Дата документу 09.11.2020 Справа № 311/1191/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 311/1191/20 Головуючий у 1-й інстанції: Носик М.А.
Провадження №22-ц/807/2929/20 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 30 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Кредо» про стягнення страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Кредо» про стягнення страхового відшкодування.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що він уклав зі Страховою компанією «Кредо» договір добровільного страхування від нещасних випадків за №ZPDNNS-177G0GR від 16 серпня 2017 року на 50 000,00 гривень, за яким йому обіцяли сплатити страхове відшкодування у разі отримання травми внаслідок нещасного випадку.

03 грудня 2019 року ОСОБА_1 при падінні отримав забій грудної клітки та хребта.

З 03 грудня 2019 року ОСОБА_1 знаходився на амбулаторному лікуванні та в подальшому проходив обстеження та робив томографію.

20 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до страховика та повідомив про травму, яку він отримав 03 грудня 2019 року, після чого направив відповідачу через їх представника у Дніпрорудненському відділені АТ КБ «ПриватБанку» заяву та документи про травму.

22 січня 2020 року на підставі результатів обстеження на комп`ютерному томографі в поліклініці Дніпрорудненської міської лікарні травматолог надав ОСОБА_1 висновок від 20 січня 2020 року про отриману травму у вигляді компресійного перелому хребта тіла Тh6, консолідований перелом 8-9-10 ребер.

Згідно відповіді страхової компанії «Кредо» за №23.01.2020/043-Z200КРВ70000ЕR від 23 січня 2020 року ОСОБА_1 було відмовлено у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з тим, що він не повідомив їх про травму у визначений Договором місячний термін.

ОСОБА_1 вважає відмову страховика у виплаті йому страхового відшкодування незаконною, у зв`язку з чим вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

З урахуванням вищевикладеного, ОСОБА_1 , просив суд:

Стягнути на користь ОСОБА_1 з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхової компанії «Кредо» страхове відшкодування за Договором страхування №ZPDNNS-177G0GR від 16 серпня 2017 року у розмірі 10 500,00 гривень, неустойку 3% від суми страхового відшкодування у розмірі 315 гривень за кожен день затримки у виплаті страхового відшкодування починаючи з 12 березня 2020 року по день винесення рішення у суді, що становить станом на 10 квітня 2020 року у сумі 9135,00 гривень, 3%річних від суми страхового відшкодування у розмірі 0,86 гривень за кожен день затримки у виплаті страхового відшкодування починаючи з 12 березня 2020 року по день винесення рішення у суді, що становить станом на 10 квітня 2020 року у сумі 25,02 гривень. Судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу відповідно до квитанції за №1084 від 09 квітня 2020 року у сумі 3000,00 гривень.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 30 липня 2020 року позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Кредо» про стягнення страхового відшкодування - задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Кредо» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 10500 грн., пеню у розмірі 30 грн. 45 коп., витрати на правничу допомогу адвоката у сумі 3000 грн., а всього - 13530 грн 45 коп.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Кредо»подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Василівського районного суду Запорізької області від 30 липня 2020 року та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову у цій справі повністю.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не взяв до уваги той факт, що позивачем пропущено строк звернення до страховика, що унеможливлює встановлення факту настання страхового випадку, оскільки відповідач позбавлений можливості встановити обставини настання травми,її дату та сам факт отримання травми. Крім того, документи закладу охорони здоров`я містять суперечності щодо кількості пошкоджених хребців та їх порядкового визначення. Зазначають, що в розумінні ст. 8 Закону України «Про страхування», подія по зверненню 20 січня 2020 року не є страховим випадком, тому обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми є таким, що не настав.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України до суду не надходило.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 01 січня 2020 року це 210 200,00 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» з 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2102 грн. (2102 грн х 100 = 210 200,00 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Встановлено, що ціна позову в даній справі становить 19 660 грн 02 коп., що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд врахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову, яка не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини 6 статті 19 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судов рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що позивач не порушив строк повідомлення відповідача про страховий випадок, оскільки лише 16 січня 2020 року за результатами комп`ютерної томографії він дізнався про наявність у нього ушкодження здоров`я переломів хребта тіла Тh6, консолідований перелом 8-9-10 ребер, що відповідно до п. 6.2 договору страхування відноситься до страхового випадку, після чого 20 січня 2020 року звернувя до відповідача за телефоном НОМЕР_1 та повідомив про травму, яку він отримав 03 грудня 2019 року та через представника ТДВ СК « Кредо» у Дніпрорудненському відділені « ПриватБанку» надав заяву та документи про травму.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Судом встановлено, що 16 серпня 2017 року ОСОБА_1 уклав з Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» договір (поліс) добровільного страхування від нещасних випадків №ZPDNNS-177G0GR на 50 000,00 гривень.(а.с.10).

У відповідності до п.7 договору страхування №ZPDNNS-177G0GR від 16.08.2017 року, передбачено, що цей догвір діє 12 місяців з 16.08.2017 року по 15.08.2018 року включно ( але не більш ніж оплачуваний період). При цьому догвір страхування набирає чинності з 00 годин 00 хвилин дня, наступного за днем сплати місячного страхового платежу на поточний рахунок Страховика. Термін закінчення останнього оплаченного періоду страхування відповідає терміну закінчення договору страхування. Цей договір страхування пролонгується на такий самий строк у разі наступних страхових платежів, якщо жодний з учасників договору страхування не заявить про бажання його припинити.

За довідкою ТДВ СК « Кредо» про оплату страхових платежів,які здійснювалися щомісячно з березня 2018 року по березень 2020 року, тобто він був пролонгований на новий строк шляхом оплати страхових платежів і діяв на час отримання травми.

Відповідно до п. 4.2 Договору, згідно з умовами цього Договору і правил страхування, Страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування Страхувальнику або Вигодонабувачем, а Страхувальник зобов`язується своєчасно сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови Договору і Правил страхування.

Відповідно до п. 6.2 вищезазначеного договору передбачено, що нещасним випадком за цим договором слід вважати раптову, випадкову, короткочасну, незалежну від волі застрахованої особи подію, що фактично відбулась і внаслідок якої настав розлад здоров`я (травмаиттичне пошкодження, опіки, відмороження, випадкове гостре отруєння отруйними рослинами, хімічними речовинами (промисловими або побутовими), недоброякісними харчовими продуктами (за винятком сальмонельозу, дизентерії), ліками, ботулізм. Захворювання кліщовим енцефалітом (енцефаломієлітом), поліомієлітом, сказом внаслідок укусу тварини, правець) застрахованої особи або її смерть. При цьому не дає підстав для здійснення страхової вмплатим отримання внаслідок травми сади, припухлостей м`яких тканин та ран до 2 кв. см. та глибиною до підшкірної клітини, а також ушкоджень, що потребують безпереревного стаціонарного та/або амбулаторного лікування строком менше 3 днів захворювання, у тому числі раптові та професійні, не відносяться до нещасних випадків. Нещасним випадком також є наступні події, які призвели до розладу здоров`я або смерті застрахованої особи: утоплення, поразка блискавкою або електричним струмом, укус тварин або отруєння комах, змій, проникнення стороннього тіла, протиправні дії третіх осіб..

03 грудня 2019 року ОСОБА_1 впав зі сходів висотою близько двох метрів, в результаті чого отримав забій грудної клітки та хребта, про що зроблено запис в медичній карті амбулаторного хворого ОСОБА_1 (а.с.12).

Відповідно до висновку комп`ютерної томографії від 16 січня 2020 року (дослідження №4725) ОСОБА_1 має компресійний перелом хребта тіла Тh6, консолідований перелом 8-9-10 ребер зліва. Гемангіоми тіл Тh2 та 8. (а.с.14).

22.01 2020 року на підставі результатів обстеження на комп`ютерному томографі в поліклініці Дніпрорудненської міської лікарні травматолог надав висновок від 20.01.2020 року про отримання позивачем травми у вигляді компресійного перелому хребта тіла Тh2, консолідований перелом 8-9-10 ребер ( а.с. 14).

Відповідно до виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 22 січня 2020 року, виданої Комунальною установою Дніпрорудненська міська лікарня Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області, на підставі результатів обстеження на комп`ютерному томографі, встановлено, що ОСОБА_1 03 грудня 2019 року отримав побутову травму у вигляді закритого перелому 8,9,10 ребер зліва. Компресійний перелом тіла Тh2 та 8. (а.с.13).

20 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Страховика та повідомив про подію, яка відбулася 03.12.2019 року, а саме: побутова травма у вигляді перелому ребер грудний хребет травму, яку він отримав 03 грудня 2019 року. Після чого направив ТДВ СК «КРЕДО» через їх представника у Дніпрорудненському відділені «ПриватБанку», заяву та документи про травму.

Згідно відповіді страхової компанії «Кредо» за №23.01.2020/043-Z200КРВ70000ЕR від 23 січня 2020 року ОСОБА_1 було відмовлено у виплаті страхового відшкодування в зв`язку з тим, що він не повідомив їх про настання події, яка має ознаки страхового випадку, у визначений Договором термін, що є підставою для відмови у страховій виплаті на підставі п. 4.1.4 Умов страхування до договору страхування ( а.с. 15).

Предметом позову у справі, яка переглядається, є стягнення суми страхового відшкодування.

За приписами статті 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про страхування» передбачено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування).

Згідно зі статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 982 ЦК України визначено, що істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акту (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно із частиною другою статті 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом (пункт 3 частини першої статті 20 Закону України "Про страхування").

Частинами першою, другою статті 26 Закону України "Про страхування" встановлено, що підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є: 1) навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України; 2) вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку; 4) отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні; 5) несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) інші випадки, передбачені законом.

Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону.

Аналогічні положення містяться у статті 991 ЦК України.

Частинами другою та третьою статті 26 Закону України "Про страхування" визначено, що рішення про відмову у страховій виплаті приймається страховиком у строк не більший передбаченого правилами страхування та повідомляється страхувальнику в письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови. Відмову страховика у страховій виплаті може бути оскаржено страхувальником у судовому порядку.

Відповідно до частини другої статті 6 ЦК України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 589 ЦК України, пункту 5 частини першої статті 21 Закону України "Про страхування" страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про настання страхового випадку в строк, передбачений умовами страхування.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 26 Закону України "Про страхування" підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

Згідно приміток п.12.2. Договору страхування №ZPDNNS-177G0GR від 16.08.2017 року цей договір укладено із застосуванням Майданчика цивільно-правових договорів (Майданчик) ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (Провайдер) на підставі публічної оферти Страховика та усної заяви (акцепту) Страхувальника. Цей договір страхування (поліс) підписано з боку Страховика із використанням факсимільного відтворення підпису та печатки, а з боку Страхувальника - на папері.

Відповідно до п. 12.2 договору страхування №ZPDNNS-177G0GR від 16.08.2017 року передбачено, що у разі настання страхового випадку позивач повинен повідомити страховика за телефоном НОМЕР_1 , будь яких інших строків повідомлення страховика за вищезазначеним договором не передбачено. В цьому ж пункті договору зазначено, що страхувальник ознайомлений з Правилами та Умовами страхування. Умови публічної оферти та страхування рзміщені на Майданчику цивільно-правових договорів ПАТ КБ «ПриватБанк» та на сайті Страховика www skcredo. com. Ua. Умови страхування є невід`ємною частиною цього договору страхування.

Отже, умовами договору страхування №ZPDNNS-177G0GR від 16.08.2017 року сторони не передбачили, в який саме строк, страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про настання страхового випадку.

На сайті httr:// skcredo. com. ua/ zaxist-na-kozhen-den вказані загальні умови страхування, станом на квітень 2020 року де вказано, що при настанні страхового випадку необхідно звернутися до лікарні, отримати довідку, заявити про страхову подію впродовж 30 днів по телефону НОМЕР_1 .

На сайті httr:// skcredo. com. ua pro kompaniyu/ pravyta-nadanna- finansovyh-poslug у розділі добровільне страхування від нещасних випадків знаходиться інформація щодо Правил добровільного страхування від нещасних випадків № П-02 від 31.05.2017 року, зареєстрованих Державною комісією з регудювання ринків фінансових послуг України від 11.07.2017 року за № 0217204.

Відповідно до п. 1.3 Правил страхування передбачено, що ці Правила регулюють відносини між Страховиком і Страхувальником щодо порядку та умов укладання Договорів страхування. Конкретні умови страхування визнчаються за згодою сторін при укладенні Договру страхування і повинні відповідати цим Правилам та не суперечити законодавству України. В договорі страхування за згодою сторін може бути передбачено, що окремі положення цих Правил не включаються в Договір і не діють в конкретних умовах страхування.

Відповідно до п.6.2.5 розділу 6 Правил страхування передбачено, що страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про настання страхового випадку в строки, передбачені договором страхування.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи договір страхування про приєднання до Умов та Правил страхування, а також те, що вказані документи на момент укладення договору страхування взагалі містили умови, зокрема й щодо повідомлення про страхову подію впродовж 30 днів з дня настання страхового випадку.

Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Обгрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимитх і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги про те, що позивач ОСОБА_1 був обізнаний про те, що у строк не пізніше тридцяти днів з дня настання події, повинен повідомити страховика про настання страхового випадку, тобто в термін, передбачений договором страхування від 16 серпня 2017 року, не заслуговують на увагу.

Відповідно до записів медичної карти амбулатоного хворого вбачається, що позивач звернувся до Дніпрорудненської міської лікарні за допомогою 03.12.2019 року, де зазначено, що позивач впав на сходи з висоти приблизно два метри в результаті падіння отримав забій грудної клітки та хребта.

Забій грудної клітки та хребта не відноситься до страхового випадку, які передбачені п. 6.2 договору страхування №ZPDNNS-177G0GR від 16.08.2017 року, отже у позивача не було підстав повідомляти страховика про травму.

Водночас, знаходячись на амбулатоному лікуванні, біль у ОСОБА_1 не проходила, тому в січні 2020 року позивача було направлено для проходження комп`юторної томографії. Факт перелому хребта був встановлений лякарями тільки 16.01.2020 року, а 20 січня 2020 року позивач по телефону НОМЕР_1 повідомив страховика про травму хребта, тому у страховика була можливість дослідити обставини щодо отримання травми в результаті нещасного випадку.

Оскільки умовами договору страхування №ZPDNNS-177G0GR від 16.08.2017 року не передбачено строку на протязі якого страхувальник повинен повідомити страховика про страховий випадок, належних та беззаперечних доказів на підтвердження того, що позивач був ознайомлеий з Умовами страхування до договору страхування, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, а також те, що вказаний документ на момент укладення договору страхування взагалі містив умови, зокрема й щодо строку повідомлення страховика про настання страхового випадку впродож 30 днів з дня настання страхового випадку, матеріали спаравим не містять, та, враховуючи ту обставину, що ОСОБА_1 лише 16 січня 2020 року, за результатами комп`ютерної томографії дізнався про наявність ушкодження здоров`я - перелом хребта тіла Тh 6, консолідваний перелом 8-9-10 ребер, тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що помідомивши страховика про страховий випадок 20.01 2020 року, позивач не порушив строк повідомлення останнього про настання такого випадку.

Відповідно до п. 6.1 Договору страхування №ZPDNNS-177G0GR від 16.08.2017 року передбачено, що страховим випадком є події, які сталися внаслідок нещасного випадку, що мав місце під час дії Договору страхування, та підтверджені документами, виданими компетентними органами у встановленому законодавством прядку (медичними закладами, судом тощо).

За висновком травматолога Дніпрорудненської міської лікарні від 22.01.2020 року та висновку обстеження та томографу № 4725 від 16.01.2020 року у позивача було виявлено компресійний перелом хребта тіла Тh 6, консолідований перелом 8-9-10 ребер та гемангіоми тіл Тh 2 та Тh 8, що є страховим випадком.

Відповідно до пункту 6.1.2 вищезазначеного договору страхування передбачено, що ушкодження здоров`я застрахованої особи внаслідок нещасного випадку, при ушкоджені хребта і тазу виплачується страхове відшкодування у розмірі від 5 до 40%, при цьому повний перелік пошкоджень та розмір суми виплати зазначений у Таблиці № 1 «Ушкодження здоров`я внаслідок нещасного випадку та розмір страхових виплат по страховим випадкам».

Відповідно до Додатку № 1 до Правил Страхування ( Таблиці № 1 «Ушкодження здоров`я внаслідок нещасного випадку та розмір страхових виплат по страховим випадкам») передбачено 6 за пунктом 29 перелом ребра - 5%, перелом кожного наступного ребра -3%, за пунктом 62 перелом одного хребта 10 %.

Оскільки за висновком лікарів у позивача було виявлено компресійний перелом хребта тіла Тh 6, консолідваний перелом 8-9-10 ребер згідно з таблицею № 1, тому суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, що виплаті страхового відшкодування за перелом трьох ребер 11%, за перелом одного тіла хребта - 10% в загальному розмірі 21 % від суми страхування 50000.00 грн, що становить 10500 грн.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Кредо» не надала доказів на підтвердження неможливості страховика встановити факт нещасного випадку, причини та обставини його настання або розмір заподіяної шкоди, або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків, що є беззаперечною підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у разі невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених законом або умовами договору.

Вирішуючи спір який виник між сторонами у справі, суд, встановивши, що повідомлення про травму хребта надійшло до ТОВ СК « Кредо» 20 січня 2020 року, факт перелому хребта був встановлений лікарями тільки 16 січня 2020 року в результаті падіння позивача, яке мало місце 03 грудня 2019 року, однак Страхова компанія мала всі можливості для встановлення причин та обставин настання нещасного випадку, розміру заподіяної шкоди, у судовому засіданні не оспорювала ці факти та не зазначила, в чому саме полягає порушення їх прав невчасним повідомленням про страхову подію, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надалв їм належну правову оцінку, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з ТОВ Страхова компанія «Кредо» страхового відшкодування, яке знаходиться в межах страхового ліміту відповідальності страховика.

Аргументи апеляційної скарги, які зводяться в основному про несвоєчасне повідомлення страховика про настання страхового випадку не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновків суду, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині судового рішення, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, а також містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

ТОВ Страхова Компанія «Кредо» не надала ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції доказів, що наслідком несвоєчасного повідомлення стала відсутність можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком чи встановити інші обставини справи.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частина друга статті 137 ЦПК України).

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним щодо предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 , останнім надано: рахунок та акт виконних робіт від 09.04 2020 року, квитанцію № 1084 від 09.04.2020 року ( а.с. 35- 36).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд першої інстанції з`ясував склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги.

При визначенні суми відшкодування суд обгрунтовано виходив з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру.

Таким чином, апеляційний суд дійшов до переконання, що що суд першої інстанції розглянув спір з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

ЄСПЛ зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

З огляду на вищевикладене доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» залишити без задоволення.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 30 липня 2020 рокуу цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 09 листопада 2020 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С. Гончар М.С.Маловічко С.В.