Справа № 467/724/14-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2020 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Кірімової О.М.,

за участю секретаря судового засідання Сіваченко Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка подання приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича про розшук боржника,

ВСТАНОВИВ:

Приватний виконавець Куліченко Д.О. звернувся до суду з поданням, яке мотивував тим, що у нього на виконанні перебуває зведене виконавче провадження з примусового виконання виконавчих документів, виданих Арбузинським районним судом Миколаївської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитними договорами.

В обґрунтування подання зазначає, що незважаючи на вжиті ним заходи щодо примусового виконання судових рішень, не вдалося встановити наявності майна у боржника, місця його фактичного проживання чи перебування, у зв`язку з чим просив суд оголосити розшук боржника ОСОБА_2 .

Одночасно з цим, приватний виконавець Куліченко Д.О. просив суд слухання у справі провести за його відсутності.

Представник стягувача, будучи належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, в судове засідання не з`явився, причин своєї неявки суду не повідомив.

Боржник ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованого відправлення (повістки), в судове засідання не з`явився. Однак, ОСОБА_2 , звернувся до суду з заявою, направленою за допомогою телефонограми, згідно якої, у зв`язку із неможливістю явки через хворобу, просив суд розглядати справу за його відсутності.

Згідно положень ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розгляд подання провести за відсутності учасників справи.

Вирішуючи порушене перед судом питання, проаналізувавши доводи внесеного на його розгляд звернення та інші питання, що мають значення для об`єктивного, всебічного і повного розгляду справи, оцінивши надані заявником докази з точки зору допустимості, належності і достовірності, у їх сукупності та взаємозв`язку, керуючись законом, основними засадами і завданням цивільного судочинства, суд приходить до наступного.

Так, судом встановлено, що заочним рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 04 червня 2014 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 09 вересня 2014 року про виправлення описки, звернуто стягнення на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 та на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 , шляхом продажу на прилюдних торгах з початковою ціною предмету іпотеки на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішенням, крім цього, з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 стягнуто судовий збір у розмірі по 1872,00 грн. з кожного.

При цьому, судове рішення у частині стягнення з ОСОБА_2 судового збору у розмірі 1872,00 грн. виконане у повному обсязі, що підтверджується постановою державного виконавця ДВС Арбузинського РУЮ від 16 жовтня 2015 року про закінчення виконавчого провадження (а.с. 82).

На цей час у приватного виконавця Куліченко Д.О. на примусовому виконанні перебуває два виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитними договорами.

Зокрема, один виконавчий лист видано Арбузинським районним судом Миколаївської області 11 вересня 2012 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором у розмірі 153043,94 грн. на підставі рішення цього ж суду від 02 серпня 2012 року у справі № 1401/925/12 за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Другий виконавчий лист видано Арбузинським районним судом Миколаївської області 16 вересня 2014 року на виконання вказаного вище рішення цього суду від 04 червня 2014 року у справі № 467/724/14-ц за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Виконавче провадження №58546557 за цим виконавчим листом було відкрите постановою приватного виконавця від 05 березня 2019 року (а.с. 95-96), копія якої направлялась боржнику ОСОБА_2 (а.с. 93-94, 97-98).

В рамках цього ж виконавчого провадження 05 березня 2019 року приватним виконавцем накладено арешт на все нерухоме майно боржника ОСОБА_2 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, у загальній сумі 561387, 87 грн., про що винесено відповідну постанову (а.с. 99-100).

21 квітня 2020 року приватним виконавцем Куліченко Д.О. відкрите виконавче провадження № 61879285 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Арбузинським районним судом Миколаївської області 11 вересня 2012 року у справі № 1401/925/12, про що також винесено відповідну постанову, копія якої направлялась боржнику (а.с. 106-107, 108-109, 164, 165).

В рамках цього виконавчого провадження приватним виконавцем також накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_2 та на усі грошові кошти у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця 143878, 86 грн., що підтверджується постановами від 21 квітня 2020 року.

22 квітня 2020 року приватним виконавцем виконавчі провадження № 58546557 та № 61879285 об`єднано у зведене виконавче провадження № 61899877 у зв`язку із перебуванням декількох виконавчих проваджень відносно одного боржника ОСОБА_2 .

Крім того, згідно актів приватного виконавця від 26 лютого 2020 року, 14 травня 2020 року, 11 червня 2020 року ним здійснено вихід за адресою боржника ОСОБА_2 , однак, згідно актів приватного виконавця зазначається що, двері не відчинили, місце перебування боржника невідоме і встановити його не є можливим. Боржник вимоги виконавця не виконує і кореспонденцію не отримує (а.с. 104-105, 125-126, 128-129, 162, 175, 177).

В зв`язку з зазначеним приватний виконавець звернувся до суду з поданням про розшук боржника ОСОБА_2 .

Суд, дослідивши матеріали подання, приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 438 ЦПК України розшук боржника або дитини, привід боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

Згідно ч. 1 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

Відповідно до п. 4 розділу ІХ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2832/5) (далі Інструкція), за неможливості з`ясування місцезнаходження боржника чи дитини державний виконавець звертається з поданням до суду про розшук дитини або боржника.

Отже, приватний виконавець вправі звернутись із поданням про розшук боржника у разі неможливості встановлення місцезнаходження останнього.

В обґрунтування вимог подання щодо розшуку боржника ОСОБА_2 , приватним виконавцем надано акти від 26 лютого 2020 року, 14 червня 2020 року, 11 червня 2020 року, згідно яких зазначено про те, що двері ніхто не відчинив, доступ до житла не забезпечено і установити місце перебування боржника неможливо.

Однак, зазначені факти про те, що двері не відчинили, доступ до житла не забезпечено і боржник кореспонденцію не отримує, не можуть достовірно вказувати на те, що боржник відсутній за місцем свого проживання, яке збігається з зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання.

Крім того, приватний виконавець при складанні актів не був позбавлений права залучити інших осіб, зокрема, понятих, які б засвідчили факти, що викладені у наданих ним актах, враховуючи те, що боржник отримав судові повістки у цій справі, направлені за адресою місця його реєстрації.

Суд приходить до висновку, що приватним виконавцем хоч і вживались заходи, спрямовані на установлення місця перебування боржника і виявлення майна останнього, проте, вони не були повними.

Зокрема, відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі, якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу.

Однак, будь яких відомостей про те, що приватним виконавцем реалізоване його право на звернення до суду щодо застосування примусового приводу боржника і цей захід не дав ніякого результату, у суду немає.

Суд наголошує на тому, що застосування таких обмежень, як розшук, про які просить приватний виконавець, може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації всіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення.

Враховуючи вищевикладене та недоведеність того, що приватним виконавцем було вжито вичерпні заходи щодо встановлення місця перебування чи фактичного проживання боржника, враховуючи те, що боржник отримує судові виклики та звернувся до суду з телефонограмою, у задоволенні цього подання слід відмовити.

При цьому приватному виконавцеві слід роз`яснити, що відмова у задоволенні цього подання не позбавляє приватного виконавця права повторного звернення до суду з аналогічним поданням за умови вичерпання всіх передбачених законом заходів, направлених на встановлення місця знаходження боржника.

Відмовляючи у задоволенні подання, суд зазначає, що розшук боржника є суттєвим втручанням у приватне життя особи у розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав і основоположних свобод ( Рим, 04.ХІ.2950 р.).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в контексті того, що вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права ( рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року), адже будь-яке втручання у те чи інше право особи повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, зокрема, необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу,бо необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар( рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52), тобто іншими словами,має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти( рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98), оскільки у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

Таким чином, суд вважає, звернення приватного виконавця з поданням про розшук боржника передчасним, оскільки його задоволення матиме негативні наслідки щодо права особи на приватне життя, а тому можливим на цьому етапі виконавчого провадження, з наведених мотивів, відмовити у задоволенні подання.

Тому, на підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258 -261, 438 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича про розшук боржника відмовити.

Роз`яснити заявнику, що він не позбавлений права повторного звернення до суду з таким самими поданням у разі, якщо відпадуть обставини, що зумовили відмову у його задоволенні.

Ухвала може бути оскаржена учасниками справи або особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Арбузинського

районного суду О.М. Кірімова