЗАГС Одеської області, актовий запис №153 (т.1 а.с.8).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 30 жовтня 2013 року у справі №501/2579/13-ц, що набрало законної сили 18 листопада 2013 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с.9).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 25 березня 2013 року у справі №2-261/11, яке набрало законної сили, спільною сумісною власністю сторін було визнано домоволодіння АДРЕСА_3 та домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.10-14).

Як було з`ясовано судом першої інстанції, сторони не змогли досягти домовленості щодо порядку користування майном, набутим у шлюбі.

Відповідно до ст. 368 ч. 3 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 372 ч. 2 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку, суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 р. N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 р. N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

Щодо позовних вимог сторін про поділ житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,071 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель, споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :05:012:0045, то колегія суддів зауважує наступне.

З матеріалів справи вбачається, що вказаний будинок був відчужений, за договором купівлі-продажу від 25 березня 2016 року, ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 . Продаж житлового будинку вчинено за 420 880 гривень.

Згідно договору купівлі-продажу від 25 березня 2016 року, ОСОБА_1 продала ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,071 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель, споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :05:012:0045. Продаж земельної ділянки вчинено за 457 755 гривень.

Як вже вказувалось вище, домоволодіння АДРЕСА_1 , згідно рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 25 березня 2013 року, яке набрало законної сили, було визнано спільною сумісною власністю сторін.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Згідно із статтею 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 було відчужено житловий будинок, що перебував на момент продажу у спільній сумісній власності сторін, без відома та згоди ОСОБА_3 , колегія суддів доходить до висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 вартість 1/2 частки його вартості, визначеної у договорі купівлі-продажу, у сумі 210 440 гривень.

Земельна ділянка, на який розташований вказаний будинок за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :05:012:0045, належала ОСОБА_1 на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну дялнку серії ЯА №853961, підписаного Головою Іллічівської міської ради Одеської обалсті 08 листопада 2005 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №63.

Таким чином, вказана земельна ділянка була придбана сторонами у період шлюбу, а тому не може вважатися особистою приватною власністю ОСОБА_1 , і була, на момент відчуження, спільною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

З урахуванням викладеного, а саме того, що ОСОБА_1 було відчужено земельну ділянку площею 0,071 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель, споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :05:012:0045, яка перебувала на момент продажу у спільній сумісній власності сторін, без відома та згоди колишнього чоловіка ОСОБА_3 , колегія суддів доходить до висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 вартість 1/2 частки вартості земельної ділянки, визначеної у договорі купівлі-продажу, у сумі 228 877, 50 гривень.

Щодо позовних вимог сторін про поділ житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , та земельної ділянки за вказаною адресою площею 0, 12 га, кадастровий номер :05:008:0007, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 25 березня 2013 року у справі №2-261/11, яке набрало законної сили, спільною сумісною власністю сторін було визнано, у тому числі, домоволодіння АДРЕСА_5 .

Таким чином, при поділі данного будинку, згідно норм ст.70 СК України, частки сторін складають по Ѕ частині домоволодіння АДРЕСА_5 .

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить до висновку про необхідність визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_5 , та визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_5 .

Земельна ділянка площею, 0,12 га для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку і господарських будівель, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , належить ОСОБА_1 на підставі Рішення Іллічівської міської Ради Одеської області від 22 листопада 2002 р. за № 92/37-V.

Рішенням виконавчого комітету Іллічівської міської Ради Одеської області від 25 жовтня 2007 р. за №1187 змінено адресу земельної ділянки площею, 012 га по АДРЕСА_3 , на нову адресу: АДРЕСА_4 .

На земельну ділянку загальною площею 0,12 га ОСОБА_1 булоотримано державний акт Серії ОД №000735 та зареєстровано право власності від 25 травня 2004 року.

Відповідно до статей 317, 319, 658 ЦК України, виключно власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, лише власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, в тому числі реалізує право його продажу.

Разом з тим, відповідно до частин першої, другої статті 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Також, згідно з частиною першою статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Отже, аналіз вказаних норм права свідчить про те, що перехід права власності на земельну ділянку відбувається одночасно з переходом права на об`єкт нерухомості, що відповідає принципу «superficies solo cedit» - збудоване на землі слідує за нею.

Відповідно до роз`яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.

З урахуванням того, що, як вказано вище, за ОСОБА_3 було визнано право власності на Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_5 , то колегія суддів доходить до висновку про необхідність визнання за ОСОБА_3 також право власності на Ѕ частину земельної ділянки, на якій розташована частина вказаної будівлі за адресою: АДРЕСА_4 .

Щодо позовних вимог сторін про поділ автомобілю Opel Astra, синього кольору, 2006 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 , то колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого РЕВ 1-го МРВ ДАІ ГУ МВС України в Одеській області 05 жовтня 2006 року, за ОСОБА_3 зареєстровано автомобіль Оpel Astra, синього кольору, 2006 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 , тобто,спірний автомобіль було придбано під час шлюбу сторін.

За встановлених обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що вказаний автомобіль є об`єктом права спільної сумісної власності сторін (подружжя), частки яких у спільному майні є рівними (по 1/2); дійсна вартість автомобіля Opel Astra, синього кольору 2006 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 ,відповідно до Висновку №6655 судової автотоварознавчої експертизи по визначенню вартості автомобіля становить 121 942,00 гривні, що сторонами також не заперечується.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (зокрема, неподільної речі), суд має застосовувати положення ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може відбуватися з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

Якщо жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їхніх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно в їхній спільній частковій власності. Зокрема, така правова позиція міститься у Постанові ВС від 27 лютого 2019 р. У справі №464/7011/16-ц . Аналогічна правова позиція також міститься у Пленумі ВСУ?«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. №11.

За встановлених обставин, а також враховуючи те, що ОСОБА_1 не було внесено на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми компенсації за частку автомобіля, колегія суддів доходить до висновку про необхідність визнання за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину автомобіля Opel Astra, синього кольору, 2006 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 ., та визнання за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину автомобіля Opel Astra, синього кольору, 2006 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 .

Відповідно, припиненим є право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на автомобіль Opel Astra, синього кольору, 2006 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 .

При цьому, спірний автомобіль підлягає залишенню у спільному користуванні сторін, як співвласників.

Одночасно, колегія суддів вважає необгрунтованими посилання у апеляційній скаргі ОСОБА_1 на те, що земельні ділянки по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_4 не підлягають поділу, оскільки питання про їх поділ вже вирішувалось судом під час розгляду справи №2-261/11, а домоволодіння за цими ж адресами мають відійти у її особисту власність, оскільки ОСОБА_3 витрачав спільне майно всупереч інтересам сім`ї, спірне майно було придбано за кошти, отримані в борг у третьої особи. Крім того, ОСОБА_1 є опікуном двох своїх сестер-інвалідів, а тому суд мав відступити від принципу рівності часток, та задовольнити її вимоги.

Колегія суддів враховує, що апелянтом не надано належних та допустимих доказів витрачання ОСОБА_3 спільного майна всупереч інтересам сім`ї, та використання ОСОБА_1 суми, позиченої у батька, саме на будівництво одного із спірних будинків.

Крім того, колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що факт опікування ОСОБА_1 над недієздатними ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які приходяться їй рідними сестрами, не є підставою для збільшення її частки при поділі майна, набутого у шлюбі із ОСОБА_3 .

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 10 липня 2017 року підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 , та зустрічного позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , до якої приєднався ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 10 липня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності задовольнити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення розміру ідеальних часток у спільному майні та поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 вартість 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 210 440 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 вартість 1/2 частини земельної ділянки площею 0,071 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель, споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :05:012:0045, у розмірі 228 877, 50 гривень.

Визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 право власності, за кожним, на Ѕ частину домоволодіння та земельної ділянки (кадастровий номер :05:008:0007), розташованих за адресою: АДРЕСА_2 .

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на автомобіль Opel Astra, синього кольору, 2006 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину автомобіля Opel Astra, синього кольору, 2006 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину автомобіля Opel Astra, синього кольору, 2006 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 .

У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_3 - відмовити.

У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 30 жовтня 2020 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе