Номер провадження: 22-ц/813/2981/20
Номер справи місцевого суду: 513/100/15-ц
Головуючий у першій інстанції Бучацька А. І.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2020 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Альфа Банку справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,на рішення Саратського районного суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Бучацької А.І. 08 травня 2019року у смт. Сарата Одеської області, -

встановила:

У січні 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до Саратського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором(т. 1 а.с. 2-3).

В обгрунтування позову ПАТ «Укрсоцбанк» посилалося на те, що відповідач ОСОБА_1 не виконує умови кредитного договору № 2007/13-2.06/116, укладеного 05 березня 2007 року між ним та ПАТ "Укрсоцбанк" про надання у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів в сумі 88 600 доларів США, з графіком повернення кредиту, передбаченим п.1.1.1 Договору кредиту, та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за договором кредиту - до 04 березня 2032 року, зі сплатою 12,45 процентів річних.

05 березня 2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 07-15/198, за умовами якого остання зобов`язалась у повному обсязі, солідарно, відповідати за виконання відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за Кредитом, а також можливих штрафних санкцій у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту.

Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 08 травня 2019 року у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» було відмовлено повністю (т. 2 а.с. 86-89).

В апеляційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство Альфа Банк)просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, судом не було враховано, що у даному випадку строк позовної давності взагалі не може бути застосований, оскільки Договор кредиту є діючим та до нього не вносились жодні зміни (т. 2 а.с. 109-112).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника АТ «Укрсоцбанк»(правонаступником якого є Акціонерне товариство Альфа Банк) підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

За положеннями ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 05 березня 2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір кредиту № 2007/13-2.06/116, відповідно до якого останній отримав кредит в сумі 88 600 доларів США зі сплатою 12,45 процентів річних та наступним порядком погашенням суми основної заборгованості за кредитом та процентів за його використання: з квітня 2007 року по лютий 2032 року щомісячно рівними часками по 295 доларів США, у березні 2032 року 395 доларів США з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту 04 березня 2032 року на умовах, визначених договором (а.с. 6-8).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 05 березня 2007 року між позивачем та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 07-15/198.

Відповідно до п. 5.2. цього договору поруки, цей договір набирає чинності з дати його укладання та діє до виконання всіх вимог, забезпечених порукою, визначених п. 2.1. цього договору.

Позивач належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 88 600 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки № 4-12 (т. 1 а.с. 12).

Відповідач ОСОБА_1 належним чином зобов`язання не виконував, у зв`язку із чим, відповідно до розрахунку заборгованості, наданого Банком, станом на 10 червня 2014 року утворилась заборгованість в загальній сумі 143 321, 30 доларів США, що за курсом НБУ станом на 10 червня 2014 року (1 долар США=11,8035 гривень) складало 1 691 695,99 гривень (т. 1 а.с. 4-5).

Відповідно до пунктів 2.4.1, 2.4.2 договору кредиту, сплата процентів та кредиту здійснюється не пізніше 10 числа місяця наступного за тим, в якому отримано кредит та нараховані відсотки.

Відповідно до розрахунку вимог банку, відповідач ОСОБА_1 , починаючи з 10 квітня 2007 року, щомісячно сплачував кредитні кошти. Останній платіж був здійснений ним 13 жовтня 2008 року. Починаючи з листопада 2008 року, відповідачем не сплачувались чергові платежі за кредитом та відсотки за користування кредитом, що підтверджується розрахунком, наданим позивачем (т. 1 а.с. 4-5)

За положеннями пункту 4.5 договору кредиту, у разі невиконання (неналежного виконання) позичальника обов`язків, визначених п.п. 3.3.8, 3.3.9 цього договору, протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що з 11 листопада 2008 року почався перебіг 90 календарних днів, після завершення яких строк користування Кредитом вважається таким, що сплив 10 лютого 2009 року.

Таким чином, з 10 лютого 2009 року у позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав.

08 грудня 2010 року за вих. № 13.1.1-12/96-4774 від 08 грудня 2010, та 02 грудня 2011 року за вих. № 501.7-08/96-8594 ПАТ "Укрсоцбанк" надсилав відповідачу ОСОБА_1 вимоги про погашення заборгованості за договором кредиту, в яких просив погасити заборгованість та повідомив, що у випадку невиконання вимог банку у тридцятиденний строк з моменту одержання вимоги, буде звернуто стягнення на предмет іпотеки та застосовані інші заходи для повного погашення заборгованості, в тому числі шляхом звернення до суду (т.1 а.с.13-14, 16, 19).

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики, у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування, згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України, починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов, початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

Зазначені правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12.

За змістом ч.3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Частина друга ст. 258 ЦК України передбачає, що спеціальна позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно зі ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, перебіг строку позовної давності почався з наступного дня після настання строку погашення чергового платежу за договором, тобто з 10 лютого 2009 року. Трирічний строк позовної давності щодо звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості закінчився 10 лютого 2012 року.

Вказане спростовує посилання у апеляційнй скарзі представника Банку про те, що строк позовної давності належить відраховувати з 04 березня 2032 року.

Згідно штемпелю на конверті, позивач звернувся до Саратського районного суду Одеської області з позовом до відповідачів 22 січня 2015 року (т.1 а.с.27), тобто, з пропуском як загального (трирічного) строку позовної давності щодо повернення кредиту та нарахованих відсотків, так і спеціального (однорічного) строку позовної давності щодо вимог про стягнення пені.

За положеннями ч.4 ст.257 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З огляду на вказані норми закону та встановлені обставини, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову задоволенні позову Банку до відповідача ОСОБА_1 .

Посилання представника позивача на те, що позовну заяву про стягнення заборгованості було подано до суду 23 грудня 2013 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, суд вірно вважав безпідставним, з огляду на наступне.

Так, ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 08 січня 2014 року позовна заява ПАТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості була повернута позивачу для подачі до належного суду. Копія ухвали направлена позивачу 10 січня 2014 року та отримана ним 22 січня 2014 року (т.1 а.с. 25, 245). Проте, згідно штемпелю на конверті, позивач звернувся до Саратського районного суду Одеської області з позовом до відповідачів тільки 22 січня 2015 року (т.1 а.с. 27).

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором за боржника за виконання ним свого обов`язку.

У разі солідарного обов`язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо (ч. 1 ст. 543 ЦК України).

Частиною 1 статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткові (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно зі ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

За змістом ст.ст. 559, 598 ЦК припинення зобов`язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб`єктивне право і кореспондуючий йому обов`язок перестають існувати.

Уживаний законодавцем у ч.1 ст.559 ЦК термін "порука" використовується в розумінні зобов`язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки.

Порука це строкове зобов`язання і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 липня 2017 року, яке набрало законної сили 12 грудня 2017 року, визнано поруку ОСОБА_2 , встановлену договором поруки № 07-15/198 від 05 березня 2007 року, укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», позичальником ОСОБА_1 і поручителем ОСОБА_2 такою, що припинена (т. 2 а.с. 30-32).

Таким чином, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що оскільки як право кредитора, так і обов`язок поручителя ОСОБА_2 є припиненими, то у задоволенні позову Банку до ОСОБА_2 належить відмовити за безпідставністю вимог.

Безпідставним є посилання в апеляційній скарзі представника Акціонерного товариства «Укрсоцбанк»(правонаступником якого є Акціонерне товариство Альфа Банк) на те, що у даному випадку строк позовної давності взагалі не може бути застосований, оскільки Договор кредиту є діючим та до нього не вносились жодні зміни.

Колегія суддів зауважує, що, як вказувалось вище, за загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто, можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, і не залежить від дійсності або недійсності договору.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Саратського районного суду Одеської області від 08 травня 2019 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Укрсоцбанк»(правонаступником якого є Акціонерне товариство Альфа Банк) залишити без задоволення.

Рішення Саратського районного суду Одеської області від 08 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 04 листопада 2020 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе