Провадження № 2/761/556/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Гриб Д.В.,

за участі представника позивача: ОСОБА_8,

представника відповідача -

ТОВ «1 Ньюс»: Савенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Ньюс», ОСОБА_2 про визнання недостовірною інформації, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

01 серпня 2018 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить: визнати недостовірною інформацію, поширену:

- 13.07.2018 року Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Ньюс» на сайті ІНФОРМАЦІЯ_5 у статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_6» наступного змісту: «25 квітня 2015 року ОСОБА_3 у стані алкогольного сп`яніння причинив подвійне ДТП. «При спробі зникнути з місця пригоди заступник Лубенського міжрайонного прокурора ОСОБА_4 був затриманий громадянами міста. - пишуть ЗМІ»;

- ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на своєму сайті ІНФОРМАЦІЯ_2 у статті під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 » наступного змісту: «Так 25 квітня 2015 року близько 22 години заступник Лубенського міжрайонного прокурора ОСОБА_4 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння допустив зіткнення з двома автомобілями в м.Лубни біля кафе Rock-n-Roll Pub. При спробі зникнути з місця пригоди заступник Лубенського міжрайонного прокурора ОСОБА_4 був затриманий громадянами міста»;

- зобов`язати:

- Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Ньюс» невідкладно та після набрання законної сили судовим рішенням на своєму сайті ІНФОРМАЦІЯ_5 розмістити інформацію, що відомості, викладені ІНФОРМАЦІЯ_4 у статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_6» щодо того що «25 квітня 2015 року ОСОБА_3 у стані алкогольного сп`яніння причинив подвійне ДТП. «При спробі зникнути з місця пригоди заступник Лубенського міжрайонного прокурора ОСОБА_4 був затриманий громадянами міста. - пишуть ЗМІ» - є недостовірними;

- ОСОБА_2 невідкладно та після набрання законної сили судовим рішенням на своєму сайті ІНФОРМАЦІЯ_2 розмістити інформацію, що відомості викладені ІНФОРМАЦІЯ_1 у статті під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 » наступного змісту: «Так 25 квітня 2015 року близько 22 години заступник Лубенського міжрайонного прокурора ОСОБА_4 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння допустив зіткнення з двома автомобілями в м.Лубни біля кафе Rock-n-Roll Pub. При спробі зникнути з місця пригоди заступник Лубенського міжрайонного прокурора ОСОБА_4 був затриманий громадянами міста» - є недостовірними.

Вимоги позивач обгрунтував тим, що відповідачі розмістили на власних сайтах статті, які містять недостовірну інформацію. Як зазначає позивач, поширена інформація порушує його права, порушується його репутація, що перешкоджає позивачу брати рівноправну участь в конкурсі на зайняття вакантних посад у Державному бюро розслідувань або в іншому конкурсі.

В судовому засіданні, яке відбулось 04.03.2019 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Ньюс» подав заперечення на заявлені вимоги в яких просив відмовити в їх задоволенні на тій підставі, що інформація, розміщена в статті була взята з інформаційного ресурсу «Тарас Інфо» про що було розміщено посилання на вказаний інформаційний ресурс, а тому у відповідності до положень статті 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації» редакція та журналіст не можуть бути притягнуті до відповідальності за дослівне відтворення повідомлення.

19.03.2019 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій представник зазначає, що відповідач безпідставно посилається на Закон України «Про засоби масової інформації» так як ОСОБА_5 на сайт якого є посилання в статті Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Ньюс» не є засобом масової інформації так як відсутня інформація про реєстрацію вказаного сайту як засобу масової інформації.

Заперечення на відповідь на відзив до суду не надходили.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Ньюс» в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні заявлених вимог з підстав, викладених у відзиві.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи. про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив до суду не направив.

А тому на підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність відповідача ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Вислухавши представників сторін, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У відповідності з ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

В свою чергу ст.34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України "Про інформацію" реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що про позивача поширена недостовірна інформація:

13.07.2018 року Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Ньюс» на сайті ІНФОРМАЦІЯ_5 у статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_6» наступного змісту: «25 квітня 2015 року ОСОБА_3 у стані алкогольного сп`яніння причинив подвійне ДТП. «При спробі зникнути з місця пригоди заступник Лубенського міжрайонного прокурора ОСОБА_4 був затриманий громадянами міста. - пишуть ЗМІ»;

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на своєму сайті ІНФОРМАЦІЯ_2 у статті під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 » наступного змісту: «Так 25 квітня 2015 року близько 22 години заступник Лубенського міжрайонного прокурора ОСОБА_4 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння допустив зіткнення з двома автомобілями в м.Лубни біля кафе Rock-n-Roll Pub. При спробі зникнути з місця пригоди заступник Лубенського міжрайонного прокурора ОСОБА_4 був затриманий громадянами міста».

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Ньюс» в судовому засіданні не заперечувала, що сайт ІНФОРМАЦІЯ_5 дійсно належить відповідачу.

Як вбачається, в тексті статті Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Ньюс» зазначило: «за даними місцевого телебачення».

В судовому засіданні представник Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Ньюс» зазначила, що першоджерелом інформації є телерадіокомпанія «Лубни». Зазначене представник позивача не заперечував.

Крім того, як встановлено судом, сайт ІНФОРМАЦІЯ_2 належить ОСОБА_6 .

Стаття 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом не надав доказів, що він дійсно є ОСОБА_1 , який обіймав посаду заступника Лубенського міжрайонного прокурора, не було надано таких доказів і під час судового розгляду справи, а тому суд позбавлений можливості встановити, що права позивача порушені.

Відповідно до ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Європейський Суд вважає, що людина, стаючи публічним політиком, свідомо обмежує своє право на повагу до особистого, сімейного життя і повинна бути терпимою навіть до жорсткої критики. Посадові чи публічні особи мають право на захист свого приватного життя, але межа захисту їх репутації повинна бути такою, щоб забезпечити й вільне обговорення політичних та інших питань, пов`язаних з їх діяльністю. Такі особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення своїх слів та вчинків і мають це усвідомлювати (справа Лінгенса проти Австрії).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27 лютого 2009р. за № 1, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Так, позивач зазначає, що відомості, які він просить визнати такими, що не відповідають дійсності ганьблять його честь та гідність, були поширені шляхом розміщення статей на сайтах, які належать відповідачам.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

У відповідності з ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до положень ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

На підтвердження недостовірності інформації, викладеної в статтях представник позивача надав копію протоколу про адміністративне правопорушення складений відносно ОСОБА_7 за порушення ст.ст.124, 122-4 КУпАП та відповідно постанову Яготинського районного суду Київської області від 23.07.2015 року (справа №382/909/15-п) за якою ОСОБА_7 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу за порушення зазначених статей КУпАП. З протоколу та постанови вбачається, що 25.04.2015 року о 21.40 год. в м.Лубни відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі ОСОБА_7 .

Суд не може взяти до уваги зазначений доказ на підтвердження відсутності вини позивача в порушенні ПДР України 25.04.2015 року, оскільки суду не було надано доказів, що позивач не був 21.04.2015 року учасником дорожньо-транспортної пригоди та відносно нього не було складено протокол за порушення ПДР України.

Стаття 2 Закону України «Про друковані засоби масової інформації» визначає, що свобода слова і вільне вираження у друкованій формі своїх поглядів і переконань гарантуються Конституцією України і відповідно до цього Закону означають право кожного вільно і незалежно шукати, одержувати, фіксувати, зберігати, використовувати та поширювати будь-яку інформацію за допомогою друкованих засобів масової інформації, крім випадків, визначених законом, коли обмеження цього права необхідно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Крім того, згідно з положеннями статті 42 зазначеного Закону, редакція, журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо:

1) ці відомості одержано від інформаційних агентств або від засновника (співзасновників);

2) вони містяться у відповіді на запит на інформацію, поданий відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації", або у відповіді на звернення, подане відповідно до Закону України "Про звернення громадян";

3) вони є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень суб`єктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб;

4) вони є дослівним відтворенням матеріалів, опублікованих іншим друкованим засобом масової інформації з посиланням на нього;

5) в них розголошується таємниця, яка спеціально охороняється законом, проте ці відомості не було отримано журналістом незаконним шляхом;

6) законом передбачено звільнення або непритягнення до відповідальності за такі дії.

Як вбачається, відповідачами у власних статтях здійснено посилання на першоджерело отриманої інформації, проте позивач не звертався до телерадіокомпанії «Лубни» з відповідними вимогами.

Отже, провівши системний аналіз діючого законодавства України, взявши до уваги відповідну судову практику та роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, вивчивши пояснення та заперечення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновків, що в ході судового розгляду не доведено факту вчинення відповідачем правопорушення, яке полягало саме в поширені інформації, яка у відповідності до вимог закону може мати статус «недостовірної», такої, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі позивача повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

У цьому конкретному випадку у розпорядженні суду немає даних про те, що фактично метою розміщення статей було поширення недостовірної інформації щодо позивача, приниження честі, гідності та ділової репутації його.

Крім того, варто зауважити, що стороною позивача не надано суду доказів, що внаслідок поширення зазначених в позовній заяві відомостей, позивачу завдана шкода відповідним особистим немайновим благам.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 3, 32, 34, 68 Конституції України; ст. ст. 23, 201, 277, 280, 297 ЦК України; ст. 9 Закону України "Про інформацію"; ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до цієї Конвенції; Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27 лютого 2009р. за № 1, ст.ст. 4, 13, 77-83, 89, 95, 259, 263, 265 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Ньюс», ОСОБА_2 про визнання недостовірною інформації, зобов`язання вчинити дії- відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 21 вересня 2020 року

Суддя: Н.Г.Притула