Провадження № 4-с/161/81/20
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі в частині вимог

05 листопада 2020 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого Черняка В.В., за участю секретаря судового засідання Бугайчука О.М., представника скаржника ОСОБА_1 , державного виконавця Білової В.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку скаргу боржника ОСОБА_2 на бездіяльність та рішення державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) під час примусового виконання заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 березня 2014 року у цивільній справа №161/2235/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Хрещатик до ОСОБА_2 , управління державної міграційної служби у Волинській області про звернення стягнення та виселення,

В С Т А Н О В И В:

28 вересня 2020 року боржник звернулася до суду із даної скаргою.

Скарга обґрунтована тим, що державний виконавець неправомірно не закінчує виконавче провадження з підстав повного фактичного виконання судового рішення, а також безпідставно виніс постанову про стягнення з боржника виконавчого збору.

Представник боржника у судовому засіданні скаргу підтримав.

Державний виконавець у судовому засіданні скаргу заперечив.

Заслухавши присутніх учасників виконавчого провадження, дослідивши письмові матеріали скарги, суд дійшов висновку, що провадження у справі в частині вимог стосовно оскарження постанови про стягнення виконавчого збору слід закрити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 березня 2014 року у цивільній справа №161/2235/14-ц вирішено виселити ОСОБА_2 із займаної нею квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

На виконання вищенаведеного рішення судом 19 червня 2014 року був виданий виконавчий лист, який наразі знаходиться на примусовому виконанні у Другому відділі державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), ВП №44018676.

Постановою державного виконавця від 24 вересня 2020 року, у межах даного виконавчого провадження з боржника був стягнутий виконавчий збір у розмірі 10 000,00 грн.

Частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Таким чином, Закон установлює спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Беручи до уваги наведені правові норми у контексті вирішення питання юрисдикційної належності спору, що виник у зв`язку з прийняттям постанови про стягнення виконавчого збору, здійсненням виконавчого провадження на виконання такої постанови та стягненням з боржника зазначеного збору, суд дійшов висновку, що розгляд таких спорів віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Слід також врахувати й те, що Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово робила висновок про те, що спір з приводу оскарження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, прийнятої під час дії Закону № 1404-VIII, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, було видано виконавчий документ, що знаходився на примусовому виконанні у державного виконавця (постанови від 6 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц, від 20 вересня 2018 року у справі № 821/872/17, від 17 жовтня 2018 року у справі № 826/5195/17, від 15 січня 2020 року у справі №1.380.2019.001073 та інші).

Доводи представника скаржника про те, що дані вимоги є взаємопов`язаними та мають розглядатися саме судом в порядку цивільного судочинства, є надуманим та власним тлумаченням приписів ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», яке не узгоджується із усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду, яка наведена вище.

Пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки вимоги скаржника в частині оскарження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору не підсудні судам в порядку цивільного судочинства, суд дійшов висновку, що провадження у справі в цій частині слід закрити.

Керуючись пунктом п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у справі в частині вимог стосовно оскарження постанови державного виконавця від 24 вересня 2020 року про стягнення виконавчого збору.

Роз`яснити ОСОБА_2 , що її вимоги в цій частині підсудні судам в порядку адміністративного судочинства, тобто з врахуванням правил територіальної підсудності Волинському окружному адміністративному суду.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Повний текст ухвали складений та підписаний 06 листопада 2020 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк