Справа № 638/4283/20
Провадження № 2/638/3124/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Семіряд І.В.,

за участю секретаря Башинсьткої К.С.

за участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів за минулий час, аліментів на утримання дитини, додаткових витрат, -

ВСТАНОВИВ:

25.03.2020 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_3 . В обґрунтування позову вказано, що з відповідачем перебуває в шлюбі, від якого народились діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 питання про розірвання шлюбу наріз вирішується в суді. Фактично шлюбі відносини припинені, сторони проживають окремо. Після переїзду відповідач у витратах на дітей участі не приймає. Позивач зверталась двічі з листами вимогами про необхідність покриття витрат на дітей. Позивач самостійно покриває всі витрати на їжу, одяг, комунальні послуги, лікування, послуги няні, дитячий садок, секції та інші витрати. Необхідність няні викликана тим, що позивач не має можливості знаходиться у відпустці по догляду за дитиною та змушена працювати. Дочка відвідує дитячий садок протягом трьох років, дитина прив`язана до вихователів, умови у садочку відповідають інтересам дитини, дитячий садок обирався батьками ще задовго до припинення шлюбу. Загальний розмір витрат, як позивач понесла за період з грудня 2019 березень 2020 становить 18123,50 грн. витрати обумовлені потребами дітей, мають постійний характер та забезпечують утримання дітей відповідного віку на сьогодні та необхідні на майбутнє. На утримання двох дітей позивач витрачає в середньому 36247 грн щомісяця, відповідно половина від цих сум становить 18123,50 грн підлягає покриттю батьком. Необхідність стягнення аліментів за минулий час обґрунтовується тим, що позивачем було вжито заходи щодо добровільної участі батька у витратах на дітей, проте позивач не покривав ці витрати, у зв`язку з чим ОСОБА_1 просить стягнути аліменти з за попередній період з 07.12.2019. враховуючи рахунки , аліменти на дітей, які підлягають стягненню щомісяця складають 18123,50 грн, а отже за грудень з 07.12.2019 стягненню підлягають 13592,63 грн та з врахуванням оплати, проведеної відповідачем у розмірі 12 000 грн, залишок за грудень становить 1592,63 грн. З 01.01.2020 аліменти підлягають стягненню в повному обсязі 18123,50 грн щомісяця. В обґрунтування додаткових витрат позивач зазначає, що Дочка ОСОБА_7 відвідує гурток з творчості, живопису, балету, англійської мови та підготовка до школи «Еврика». Всього за секції за період з грудня 2019 березень 2020 року сплачено 7995,50 грн. За лікування хронічних захворювань ОСОБА_7 сплачено 4881,50 грн за період грудень 2019 березень 2020 року. Додаткові витрати на сина ОСОБА_8 , а саме на лікування хронічних захворювань становили 2522,70 грн. позивач вказує, що батько дітей спроможний сплачувати аліменти та додаткові витрати, він має у власності 9/20 частки у квартирі, є співвласником майнових прав на об`єкт незавершненого будівництва, гаражу в ОБ «ГБК Перемога 66», автомобілю Фольксваген, мотоциклів Хонда, Сузукі, газелю ГАЗ. Відповідач займаються мотоспортом, який потребує значних витрат. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача аліменти за минулий час, а саме за грудень 2019 1592,63 грн, щомісяця стягувати 181235,50 грн починаючи з 01.01.2020, понесені додаткові витрати на ОСОБА_8 у розмірі 1261,35 грн, понесені додаткові витрати в сумі 6438,25 грн, щомісяця додаткові витрати на ОСОБА_8 у розмірі 420,45 грн, щомісяця додаткові витрати на ОСОБА_7 у розмірі 1886,08 грн.

29.04.2020 відповідачем подано відзив на позов, у якому зазначено, що погоджується сплачувати аліменти на дітей у розмірі 1/3 частини свого заробітку (доходу). Щодо заборгованості зі сплати аліментів відповідач вказує, що ним було сплачено на користь позивача аліменти та додаткові витрати у сумі 23000 грн. Окрім того, відповідач зазначає, що погоджується відшкодувати щомісячно половину витрат на навчання дочки у дитячому садку ТОВ «Світ Монтессорі» до закінчення навчання у 2020, у подальшому наполягає на навчанні дочки у звичайній загальноосвітній школі. На послуги няні для сина відповідач не погоджується відшкодувати витрати, оскільки вважає їх необґрунтованими, послуги няні не відносяться до додаткових витрат. Також відповідач не погоджується відшкодувати витрати на транспортні послуги, купівлю іграшок, канцтоварів, книг, розвиваючих ігор та інших супутніх товарів, оскільки вважає, що їх кількість та необхідність може бути завищена. Відповідач, за погодженням з позивачем, буде особисто купувати половину необхідних іграшок, канцтоварів, розвиваючих ігор та інші супутні товари, а також засоби гігієни. Також відповідач не погоджується відшкодувати витрати на купівлю продуктів «Молочна кухня», оскільки ці витрати покриваються сплатою аліментів. Половину витрат на лікування дітей відповідач погоджується відшкодувати. Відвідування секцій та гуртків дочкою розпочалось у січні 2020 року та не свідчить про розвиток здібностей, а отже відповідач не погоджується компенсувати зазначені витрати.

04.08.2020 позивачем подано відповідь на відзив, де ще раз наголошено позивачем про значний дохід відповідача та спроможність ним сплачувати аліменти та додаткові витрати на дітей, а також вказано, що враховуючи період заборгованості , яка виникла ще в грудні 2019 року та суму, яка сплачена протягом березня квітня 2020, яка по суті покриває аліменти за 1 місця та частково заборгованість по понесеним додатковим витратам на лікування та секції, не є підтвердженням щомісячної оплати аліментів та додаткових витрат на дітей.

27.08.2020 на виконання ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.07.2020 про витребування доказів, АТ КБ «ПриватБанк» надано інформацію щодо відкритих рахунків ОСОБА_3 .

Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили задовольнити з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив. У подальшому позивач та її представник звернулись до суду з заявою про розгляд справи за їх відсутності, наполягали на розгляді справи , уразі неявки відповідача, зазначаючи , що строки розгляду справи обмежені, проте відповідач навмисно звертається з заявами про відкладення слухання справи.

Відповідач та його представник у судовому засіданні частково заперечували проти позову, просили частково відмовити у його задоволенні, рішення прийняти з врахуванням позиції викладеної у відзиві. У подальшому відповідач та його представник у судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи повідомлені своєчасно та належним чином. Від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи, оскільки у неї наявні ознаки респіраторного захворювання. Відповідач про причину неявки суд не сповістив.

Суд не вбачає підстав для відкладення справи, оскільки представником позивача на підтвердження у неї респіраторного захворювання не надала медичних довідок, окрім того відповідач не був позбавлений можливості з`явитись у судове засідання.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи приходить до наступного:

Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова у справі №638/3318/20 від 23.07.2020.

Від шлюбу у сторін народились діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження серія НОМЕР_1 та серія НОМЕР_2 відповідно (а.с. 27).

Як зазначено позивачем та не заперечується відповідачем, сторони проживають окремо, діти проживають з матір`ю.

Згідно ст. ст.180, 181 Сімейного Кодексу України, якими передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з вимогами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до частини 1 статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Метою законодавчого закріплення права одного з батьків, з ким проживає дитина на отримання аліментів у твердій грошовій сумі є перш за все захист інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Отже, суд приходить до висновку про стягнення аліментів на утримання дітей щомісяця.

Разом с тим, вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд приймає до уваги, що відповідач працездатна особа, інших утриманців не має, тоді як утримання малолітніх дітей потребує значних матеріальних витрат і сума у розмірі по 2500 грн на кожну дитину суд вважає достатньою, в якості участі відповідача в цих витратах. Зазначена сума є вищої за прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який визначений ЗУ «Про державний бюджет на 2020».

Суд не бере до уваги доводи позивача, що розмір аліментів на кожну дитину повинен становити по 9061,75 щомісяця, оскільки ОСОБА_1 в обґрунтування такого розміру аліментів вказує, зокрема, що дитина ОСОБА_7 відвідує дитячий садок «Світ Монтессорі», для дитини ОСОБА_8 позивач уклала угоду з нянею.

Так, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2019 №68 затверджено порядок відшкодування вартості послуги з догляду за дитиною до трьох років «муніципальна няня». Позивач вправі скористатись такою послугою, та компенсувати витрати.

Також, позивач вправі скористатись послугами дитячого садка, який віднесено до комунальної власності та плата за який становить значно меншою, оскільки частину витрат компенсуються з державного бюджету.

Системно аналізуючи норми матеріального права та надані сторонами докази, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням положень ст.182 СК України, враховуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей щомісяця підлягають задоволенню частково, що відповідатиме принципам розумності та справедливості.

Щодо стягнення аліментів за минулий час та аліментів (періодичний платіж) не з дня пред`явлення позову 25.03.2020, а з 01.01.2020, суд зазначає наступне:

Відповідно до ч. 2 ст.191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії.

Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів.

Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтвердженні офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Позивачем ОСОБА_1 надано суду листи, які вона направляла відповідачу ОСОБА_3 з вимогою сплачувати аліменти. Проте, як вбачається з зазначених листів вони були направлені 07.02.2020 та 02.03.2020, тоді як аліменти за минулий час позивач просить стягнути за грудень 2019 року. Окрім того, відповідачем надано копії квитанцій, з яких вбачається, що ним було переведено ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 5000 грн (квитанція від 03.03.2020), 2000 грн (квитанція від 17.03.2020) , 5000 грн (квитанція від 30.03.2020), 3000 грн (квитанція від 06.04.2020), 4000 грн (квитанція від 14.04.2020), 4000 грн (квитанція від 20.04.2020) (а.с. 180,181,182,183,184,185).

Хоча в зазначених квитанціях і не зазначено, що ці кошти перераховані в рахунок аліментів на утримання дітей, проте факт отримання цих коштів в рахунок аліментів не заперечується позивачем.

Отже, позивачем ОСОБА_1 не надано доказів, що позивач вживала до подачі позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача саме за грудень 2019, та не надала доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в розмінні ч. 2 ст.191 СК України.

Підстави для стягнення аліментів саме з 01.01.2020, а не з дня пред`явлення позову, відсутні, так як позивачем не надано суду докази того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Подання до суду позову про стягнення аліментів на утримання дітей не є безумовною підставою для присудження аліментів з 01.01.2020, докази ухилення відповідача від утримання дітей відсутні.

Вирішуючи питання щодо додаткових витрат суд виходить з наступного:

За роз`ясненнями, які містяться в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Згідно ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

До особливих обставин законодавець відносяться випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесено витрати за заняття з англійської мови у сумі 1125 грн (а.с.116), а також за підготовку до школи у сумі 1530 грн (а.с. 114,115), обстеження у лікаря у дитячому медичному центрі «Мама врач» у сумі 600 грн, 2115 грн, 250 грн, 350 грн (а.с. 119, 121) та у медичному центрі «Екомед» на суму 250 грн (а.с.129)

Суд вважає, що зазначені витрати не можуть бути віднесені до додаткових витрат, які викликані обставинами у вигляді розвитку здібностей, так як сплачувати за послуги з англійської мови, підготовки до школи, відвідувати лікаря у приватній клініці - це бажання матері дитини, так як відповідно до ст. 49,53 Конституції України держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена. Держава сприяє розвиткові лікувальних закладів усіх форм власності. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам.

Матеріали справи містять квитанції щодо сплати за відвідування дитиною ОСОБА_7 гуртків з творчості, живопису та балету (а.с. 108,109,111,112,113,114) , суд вважає, що зазначені витрати можуть бути віднесені до додаткових витрат, так як направлені на розвиток певних здібностей дитини.

Також позивачем надано квитанції, які свідчать про купівлю ліків для дитини ОСОБА_7 та дитини ОСОБА_8 , суд вважає, що ці витрати також можуть бути віднесені до додаткових витрат, так як зазначені ліки купували матір`ю за призначенням лікаря та у зв`язку з хворобою дітей

Позивачем надані належні та допустимі докази цим обставинам, отже додаткові витрати на дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 складають у загальному розмірі 9429,20 грн.

З урахуванням ст. 141 СК України, яка визначає, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо дітей, сума додаткових витрат яка підлягає стягненню з відповідача становить 4714,60 грн (9429,20 грн / 2).

Щодо додаткових витрат на дітей, які позивач просить стягнути на майбутнє, суд зазначає наступне:

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати.

Позивач надала довідки огляду лікаря, які були проведені як дитині ОСОБА_7 та і дитині ОСОБА_8 , з яких вбачається, що надано рекомендації щодо вживання ліків та застосування мазі. У довідці міститься запис про вживання ліків дитиною ОСОБА_7 на постійній основі, також з зазначених виписок вбачається, що дитині встановлено діагноз «бронхіальна астма».

Суд зазначає, що у квітні 2017 року ОСОБА_9 розпочав програму "Доступні ліки". Пацієнти, зокрема, з бронхіальною астмою можуть отримати ліки безоплатно або з незначною доплатою.

Позивачем не надано доказів того, чи використані нею можливості урядової програми «Доступні ліки».

Довідки лікаря, які стосуються дитини ОСОБА_8 містять рекомендаційний характер та не свідчать про те, що дитина потребує постійного вживання будь- яких ліків.

Отже, сума додаткових витрат, які позивач просить стягувати щомісяця з відповідача, ґрунтується на припущенні і не підтверджується відповідними документами.

Системно аналізуючи норми матеріального права та надані сторонами докази, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням положень ст.ст.182,192 СК України, враховуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

За вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись ст. 259, 265, 268, 273 ЦПК України, ст. ст. 180,181,182,192 Сімейного Кодексу України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів за минулий час, аліментів на утримання дитини, додаткових витрат - задовольнити частково.

Стягнути щомісяця з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі по 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн на кожну дитину, починаючи з 25.03.2020 до досягнення дітьми повноліття.

Встановлена сума підлягає індексації відповідно до вимог діючого законодавства.

Стягнути одноразово з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована АДРЕСА_2 ) додаткові витрати на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у загальному розмірі 4714 (чотири тисячі сімсот чотирнадцять) грн 60 коп.

В іншій частині у задоволені позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 05.11.2020.

СУДДЯ І.В. СЕМІРЯД