Справа № 182/4353/20
Провадження № 2/0182/2136/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02.11.2020 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулись до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті матері, посилаючись на наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх мати ОСОБА_4 , яка на момент своєї смерті проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями, що побудований до 1992 року та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . За своє життя на випадок своєї смерті мати розпорядження щодо належного їй майна не зробила. Спадкоємцями за законом першої черги після її смерті є вони позивачі та відповідач по справі - її діти. Відповідач ОСОБА_3 на зазначену спадщину не претендує, приймати її не збирається та до суду стосовно поновлення строків звертатись не буде. Для оформлення своїх спадкових прав в установлений законом строк вони звернулись із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 та видачі їм свідоцтва про право на спадщину за законом до Першої Нікопольської державної нотаріальної контори. Але у вчиненні нотаріальних дій їм було відмовлено, оскільки ними не було надано правовстановлюючого документу на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Для вирішення цього питання Першою Нікопольською державною нотаріальною конторою запропоновано звернутись до Нікопольського міськрайонного суду. Під час оформлення вищезазначеної спадщини до нотаріальної контори ними, дійсно, не був наданий правовстановлюючий документ, який би свідчив про належність житлового будинку померлій, в зв`язку з тим, що такий документ спадкодавець не отримував. Згідно листа КП «Нікопольське МБТІ», право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстровано. На підтвердження належності житлового будинку померлій до нотаріальної контори ними був наданий лише технічний паспорт на спадковий житловий будинок та довідка з господарської книги. Нажаль, цих документів нотаріальній конторі не було достатньо для подальшого оформлення спадщини та видачі свідоцтва на право власності. Відповідно до листа Держбуду від 23.03.1999 року та п.3 Постанови Кабінету Міністрів від 09.09.2009 року № 1035 «Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, спорудженими без дозволу на будівництво», до серпня 1992 року оформлення права власності на будинки проводили органи місцевого самоврядування на основі висновку про технічний стан будинку, складений у бюро технічної інвентаризації і документа, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташований зазначений об`єкт. Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів" та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється, що по об`єктах, які збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли, за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями, отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть, якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. Враховуючи вищенаведене, а також той факт, що житловий будинок разом з іншими надвірними будівлями, розташованими в АДРЕСА_1 , побудований на земельній ділянці, яка була виділена для будівництва житлового будинку, а сам будинок не є самочинно збудованим, оскільки побудований до 5 серпня 1992 року (згідно технічного паспорту). Вони як спадкоємці першої черги мають всі правові підстави набути право власності на нього в порядку спадкування за законом. Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщину після смерті ОСОБА_4 вони прийняли в порядку ст.1268 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини зареєстровані і проживали із спадкодавцем за однією адресою та протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не заявили про відмову від неї. Однак, оформити спадок через нотаріальну контору не мають можливості в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вищезазначений житловий будинок. За таких обставин, виходячи з приписів ст.16 ЦК України, це право підлягає захисту в судовому порядку.

В судове засідання сторони не прибули, надали заяви про розгляд справи у свою відсутність, позивачі на задоволенні позовних вимог наполягали (а.с.48, 49), відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечував (а.с.50).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Згідно ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні.

Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.1 ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частина 1 статті 1269 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в Постанові „Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року в п.23, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як встановлено в судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати сторін по справі ОСОБА_4 (а.с.7), яка на момент своєї смерті проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями, що побудований до 1992 року та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15-16). За своє життя на випадок своєї смерті спадкодавиця розпорядження щодо належного їй майна не зробила. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті матері є сторони по справі - її діти (а.с.8-10). Відповідач ОСОБА_3 на зазначену спадщину не претендує, приймати її не збирається та до суду стосовно поновлення строків не звертався (а.с.50). Для оформлення своїх спадкових прав в установлений законом строк позивачі звернулись із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 та видачі їм свідоцтва про право на спадщину за законом до Першої Нікопольської державної нотаріальної контори. Але у вчиненні нотаріальних дій позивачам було відмовлено, оскільки ними не було надано правовстановлюючого документу на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18). Під час оформлення вищезазначеної спадщини до нотаріальної контори позивачами не був наданий правовстановлюючий документ, який би свідчив про належність житлового будинку померлій, в зв`язку з тим, що такий документ спадкодавець не отримував. Згідно листа КП «Нікопольське МБТІ», право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстровано (а.с.17). На підтвердження належності житлового будинку померлій до позивачами надано технічний паспорт на спадковий житловий будинок (а.с.11-14) та довідки Менжинської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області (а.с.15-16).

Відповідно до листа Держбуду від 23.03.1999 року та п.3 Постанови Кабінету Міністрів від 09.09.2009 року № 1035 «Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, спорудженими без дозволу на будівництво», до серпня 1992 року оформлення права власності на будинки проводили органи місцевого самоврядування на основі висновку про технічний стан будинку, складений у бюро технічної інвентаризації і документа, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташований зазначений об`єкт.

Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів" та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється, що по об`єктах, які збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.

Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли, за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями, отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть, якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності.

Враховуючи вищенаведене, а також той факт, що житловий будинок разом з іншими надвірними будівлями, розташованими в АДРЕСА_1 , побудований на земельній ділянці, яка була виділена для будівництва житлового будинку, а сам будинок побудований до 5 серпня 1992 року (згідно технічного паспорту), позивачі як спадкоємці першої черги мають правові підстави набути право власності на нього в порядку спадкування за законом.

За таких обставин суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити.

Враховуючи викладене та керуючись ст.2-5, 9-10, 12, 28, 131, 223, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати порівну за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який складається з: житлового будинку (літ.«А»), загальною площею 25.8 кв.м., житловою площею 18.1 кв.м.; літньої кухні (літ.«Б,б»); сараю (літ.«В»); підвалу (літ.«Г»); споруджень № 1-2, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал