ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 681/2740/13-ц
Провадження № 22-ц/4820/39/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

за участю: відповідача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 681/2740/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 правонаступником якого є ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором кредиту за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 18 липня 2013 року (суддя Боб`як Б.В.).

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та представника учасника справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У грудні 2012 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що ОСОБА_2 відповідно до кредитного договору від 13 серпня 2008 року № 0 та додаткової угоди № 1 з АКІБ «УкрСиббанк» отримав кредит та щомісячно повинен був вносити гроші на погашення кредиту та відсотків за його користування. Згідно з додатковою угодою № 3 розмір щомісячного ануїтетного платежу становив 1217,16 доларів США.

Крім того, виконання зобов`язань за кредитним договором забезпечувалось порукою відповідно до договору поруки № 223330 від 13.08.2008, укладеного між банком та ОСОБА_1 , за умовами якого поручитель несе солідарну відповідальність із ОСОБА_2 у разі невиконання останнім умов договору про повернення коштів.

Позичальник протягом тривалого часу не виконував своїх зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого станом на 14.12.2012 утворилась заборгованість у розмірі 12338828,99 грн, яка складається з наступного: кредитний договір № 1 заборгованість 1209829,99 грн, з яких тіло кредиту 779 278,57 грн; прострочена заборгованість 38 503,16 грн; заборгованість за відсотками 430551,42 грн; прострочена заборгованість за відсотками 108840,84 грн; кредитний договір № 0 - заборгованість за відсотками 28999 грн, яку позичальник на вимогу банку не сплачує.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу права вимоги за кредитами, згідно з яким ПАТ «Дельта Банк» став новим кредитором за договором кредиту з ОСОБА_2 .

А тому, звертаючись до суду, позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку відповідно до умов договору кредиту заборгованість за кредитом та відсотками на загальну суму 1 238 828,99 грн та судові витрати по оплаті судового збору.

Ухвалою Полонського районного суду Хмельницької області від 05 березня 2013 року залучено до участі у справі як співвідповідача ОСОБА_5 .

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 18 липня 2013 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ПАТ «Дельта Банк» борг за кредитним договором № 1 в сумі 1 209 829, 99 грн, борг за кредитним договором № 0 в сумі 28 999 грн, всього стягнуто 1 238 828 грн 99 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» з кожного по 1609 грн. 50 коп. витрат на оплату судового збору. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» судові витрати в сумі 420 грн по оплаті оголошення в пресі про виклик в суд.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, просить скасувати його в цій частині та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині. Вважає, що оскаржуване рішення суду ухвалене при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, та невідповідністю висновків суду обставинам справи. Вказує, що кредитним договором визначено зобов`язання щодо повернення кредиту в розмірі 484 460 грн в строк до 10.08.2018 зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14 % річних, і саме за такий обсяг відповідальності позичальника поручилась поручитель. Проте, з позичальником ОСОБА_2 було укладено ряд додаткових угод, за якими змінились його зобов`язання як позичальника, при цьому, з поручителем з боку банку додаткових угод щодо продовження строку дії кредитного договору, та форми сплати кредиту з первинного графіка та ануїтетні платежі, що однозначно обумовило збільшення обсягу зобов`язань позичальника, укладено не було. Отже, такі зміни відбулись без згоди поручителя та призвели до збільшення обсягу його відповідальності, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Крім того, вказує, що між банком та поручителем не було підписано договору поруки, згідно з яким вона б поручалась за своєчасне та повне виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором № 1 від 04.02.2009, тому вона не є солідарним боржником по даному кредитному договору, а розмір зобов`язань по кредитному договору № 0 не підтверджений жодними належними доказами, крім розрахунку заборгованості. Поміж тим, судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, оскільки відповідач не була належним чином повідомлена про день і час слухання справи.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника ОСОБА_2 банком не оскаржується, а тому апеляційним судом, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, не переглядається.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 11 листопада 2019 року зупинено апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 18 липня 2013 року у справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором кредиту до залучення до участі у справі правонаступників ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 11 листопада 2019 року поновлено апеляційне провадження у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 18 липня 2013 року у цивільній справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 12 травня 2020 року до участі в справі на стадії апеляційного провадження залучено правонаступника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , інтереси якої представляє ОСОБА_1 .

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримали.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 129 Конституції України (в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції), до основних засад судочинства належить змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 10, 11 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції), якими встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Повідомлення про судове засідання відноситься до елементу змагальності сторін та є обов`язком суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції), особи, які беруть участь у справі, мають право брати участь у судових засіданнях.

В силу ст. ст. 76, 169 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції), належне повідомлення судом учасників справи про її розгляд у судовому засіданні є обов`язковим. Неявка в судове засідання будь-кого з учасників справи, про яких немає відомостей, що їм вручені судові повістки, перешкоджає розгляду справи.

Порядок повідомлення учасників справи про час і місце розгляду справи встановлений ст. 76 ЦПК України, про належне повідомлення особи про час і місце розгляду справи може свідчити розписка.

Неповідомлення судом учасників процесу про дату судового засідання є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, частиною першою якої передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

З матеріалів справи вбачається, що відомості щодо належного повідомлення відповідача ОСОБА_1 про дату, час і місце засідання суду відсутні, однак суд першої інстанції розглянув справу без її участі та ухвалив рішення.

Судом першої інстанції надсилались повістки відповідачу ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , які повертались без вручення, крім того, остання про судове засідання 18.07.2013 повідомлялась через оголошення в газеті «Урядовий кур`єр», в той час коли відповідач з 21.05.2010 зареєстрована у АДРЕСА_3 (а.с. 164 т. 1). Таким чином, відповідач не була відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства повідомлена про день, місце і час слухання справи.

Недотримання судом норм процесуального права призвело до порушення права ОСОБА_1 на справедливий суд і, в силу п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, є безумовною підставою для скасування судового рішення в частині задоволення позовних вимог щодо солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя та ухвалення нового рішення в цій частині. І з цього приводу є підставними доводи апеляційної скарги.

При ухваленні нового судового рішення апеляційний суд приймає до уваги таке.

Встановлено, що 13 серпня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (назву змінено на ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти (кредит) на строк до 10.09.2018 в іноземній валюті в сумі 100 000 доларів США, що становить в еквіваленті 484 460 грн за курсом НБУ на день укладення договору, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати та повернути банку кредитні кошти і сплатити плату за кредит у порядку та на умовах зазначених у договорі - у розмірі 14 % річних (а.с. 30-39 т. 2).

13.08.2008 між банком та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 13.08.2008, відповідно до якої до договору додано додатки з графіком платежів та визначення сукупної вартості кредиту, тарифами банку та передбачено інші умови (а.с. 40-46 т. 2).

04.02.2009 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено додаткові угоди № 2 та № 3 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 13.08.2008, відповідно до якої сторони визначили, що для ідентифікації договору може застосовуватись як номер договору зазначений при його укладенні, а саме № 0, так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку, а саме № 1; також сторони дійшли згоди про зміну схеми погашення кредиту; визначено розмір щомісячного ануїтетного платежу в розмірі 1217,16 доларів США та строки повернення кредиту (а.с. 47-50 т. 2).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором 13.08.2008 між АКІБ «УкрСиббанк» (назву змінено на ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 223330, відповідно до якого поручитель зобов`язалась перед кредитором відповідати за виконання ОСОБА_2 усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту № 0 від 13.08.2008 існуючих на даний час і тих, що можуть виникнути в майбутньому (а.с. 51-53 т. 2).

Пунктом 2.1 договору поруки передбачено, що у випадку зміни умов основного договору поручитель, підписанням цього договору підтверджує свою згоду на здійснення таких змін, сторони погодили, що зміни, які здійснюються відповідно до умов цього пункту договору не потребують додаткового укладення сторонами угод щодо внесення змін.

Разом з тим, 04.02.2009 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено додаткові угоди № 1 та № 4 до договору поруки 223330 від 13.08.2008, відповідно до яких поручитель ОСОБА_1 надала свою згоду на зміну основного зобов`язання, що забезпечується договором, а саме щодо розміру кредиту, розміру ануїтетного платежу, графіку погашення кредиту та кінцевого строку повернення кредиту (а.с. 55-57 т. 2).

Після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 змінила прізвище на « ОСОБА_1 » (а.с. 16, 164 т. 1).

04 лютого 2010 року Полонський районний суд Хмельницької області видав судовий наказ № 2-н-55/10р, яким стягнув солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» борг за договором про надання споживчого кредиту - 890 070 грн 92 коп, 5539,04 грн - пені за порушення термінів повернення кредиту, а всього 895 609 грн 96 коп (а.с. 23 т. 2).

Ухвалою Полонського районного суду Хмельницької області від 09 червня 2010 року вказаний наказ було скасовано (а.с. 24 т. 2).

08.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобов`язаннях, та набуває права вимоги до боржників за кредитними та забезпечувальними договорами.

За наданим банком розрахунком, станом на 14.12.2012, у позичальника ОСОБА_2 утворилася заборгованість за кредитним договором № 0 в розмірі 1 209 829 грн 99 коп, з яких за тілом кредиту - 779 278,57 грн та за відсотками в розмірі 430 551,42 грн; за кредитним договором № 1 - заборгованість за відсотками в розмірі 28 999 грн.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (частина перша статті 546 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина друга статті 554 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України).

Отже, умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до виконання поручителем зобов`язань боржника за основним договором, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу (у редакції, чинній час виникнення спірних правовідносин), про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 24 вересня 2014 року у справі № 6-106цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц, а також висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у пункті 60 постанови від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11).

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).

З матеріалів справи вбачається, що банк реалізував право на пред`явлення вимоги до поручителя шляхом подання у лютому 2010 року до суду заяви про видачу судового наказу.

Підпунктами 1.2.2 та 1.3.4 кредитного договору та додатковими угодами передбачено погашення основної суми кредиту та процентів шляхом сплати щомісячних платежів в обумовлені сторонами строки не пізніше дати повного погашення кредиту.

Отже, сторони кредитного договору встановили, що основне зобов`язання позичальник виконує шляхом виконання окремих зобов`язань з внесення щомісячних платежів за цим договором.

Отже, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), строк пред`явлення кредитором вимог до поручителів про повернення заборгованості за платежами, які позичальник був зобов`язаний згідно з умовами кредитного договору вносити періодично, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України у зазначеній редакції порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після шести місяців з моменту спливу строку погашення кожного чергового платежу. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги у зв`язку з припиненням поруки за відповідною частиною основного зобов`язання.

Вказані висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 523/8249/14-ц (провадження № 14-70цс19).

У зв`язку із цим, порука, а не договір поруки, припиняється на стягнення щомісячних платежів, вимоги щодо яких прострочені, але це не вимагає визнання в цій частині поруки припиненою, оскільки належним способом судового захисту є відмова кредитору у стягненні цих сум.

Крім того, тлумачення статті 559 ЦК України не передбачає можливості визнання договору поруки частково припиненим.

Встановлено, що кредитні кошти було видано позичальнику 13 серпня 2008 року та умовами кредитного договору сторони встановили, що основне зобов`язання позичальник виконує шляхом виконання окремих зобов`язань з внесення щомісячних платежів за цим договором. Тому, з урахуванням наведених норм матеріального права та висновків Великої Палати Верховного Суду, пред`явивши вимоги до поручителя у лютому 2010 року, банком було пропущено шестимісячний строк пред`явлення вимоги до поручителя ОСОБА_1 за щомісячними платежами, які боржник повинна була здійснити до 01 серпня 2009 року, та порука ОСОБА_1 за такими платежами припинилася і вони не можуть бути стягнуті солідарно з боржника та поручителя. Разом з тим, порука діє в іншій частині. А тому, вимоги позивача щодо стягнення боргу в межах шести місяців (з серпня 2009 року по січень 2010 року) до моменту звернення до суду з заявою про видачу наказу, щодо сплати тіла кредиту розмірі 521,88 доларів США (що становить 4169 грн 82 коп на час звернення до суду) та відсотків в розмірі 6781,08 доларів США (що становить 54 180 грн 83 коп) є підставними.

За змістом частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У зв`язку з невиконанням позичальником умов договору Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» у лютому 2010 року звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу щодо дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому за користування кредитними коштами в розмірі 895 609, 96 грн, відповідно змінив строк виконання основного зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) від 31 жовтня 2018 року).

За змістом пункту 2.1 додаткової угоди № 2 до кредитного договору, позичальник повертає кредит та сплачувати плату за кредит шляхом сплати ануїтетного платежу шляхом щомісячної плати, день сплати ануїтетного платежу 04 число кожного календарного місяця строку кредитування, протягом якого позичальник зобов`язаний сплатити ануїтетний платіж.

Встановлено, що кінцевий строк виконання зобов`язання за кредитним договором - 10.08.2028 - було змінено банком шляхом його звернення до суду із заявою про видачу судового наказу щодо дострокового повернення кредиту та відсотків за користування коштами, а тому нараховані після закінчення строку дії кредитного договору проценти стягненню не підлягають.

Таким чином, відсотки за користування кредитними коштами, нарахування яких здійснювалось після зміни строку виконання зобов`язання не передбачено законодавством України та умовами договору, а тому вимоги щодо стягнення відсотків за період з лютого 2010 року задоволенню не підлягають.

Разом з тим, підлягають задоволенню вимоги банку щодо солідарного стягнення заборгованості по кредиту (тілу кредиту) в розмірі 95 630,19 доларів США, що становить 764 085 грн. 22 коп. Таким чином, загальна сума заборгованості, що підлягає солідарному стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача становить 822 435 грн 87 коп: 768 255 грн 04 коп (764085,22 + 4169,82) - заборгованість за тілом кредиту, 54 180 грн 83 коп - заборгованість за відсотками (в межах заявлених позивачем позовних вимог щодо визначення боргу в національній валюті).

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що відбулася зміна зобов`язань за кредитним договором без згоди поручителя, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, між банком та поручителем були укладені додаткові угоди до договору поруки № 1та № 4 від 04.02.2009, відповідно до яких поручитель ОСОБА_1 надала свою згоду на зміну основного зобов`язання, що забезпечується договором, а саме щодо розміру кредиту, розміру ануїтетного платежу, графіку погашення кредиту та кінцевого строку повернення кредиту.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що між банком та поручителем не було підписано договору поруки, згідно з яким вона б поручалась за своєчасне та повне виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором № 1, оскільки додатковими угодами визначено, що для ідентифікації кредитного договору може застосовуватись як номер договору зазначений при його укладенні, а саме № 0, так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку, а саме № 1.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі ч. 1 і ч. 13 ст. 141 ЦПК України рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» 1609 грн 50 коп судового збору та судових витрат по оплаті оголошення в пресі про виклик до суду в розмірі 420 грн підлягає скасуванню. Пропорційно розміру задоволених позовних вимог (66,39%) підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача судовий збір в розмірі 1068 грн 55 коп та з позивача на користь відповідача підлягає відшкодуванню судовий збір пропорційно до розміру позовних вимог у задоволенні яких відмовлено (33,61%) в сумі 1622 грн 86 коп (сплачений ОСОБА_1 при подачі апеляційної скарги згідно з квитанцією 0.0..1 від 27.09.2019). Витрати по оплаті оголошення в пресі про виклик до суду в розмірі 420 грн не підлягають відшкодуванню, оскільки у даній справі виклик через оголошення в пресі за наявності зареєстрованого місця проживання відповідача не є належним його повідомленням про судове засідання відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 18 липня 2013 року в частині стягнення з ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором, в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» 1609 грн 50 коп судового збору та судових витрат по оплаті оголошення в пресі про виклик до суду в розмірі 420 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) солідарно з правонаступником ОСОБА_2 ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 , на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Щорса, 36-Б, ідентифікаційний код в ) заборгованість за кредитним договором № 0 від 13.08.2008 та додатковими угодами до нього в розмірі 822 435 грн 87 коп, з яких: 768 255 грн 04 коп заборгованість за тілом кредиту, 54 180 грн 83 коп - заборгованість за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Щорса, 36-Б, ідентифікаційний код в ) 1068 грн 55 коп судового збору.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Щорса, 36-Б, ідентифікаційний код в ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 1622 грн 86 коп судового збору.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 листопада 2020 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай