Номер справи 623/1465/20
Номер провадження 2/623/551/2020
РІШЕННЯ

іменем України

10 листопада 2020 року м. Ізюм

Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

в складі: головуючого - судді: Одарюка М.П.

за участю секретаря судового засідання: Костенко В.В.

представника позивача: ОСОБА_1

представника третьої особи: Бойко М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізюмі справу № 623/1465/20 за позовом ОСОБА_2 в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа - Виконавчий комітет Дніпровської районної у місті Херсоні ради, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

Зміст позовних вимог, пояснення сторін.

28 квітня 2020 року адвокат Незвіський Д.Я звернувся до Ізюмського міськрайонного суду з позовом в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову вказує, що позивачка перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано 29 грудня 2019 року рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області. Від подружніх стосунків мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відразу після народження дитини стосунки між сторонами погіршились, вони стали проживати окремо, спільна дитина залишилась проживати з матір`ю. Відповідач повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини та повністю припинив будь - яку форму спілкування та контакту з позивачкою та сином. Відповідач участі в житті сина не бере, внутрішнім світом дитини не цікавиться, духовним та фізичним розвитком дитини не займається.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, у разі повторної неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і міс це розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позов суду на надавав, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надсилав.

Представник третьої особи, Виконавчого комітету Дніпровської районної у місті Херсоні ради в судове засідання не з`явився, надав клопотання в якому вказує на те, що відповідач по справі ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Зважаючи на той факт, що відповідач на території Дніпровського району у м. Херсон не проживає, виконавчий комітет Дніпровської районної у м. Херсоні ради, орган опіки та піклування, не може належним чином з`ясувати обставини невиконання батьківських обов`язків ОСОБА_4 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 та вважає за доцільне залучити до участі у справі орган опіки та піклування за місцем проживання відповідача для надання відповідного висновку.

Представник третьої особи: служба у справах дітей Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області в судовому засіданні пояснила, що відсутні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, складено висновок та просила суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Суд, дослідивши докази, встановив фактичні обставини справи та відповідні правовідносини, які виникли між сторонами.

Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що ОСОБА_4 є батьком, а ОСОБА_2 є матір`ю малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 18).

Із копії акту бесіди з дитиною від 26 травня 2020 року, проведеною головними спеціалістами з питань опіки та піклування служби у справах дітей Дніпровської районної у місті Херсоні Виконавчого комітету Дніпровської районної у м. Херсоні ради, вбачається, що під час бесіди з малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у присутності матері ОСОБА_2 встановлено, що хлопчик дуже прив`язаний до мами, дуже її любить. Стосовно батька хлопчик конкретної відповіді не дав через свій маленький вік, але чітко пояснив, що проживає лише з мамою ( а.с.34).

Із акту обстеження умов проживання позивачки вбачається, що вона разом з малолітнім сином проживає в орендованій двокімнатній квартирі, в помешканні чисто та затишно, зроблено сучасний ремонт, в наявності необхідні меблі та побутова техніка. Для дитини облаштована окрема кімната відповідно до її вікових потреб. Стосунки в сім`ї дружні, теплі ( а.с.35,36).

Згідно висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав, наданого 27 жовтня 2020 року за № 3167 службою у справах дітей Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області, відповідач, ОСОБА_4 надав заяву, в якій заперечував щодо позбавлення його батьківських прав. Повідомив про те, що спілкується з вихователями, де навчається син, сплачує аліменти. Він бажає особисто спілкуватися з сином, приймати участь у його житті. У зв`язку з чим в інтересах дитини орган опіки та піклування виконавчого комітету Ізюмської міської ради вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 , відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 ( а.с.138).

Норми права, що регулюють правовідносини під час розгляду справи.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 ч. 1 статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

З вказаної норми слідує, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

В ч. 4 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до ч. 5 статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 статті 19 СК України).

В пп. 73 та 74 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМ України від 24.09.2008 №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» закріплено, що у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини один з батьків, що проживає окремо від дитини, подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини.

Працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками, а у разі потреби, також з родичами дитини. До уваги береться ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Після з`ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, служба у справах дітей складає висновок. Участь у вихованні дитини та у разі потреби порядок побачення з дитиною того з батьків, який проживає окремо від неї, встановлюються рішенням районної, районної у містах Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади з урахуванням висновку служби у справах дітей.

Під час розгляду судом спорів між батьками щодо виховання дитини районна, районна у містах Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади подає суду письмовий висновок про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їх спілкування, складений на підставі відомостей, одержаних службою у справах дітей в результаті проведення бесіди з батьками, дитиною, родичами, які беруть участь у її вихованні, обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються зазначеної справи.

Акт бесіди з дитиною від 26 травня 2020 року не містить даних про будь-який негативний вплив батька на психіку дитини, і в ньому зазначається лише щодо не сформованості приязності до батька.

Із висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області вбачається, що батько дитини бажає особисто спілкуватися з сином, приймати участь у його житті.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Належних та допустимих доказів свідомого ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав, позивачем не надано.

Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 стосовного його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ОСОБА_2 посилалася, зокрема на те, що відповідач ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.

При цьому будь - яких доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин позивачем чи її представником не надано.

Не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини факт стягнення ОСОБА_3 на користь позивача аліментів на утримання сина, оскільки стягнення аліментів є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) зазначав, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенція про права дитини передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, посилання представника позивача на те, що відповідач повинен довести прийняття участі у житті дитини є необгрунтованими, з огляду на положення ч.3 ст. 12 ЦПК України та те, що, звертаючись із позовом до суду, позивач повинен навести та підтвердити факти остаточного переривання кровного зв`язку дитини з батьком.

Однак до матеріалів справи із доказів додана лише характеристика на позивача, складена ПАТ "Укрпластик" 22.07.2019р., тобто майже за рік до часу подачі позову до суду.

Тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа - Виконавчий комітет Дніпровської районної у місті Херсоні ради, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області про позбавлення батьківських прав.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області або безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Ізюмського міськрайонного суду М.П. Одарюк

Повний текст рішення складено 11 листопада 2020 року.