Справа № 346/5216/18
Провадження № 2/346/93/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі: головуючого судді Беркещук Б.Б.

секретаря Матушевської Г.Д.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3

представників відповідача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про визнання права власності на майно, -

Встановив:

Позивач звернувся до суду з даним позовом мотивуючи, що житловий будинок АДРЕСА_1 належав на праві власності ОСОБА_7 . Згідно даних технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_1 будинок побудовано у 1977 році , а згідно чинного на той час законодавства (Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищних міського типу від 31.01.66) виникнення права власності на будинки не залежало від державної реєстрації. Згідно п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року № 24-753/04-13 передбачено, до «при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами». Згідно довідки Шепарівцівської сільської ради від 23 травня 2018 № 116/022-13/05 підтверджено, що житловий будинок АДРЕСА_1 належав на праві власності ОСОБА_7 . Однак, згідно виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МБТІ» від 19 липня 2018 року № 61897 зазначено, що право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 не зареєстровано.

Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер та після його смерті відкрилася спадщина яка складається з Ѕ частини житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Ѕ частина даного будинковолодіння належали дружині померлого, ОСОБА_8 як частка в майні подружжя.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України в управління спадковим майном вступила дружина померлого ОСОБА_8 та син померлого ОСОБА_3 , які прийняли спадщину. Однак свідоцтва про право на спадщину не отримали. Таким чином частка ОСОБА_8 становила 1/2 + 1/4= 3/4 , частка ОСОБА_3 становить 1/4.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача - ОСОБА_8 , та після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з 3/4 частин спірного житлового будинку. Вказує, що спадкоємцем першої черги за законом на спадщину є вона, позивач дочка померлої, ОСОБА_1 та відповідач син померлої ОСОБА_3 , оскільки відповідач він же син померлої, ОСОБА_6 на спадщину не претендує

Таким чином її, позивача частка становить ѕ: 2= 3/8. З метою оформлення спадщини після смерті матері вона звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Нотаріус витребувала подати правовстановлювальний документ на будинковолодіння. Однак, надати витребуваний документ не взмозі, в зв`язку з тим, що не зареєстровано приватної власності на будинковолодіння в АДРЕСА_1 .

Вказує, що спірний житловий будинок належав на праві власності її батьку ОСОБА_7 та матері ОСОБА_9 , оскільки був побудований ними під час спільного проживання, а тому вважається спільною сумісною власністю. Відсутність державної реєстрації житлового будинку під час дії Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу не є підставою вважати, що ОСОБА_10 не був власником житлового будинку. Вважає, що відповідачем не доведено, що відсутність державної реєстрації за житловим будинком АДРЕСА_1 згідно даних Коломийського МБТІ свідчить про відсутність власника житлового будинку.

Зазначає, що у справі № 6-399цс17 на яку посилається відповідач , Верховний Суд України сформував свою позицію на підставі таких фактичних обставин, як те, що один із подружжя (чоловік) під час шлюбу придбав квартиру, але не за сімейні кошти, а за особисті кошти отримані до шлюбу, які і були витрачені на придбання під час шлюбу квартири щодо якої і було заявлено позов про її поділ. У справі, що розглядається, інші фактичні обставини справи, тому застосування даної правової позиції Верховного Суду є неправильним. Вважає, що слід враховувати, що в ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (чинного на час побудови житлового будинку) зазначено, що «майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку». В ст. 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України було зазначено, що «в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними». З іншої сторони ст. 60 СК України (чинного на момент смерті власників майна) передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином, оскільки спірний житловий будинок було побудовано в шлюбі, то дане майно згідно як статей Кодексу про шлюб та сім`ю, так і статей Сімейного кодексу України є спільною сумісною власністю подружжя і кожен з подружжя мав по Ѕ частині майна. З іншої сторони, загальновідомою є обставина, що якщо правовстановлюючий документ на нерухоме майно оформлене лише на ім`я одного з подружжя в шлюбі, це жодним чином не позбавляє другого з подружжя прав учасника спільної сумісної власності.

З врахуванням правових позицій Верховного суду України оспорення права спільної сумісної власності майна подружжя має право лише один із подружжя, а не спадкоємець майна одного з подружжя. Зазначила, що частка ОСОБА_8 в спільній сумісній власності не входила до складу спадщини в зв`язку з чим відсутня була необхідність звернення до суду з позовною заявою про виділення належної їй частки. Крім того, оскільки ОСОБА_11 проживала разом з померлим ОСОБА_12 за однією адресою, в неї відбулося фактичне прийняття спадщини і в даному випадку чинне законодавство не зобов`язує спадкоємця звертатися до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом (за заповітом).

Щодо відмови ОСОБА_6 від частки у спадщині , вказує, що в судовому засіданні останній не має законного права на відмову від своєї частки в користь відповідача. ОСОБА_3 не має права на будь-яку частку в спадковому майні, оскільки не проживав з померлими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за однією адресою і не подавав заяви до нотаріуса у встановлений чинним законодавством України строк. Вказує, що не заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно було анульованим з посиланням на рішення архівного відділу, оскільки з наданих відповідачем документів до відзиву на позовну заяву неможливо встановити таке.

Просить суд визнати за нею позивачем ОСОБА_1 право власності на 3/8 частини житлового будинку господарських будівель та споруд за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав, у судовому засіданні підтримав поданий відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер його батько ОСОБА_7 , який був власником житлового будинку з господарськими спорудами за адресою АДРЕСА_1 , і його частка в майні складала 1/1. Хоча батько і не встиг отримати свідоцтво про право приватної власності на вище зазначене майно, але рішенням Шепарівської сільської ради йому було надано таке право про що свідчить ксерокопія анульованого свідоцтва про право приватної власності на будинок . На даний час право власності за адресою АДРЕСА_1 , ні за ким не зареєстровано.

Після смерті батька ОСОБА_7 відповідно до ст. 1268ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Тому він, відповідач м ОСОБА_3 та мати ОСОБА_8 вступили в управління спадковим майном в рівних частках, так як позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_6 не звертались у встановлений законодавством строк для прийняття спадщини та на момент смерті не проживали з спадкодавцем.

Вказує, що його мати ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , їй належала Ѕ будинковолодіння, як частка в майні подружжя. ВСУ висловив свою позицію стосовно поділу майна: Автоматично спільне майно подружжя навпіл не поділяється: суду завжди необхідно встановити за які кошти таке майно було набуте: спільні або особисті (ВСУ від 05 квітня 2017р. у справі № 6-399цс17). Тому, вважає твердження позивача, що ОСОБА_8 належала Ѕ в майні подружжя є хибною. Окрім того його мати ОСОБА_8 за життя не зверталась про виділ їй частки в майні подружжя, яке відбувається відповідно до пункту 224 Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Якщо у спільному майні подружжя правовстановлюючий документ на таке майно оформлений на того із подружжя, що є живим, нотаріус вимагає його (її) письмову згоду на виділ на ім`я померлого його частки в спільному майні. Та відповідно до ст. 71 Закону України « Про нотаріат» спадкодавиця ОСОБА_8 не отримувала свідоцтва про право на частку у спільному майні подружжя. Окрім того чинне законодавство не надає нотаріусу права здійснювати виділ частки. Виділ частки відбувається виключно судом. Позивач не надала жодних доказів про те, що померла ОСОБА_11 зверталась до суду про виділ частки у майні подружжя, тому після смерті матері відкрилась спадщина на Ѕ частини спірного житлового будинку з господарськими спорудами за адресою АДРЕСА_1 , яку вона фактично прийняла, але юридично не оформила після смерті чоловіка ОСОБА_7 .

Вказує, що проживає в спадковому будинку з дня свого народження і по сьогоднішній день, в даному будинку також проживає його сім`я. Вони дбають про його схоронність та облагородження прибудинкової території, кожного року вкладають кошти в ремонт будинку, щоб він був в придатному для життя стані. Вказує, що його мати не мала наміру претендувати на ѕ будинковолодіння так як вони проживали спільно, він допомагав матері по господарству, оплачував всі комунальні послуги, купував додому продукти харчування та інші необхідні речі. Позивач по справі з часу свого одруження з ними не проживала, не вкладала жодних коштів у будинок, не дбала про його схоронність.

Відповідно до ч. 1 ст. 1278 частки кожного спадкоємця є рівними, якщо спадкодавець сам не розподілив у заповіті частки між ними.

Вважає, що він відповідач ОСОБА_3 , позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_6 мають рівні частки в майні померлої ОСОБА_8 , а саме (Ѕ : 3 =1/6) житлового будинку Зазначив, що брат ОСОБА_6 не претендує на спадщину після смерті матері.

Подавши до суду заперечення, зазначив, що правові норми на які посилається позивач застосовуються при розгляді справ про поділ майна подружжя, а до даної справи про визнання права власності на майно не мають ніякого відношення. Щодо посилання позивача, що частка в спільній сумісній власності того з подружжя, хто пережив спавдкодавця не входить до складу спадщини і не включається до спадкового майна після смерті іншого з подружжя , вказує, що дана норма закону не правильно застосована позивачем, так як на даний час нікого з подружжя вже немає в живих , а позивач не подала ніяких доказів того, що матері ОСОБА_9 виділялась частка в спільній сумісній власності подружжя за життя.

Після смерті матері ОСОБА_8 відкрилась спадщина на належне її майно , а саме на Ѕ частину житлового будинку. Так як позивач вірно зазначає, що брат не звернувся вчасно до нотаріуса про прийняття спадщини , то не може в даний час відмовитись від своєї частки на його, ОСОБА_3 користь , тому майно матері потрібно поділити між ним, відповідачем ОСОБА_3 та позивачем і рівних частинах, що становить по ј та відповідно до оцінки майна становить 33750 грн, яких зідний сплатити позивачу.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі , просить у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, беручи до уваги заяву ОСОБА_6 , з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд доходить наступних висновків.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способом цього захисту може бути визнання права.

Згідно з положеннями ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений його або обмежений у здійсненні.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Судом встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 належав на праві власності ОСОБА_7 ,що підтверджується довідкою Шепарівцівської сільської ради від 23 травня 2018 року № 116/022-13/05.(а.с.14). Однак, згідно виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МБТІ» від 19 липня 2018 року № 61897 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 не зареєстровано.(а.с.15 )

Згідно даних технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_1 спірний будинок побудовано у 1977 році і згідно чинного на час побудови законодавства (Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищних міського типу від 31.01.66) виникнення права власності на будинки не залежало від державної реєстрації. Згідно п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року № 24-753/04-13 передбачено, до «при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у по господарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами».

ОСОБА_7 та ОСОБА_11 перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 листопада 1966 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с.9)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер про що в Книзі реєстрації смертей 06 березня 2006 року зроблено відповідний актовий запис за № 7(а.с.6)

На момент смерті ОСОБА_7 в спірному будинку були зареєстровані та проживали: дружина ОСОБА_8 , син він же відповідач ОСОБА_3 , невістка ОСОБА_4 , онуки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , тип двору робітничий, що підтверджується довідкою Шепарівцівської сільської ради від 23 травня 2018 року № 116/022-13/05(а.с.14)

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина за законом на домоволодіння в АДРЕСА_1 .

Заповіт від імені спадкодавця ОСОБА_7 у виконкомі Шепарівцівської сільської ради Коломийського району, не посвідчувався.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила, що подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проживали у побудованому будинку за адресою АДРЕСА_1 і як їй відомо цей будинок мав бути на двох дітей, оскільки одному дали хату в Тисменичанах. У зв язку із хворобою ОСОБА_8 в зимовий період перебувала у позивача ОСОБА_16

Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадщину прийняли спадкоємці першої черги за законом: дружина померлого - ОСОБА_8 та син померлого - відповідач ОСОБА_3 в рівних частинах по Ѕ спірного будинковолодіння оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Однак юридично не оформили свої спадкові права.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_11 про що 28 листопада 2017 року складено відповідний актовий запис № 21 (а.с. 7).

На момент смерті ОСОБА_8 в спірному будинку були зареєстровані та проживали: син відповідач ОСОБА_3 , невістка ОСОБА_4 та онук ОСОБА_13 , що підтверджується вищезгаданою довідкою Шепарівцівської сільської ради. Заповіт від імені спадкодавиці ОСОБА_8 у виконкомі Шепарівцівської сільської ради Коломийського району, не посвідчувався (а.с.14).

Після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина за законом на Ѕ частину спірного домоволодіння.

Згідно копії спадкової справи відповідач ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_1 як спадкоємці першої черги за законом прийняли спадщину після смерті матері ОСОБА_8 написавши нотаріусу відповідні заяви (а.с.40-44).

З метою оформлення спадщини після смерті матері ОСОБА_11 позивач звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак нотаріус рекомендувала звернутися з позовом до суду оскільки право власності за ОСОБА_7 спадкоємцем якого була його дружина ОСОБА_8 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в АДРЕСА_1 , не зареєстровано (а.с.30).

Відповідно до статті 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.

Відповідач ОСОБА_6 відповідно до вимог ст.ст.1268-1270 ЦК України у встановлені строки спадщину після смерті батьків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не прийняв.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Положеннями статті 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі (частина друга статті 1278 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1279 ЦК України спадкоємці, які разом із спадкодавцем були співвласниками майна, мають переважне право перед іншими спадкоємцями на виділ їм у натурі цього майна, у межах їхньої частки у спадщині, якщо це не порушує інтересів інших спадкоємців, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння,

користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Статтею 28 визначено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Згідно ст.. 29 КпШС України якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності.

Стаття 60 СК України, що поширює правовий режим спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, є продовженням загальної норми ч. 3 ст. 368 ЦК України, яка передбачає, що майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Щодо посилання позивача, що спадкодавиці ОСОБА_8 належала Ѕ будинковолодіння як частка в майні подружжя, суд зазначає наступне.

Встановлено, що спадкодавиця ОСОБА_11 не зверталась про виділ їй частки в майні подружжя відповідно до пункту 224 Інструкції Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Якщо у спільному майні подружжя правовстановлювальний документ на таке майно оформлений на того із подружжя, що є живим, нотаріус вимагає його (її) письмову згоду на виділ на ім`я померлого його частки в спільному майні та відповідно до ст. 71 Закону України « Про нотаріат» спадкодавиця ОСОБА_8 не отримувала свідоцтва про право на частку у спільному майні подружжя. Позивач не надала доказів, що померла ОСОБА_8 зверталась до суду про виділ частки у майні подружжя, тому після смерті матері відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме Ѕ житлового будинку з господарськими спорудами за адресою АДРЕСА_1 .

При вирішенні спорів про поділ спадщини та визнання права власності на спадкове майно суди встановлюють належне спадкодавцю на час його смерті майно, яке входить до складу спадщини, а також з`ясовують чи не порушуються права та інтереси всіх спадкоємців, які мають право на спадщину.

Згідно Звіту про оцінку майна ТзОВ «Атлант -Укргруп» оціночна вартість житлового будинку з належними господарськими будівлями та спорудами за адресоюАДРЕСА_1 становить 135 000 гривень, а вартість 1/4 ч. становить - 33750 гривень (а.с.65-81).

На підставі наведеного та ст.ст.346, 392, 1216,1278 ЦК України, ст.ст.22,28,29 КпШС України, ст.ст. 60,70 СК України, керуючись ст.ст. 268, 273, 354 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 право власності на нерухоме майно - ј (одну четверту ) частини житлового будинку господарських будівель та споруд за адресою АДРЕСА_1 .

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання:

ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 ;

ОСОБА_3 , місце проживанняАДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 ;

ОСОБА_6 , місце проживання АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_3 .

Суддя Беркещук Б. Б.