Справа № 523/7006/20
Провадження №2/523/2919/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2020 р.Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючий суддя Бабаков В.П.,

при секретарі Мельніченко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , батьку якої - ОСОБА_3 на праві власності належало домоволодіння АДРЕСА_1 . Як вбачається з домової книги ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав за вказаною адресою до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом з ним, за вказаною адресою проживала та була зареєстрована його донька - ОСОБА_2 , яка фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла та він як чоловік померлої, є єдиним спадкоємцем за законом. В установленому законом порядку ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті дружини - ОСОБА_2 , однак, у зв`язку з тим, що в нього відсутні оригінали правовстановлювальних документів, в її оформленні було відмовлено. Тому позивач просить визнати за ним право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку літ. «А» житловою площею 37,1 кв.м., загальною 57,2 кв.м.; літ. «Б» - літня кухня, літ. «В» - вбиральня, №1-3 - огородження, яке розташоване на земельній ділянці загальною площею 497 кв.м, в порядку спадкування майна ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач - надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача - надав заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 , перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у м.Одесі 19 жовтня 2007 року, актовий запис №391.

Відповідно до договору на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 9 липня 1954 року укладеного між Житловим управлінням виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих (далі за текстом - Жилуправління) та ОСОБА_3 , що іменується нижче під час будівництва забудовником, а по його закінченню власником зведеного будинку, на підставі рішення виконкому Одеської міської ради депутатів трудящих від 25 травня 1954 року №433 про відведення земельної ділянки для будівництва житлового будинку, Жилуправління відводить забудовнику ділянку комунальної землі площею 500 кв.м. під індивідуальне будівництво житлового будинку в АДРЕСА_2 , запланований масив.

Відповідно до даних інвентаризаційних відомостей Одеського міжміського бюро технічної інвентаризації МКХ УРСР власником домоволодіння АДРЕСА_1 був ОСОБА_3 .

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Окрім того, у постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі №6-137цс13 зроблено висновок, що «спірний житловий будинок був збудований у 1957 році. У 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації».

Зазначена правова позиція також підтверджується постановою Верховного Суду від 26 червня 2019 року по справі №303/7555/15-ц.

Відповідно до домової книги ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав за вказаною адресою до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом з ним, за вказаною адресою проживала та була зареєстрована його донька - ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Жовтневим УАЦС 20 травня 1978 року, актовий запис №4076.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , який приходився їй батьком, оскільки до та на момент його смерті постійно проживала за спірною адресою.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини.

З урахуванням того, що спадщина після смерті ОСОБА_3 , згідно правил ст. 525 ЦК Української РСР 1963 року, відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , питання щодо фактичного прийняття спадщини ОСОБА_2 регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963 року.

За правилами ст. 549 ЦК Української РСР 1963 року, фактичне прийняття спадщини прирівнюється до її законного прийняття, тому ОСОБА_2 за життя належало домоволодіння АДРЕСА_1 - в порядку спадкування майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 05 вересня 2019 року, актовий запис №9227.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 , як чоловік померлої, є єдиним спадкоємцем за законом. Інших спадкоємців немає.

В порядку ст. 1261 ЦК України, діти та той з подружжя, який пережив спадкодавця входять до першої черги права на спадкування за законом.

Відповідно, ОСОБА_1 має право на спадкування за законом домоволодіння АДРЕСА_1 .

В установленому законом порядку позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті дружини - ОСОБА_2 , однак, у зв`язку з тим, що в нього відсутні оригінали правовстановлювальних документів, в її оформленні було відмовлено.

Таким чином, суд вважає за доцільне задовольнити позов та визнати право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку літ. «А» житловою площею 37,1 кв.м., загальною 57,2 кв.м.; літ. «Б» - літня кухня, літ. «В» - вбиральня, №1-3 - огородження, яке розташоване на земельній ділянці загальною площею 497 кв.м, за ОСОБА_1 , в порядку спадкування майна ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 525, 549 ЦК Української РСР, ст.ст. 16,1261 ЦК України, ст.ст. 264,265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку літ. «А» житловою площею 37,1 кв.м., загальною 57,2 кв.м.; літ. «Б» - літня кухня, літ. «В» - вбиральня, №1-3 - огородження, яке розташоване на земельній ділянці загальною площею 497 кв.м, за ОСОБА_1 , в порядку спадкування майна ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначення строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 22.10.2020р.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: