Справа № 161/6959/20
Провадження № 2/161/2294/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Кихтюка Р.М.,

секретаря - Демчук Т.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання неповнолітніх дітей та стягнення аліментів на їх утримання, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання неповнолітніх дітей та стягнення аліментів на їх утримання.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем по справі перебуває у шлюбі, який зареєстрований 06.09.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 1214. Від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей - доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказує, що причиною розпаду сім`ї є відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки, неналежне ставлення відповідача до неї, конфліктні ситуації, які неодноразово призводили до насилля в сім`ї, так як відповідач вчиняв сварки та застосовував відносно неї фізичне насильство. На даний час вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, подружніх відносин не підтримують.

Вважає, що шлюб існує формально, а тому просить його розірвати.

Крім того вважає, що неповнолітні діти повинні проживати з нею, в зв`язку з чим просить суд визначити місце проживання неповнолітніх дітей з нею, як матір`ю.

Також зазначає, що неповнолітні діти перебувають на її утриманні. При цьому, відповідач не надає матеріальної допомоги на їх утримання.

У зв`язку з чим, просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 3000 грн. щомісячно на кожну дитину і до досягнення ними повноліття, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у заяві та просила їх задовольнити.

Відповідач до початку розгляду справи по суті подав заяву про визнання позову, згідно якої повністю визнав позовні вимоги щодо розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей та частково визнав вимоги щодо стягнення аліментів. В судовому засіданні позивач та його представник вказану заяву підтримали.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 06.09.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 1214, згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с. 4).

Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно вимог ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

В судовому засіданні з пояснень сторін та досліджених письмових доказів, судом з`ясовано, що сторони протягом тривалого часу подружніх відносин не підтримують. Шлюб існує формально. Примиритись не бажають. При таких обставинах подальше спільне проживання і збереження сім`ї неможливе, а тому суд вважає за доцільне та правильне шлюб між ними розірвати.

Крім того, підлягають вимоги позивача щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей.

Як слідує із матеріалів справи, ОСОБА_2 є батьком неповнолітніх дітей - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 від 21.01.2014 року та НОМЕР_3 від 13.03.2019 року відповідно (а.с. 7, 8).

Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Як визначено принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.

Отже, заслухавши думку учасників справи, а також враховуючи інтереси дітей, суд приходить до висновку, що слід визначити місце проживання неповнолітніх дітей разом з їх матір`ю - ОСОБА_1 .

Крім того, підлягають до часткового задоволення вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, відповідно до якої мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Отже, із системного аналізу зазначених норм закону, слідує, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України слідує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Крім того, за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Ч. 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Таким чином, зважаючи, що відповідач свій обов`язок по утриманню дітей належним чином не виконує, неповнолітні діти проживають з матір`ю та перебувають на її утриманні, то суд приходить до висновку, що на користь позивача слід стягувати аліменти в розмірі по 1500 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення ними повноліття, оскільки відповідач є працездатним, інших утриманців немає, а тому спроможний надавати матеріальну допомогу неповнолітнім дітям у визначеному судом розмірі.

У відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Отже, зважаючи, що відповідач визнав позовні вимоги стосовно розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей до початку розгляду справи по суті, тому суд вважає, що з відповідача слід стягнути судовий збір в сумі 840,80 грн. на користь позивача та повернути їй з державного бюджету сплачений нею судовий збір в розмірі 840,80 (420,40 х 2) грн. згідно квитанцій № 0.0..1 від 05.08.2020 року та №0.0..1 від 03.08.2020 року.

Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід в дохід держави стягнути 840,80 грн. судового збору за наслідками задоволеної вимоги про стягнення аліментів.

Керуючись ст. ст. 4, 7, 8, 11, 12, 13, 141, 142, 247, 258, 259, 263, 265 ЦПК України ст. ст. 104, 105, 110, 112, 113, 161, 180, 182, 183, 184 Сімейного кодексу України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженкою с. Уляники Рожищенського району Волинської області та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженцем м. Луцьк Луцького району Волинської області, зареєстрований 06.09.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 1214 - розірвати.

Визначити місце проживання неповнолітніх ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з їх матір`ю - ОСОБА_1 .

Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_5 ) аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі по 1500 (одній тисячі п`ятсот) грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 06.05.2020 року і до досягнення дітьми повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішення про стягнення аліментів за один місяць підлягає до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_5 ) 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. судового збору.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету суму сплаченого судового збору згідно квитанції № 0.0..1 від 05.08.2020 року в розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету суму сплаченого судового збору згідно квитанції № 00.0..1 від 03.08.2020 року в розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 ) в дохід держави 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 05 листопада 2020 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду Р.М. Кихтюк