Провадження № 2/161/326/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2020 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Присяжнюк Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Борсук К.П.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду у місті Луцьку цивільну справу №161/21008/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , звернувшись із позовом до суду, просить визнати за нею право власності на Ѕ частку автомобіля «Opel Zafira», 2010 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 . В обґрунтування позовних вимог вказує, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 29.06.1991 року. У провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області перебуває справа про розірвання шлюбу між сторонами. Водночас, будучи в шлюбі, сторонами було придбано вказаний легковий автомобіль, який 20.09.2019р. був поставлений на облік.

Ухвалою суду від 23 грудня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено розгляд справи в підготовчому засіданні.

Позивач у судове засідання не з`явився, натомість представник позивача подав на адресу суду заяву, якою просив розгляд справи проводити за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з`явився, представник відповідача просила здійснювати розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнали частково, з підстав, викладених у відзиві від 02.11.2020р. При цьому, позивач зауважив, що автомобіль куплений ним за власні кошти, позивачка у позовній заяві завищила вартість спірного автомобіля.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Частиною 4 статті 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні.

Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши письмові матеріали справив їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, з таких підстав.

З матеріалів справи слідує, що між сторонами є спір стосовно поділу їх спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається особою на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Частиною 1 ст. 60 Сімейного кодексу (далі - СК) України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 червня 1991 року, однак рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.01.2020 року у справі №161/18978/19 шлюб між сторонами був розірваний.

Позивач стверджує, що сторонами у шлюбі за спільні кошти був придбаний легковий автомобіль «Opel Zafira», 2010 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.96-97). Вказаний транспортний засіб був зареєстрований за відповідачем, що засвідчено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.18).

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, придбавши транспортний засіб під час перебування в шлюбі, позивач та її чоловік - відповідач набули право спільної сумісної власності на спірне майно відповідно до зазначених положень та її право на рівну частку в майні презюмується.

Само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу.

Таким чином, придбаний під час перебування сторін у шлюбі транспортний засіб є об`єктом спільної сумісної власності сторін і будь-яких доказів щодо належності транспортного засобу лише відповідачу, на якого він зареєстрований, суду не надано та судом не здобуто.

Суд відхиляє доводи відповідача про купівлю спірного автомобіля за особисті кошти, отримані, як вихідну допомогу при звільненні, оскільки такі спростовуються положеннями ст. 57 Сімейного кодексу України.

В силу ст. 183 ЦК України автомобіль є неподільною річчю - його неможливо розділити на частини без шкоди для його подальшого використання за прямим призначенням.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

В ході розгляду справи суду не надано доказів можливості реального поділу спірного автомобіля «Opel Zafira», 2010 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , а також обґрунтовані підстави його виділу позивачу або відповідачу, згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

На підставі викладеного, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне визначити ідеальні частки кожного на транспортний засіб марки «Opel Zafira», 2010 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , та залишити спірний автомобіль у спільній частковій власності сторін.

Відповідно до ч. 1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з огляду на викладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесених нею судових витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 1 502,93 грн. (1 % від ціни позову, ринкова вартість спірного автомобіля становить 150 293,00 грн., що підтверджується висновком про ринкову вартість КТЗ, а.с. 14).

Доводи відповідача про те, що вартість спірного автомобіля становить 72 000,00грн., тобто вартість відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу №580 від 19.09.2019р. (а.с. 96-98), спростовуються тим, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року).

Керуючись ст.ст. 10, 12, 77, 78, 133, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, на підставі ст.ст. 183, 328, 368, 392 ЦК України, ст. 60 СК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 ідеальну частку транспортного засобу марки «Opel Zafira», 2010 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 502 (одна тисяча п`ятсот дві) грн. 93 коп.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк