Справа № 333/7250/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2020 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Ярошенко А.Г.,

за участю секретаря Довгаль А.Г.

представники позивача ОСОБА_1

ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 ), третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району (м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, 32) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, суд -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звертається до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом про усунення перешкод власнику у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Позовна заява обґрунтована наступним, що 20.03.2015 Комунарським районним судом міста Запоріжжя ухвалено рішення по цивільній справі 333/8614/14-ц провадження №2/333/228/15, яким визнано недійсними: свідоцтво про право на спадщину за законом від 18.12.2010, виданого ОСОБА_6 після ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчене Шостою державною Запорізькою нотаріальною конторою р.№ 4-1643.

*свідоцтво про право на спадщину за законом від 18.12.2010, виданого ОСОБА_8 після ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчене Шостою державною Запорізькою нотаріальною конторою р. №4-1646.

Визнано за ОСОБА_9 право власності у порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_3 після ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Витребувана у відповідача ОСОБА_5 , квартира АДРЕСА_3 та повернута зазначена квартира позивачу ОСОБА_9 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 помер.

Вказане рішення ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 09.02.2016 залишено без змін копія рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 20.03.2015 та копія ухвали апеляційного суду Запорізької області від 09.02.2016 додаються.

ОСОБА_4 є спадкоємицею після померлого ОСОБА_9 і 25.05.2019 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого чоловіка. Зазначене Свідоцтво зареєструвала у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.05.2019, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, копія якого додається.

10.07.2019 відповідач ОСОБА_5 разом із малолітнім сином, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виїхали із спірної квартири.

Таким чином, з 10.07.2019 року по даний час у квартирі ніхто не проживає. Однак відповідач ОСОБА_5 разом із малолітнім сином, ОСОБА_10 не знялися з реєстрації.

З жовтня 2016 року по теперішній час на відповідачку з дитиною комунальні установи нараховують платежи, які вони не сплачують, що підтверджується роздруківкою МТМ та довідкою ТОВ «МІСТО ДЛЯ ЛЮДЕЙ» від 29.11.2019 № 1144581.

Встановлено, що чоловік відповідачки ОСОБА_5 - ОСОБА_11 є власником двокімнатної квартири за адресою : АДРЕСА_4 , який зареєстрований він сам та їхня сумісна старша дочка.

У зв`язку з чим звертається до суду.

Представники позивача наполягали на задоволенні позовної заяви з підстав викладених у ній.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову посилаючись на те, що у малолітньої дитини немає іншого житла для проживання та відповідачка покинула спірне житло у зв`язку з погрозами із боку позивача.

Представник третьої особи до судового засідання не з`явилася та надала заяву про розгляд справи за її відсутності проти задоволення позовної заяви заперечує з підстав викладених у поясненнях.

Свідок ОСОБА_4 пояснила, що квартирі відповідачка давно не проживає та квартира не придатна для житла.

Вислухавши учасників процесу, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд прийшов наступного висновку.

20.03.2015 Комунарським районним судом міста Запоріжжя ухвалено рішення по цивільній справі 333/8614/14-ц провадження №2/333/228/15, яким визнано недійсними: свідоцтво про право на спадщину за законом від 18.12.2010, виданого ОСОБА_6 після ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчене Шостою державною Запорізькою нотаріальною конторою р.№ 4-1643.

*свідоцтво про право на спадщину за законом від 18.12.2010, виданого ОСОБА_8 після ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчене Шостою державною Запорізькою нотаріальною конторою р. №4-1646.

Визнано за ОСОБА_9 право власності у порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_3 після ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Витребувана у відповідача ОСОБА_5 , квартира АДРЕСА_3 та повернута зазначена квартира позивачу ОСОБА_9 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 помер.

Вказане рішення ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 09.02.2016 залишено без змін копія рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 20.03.2015 та копія ухвали апеляційного суду Запорізької області від 09.02.2016 додаються.

ОСОБА_4 є спадкоємицею після померлого ОСОБА_9 і 25.05.2019 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого чоловіка. Зазначене Свідоцтво зареєструвала у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.05.2019, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, копія якого додається.

10.07.2019 відповідач ОСОБА_5 разом із малолітнім сином, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виїхали із спірної квартири.

Таким чином, з 10.07.2019 року по даний час у квартирі ніхто не проживає. Однак відповідач ОСОБА_5 разом із малолітнім сином, ОСОБА_10 не знялися з реєстрації.

З жовтня 2016 року по теперішній час на відповідачку з дитиною комунальні установи нараховують платежи, які вони не сплачують, що підтверджується роздруківкою МТМ та довідкою ТОВ «МІСТО ДЛЯ ЛЮДЕЙ» від 29.11.2019 № 1144581.

Встановлено, що чоловік відповідачки ОСОБА_5 - ОСОБА_11 є власником двокімнатної квартири за адресою : АДРЕСА_4 , який зареєстрований він сам та їхня сумісна старша дочка.

Статтею 1 Першого протоколу до Ковенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року за № 75/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів за № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь -які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Стаття 47 Конституції України передбачає, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом. Право на повагу до житла гарантує і стаття 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Згідно частини 1 статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 2 статті 317 ЦК України передбачено, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усік суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вилогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник частини нерухомого майна мають право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 7 Закону України „ Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" Зняття з реєстраційного обліку міста проживання здійснюється протягом семи діб на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Враховуючи вище викладене та те, що відповідач з дитиною покинули житло та мешкають за іншою, вивчивши докази надані позивачем та відсутність у відповідача доказів про наміри повернутись в спірну квартиру суд має всі наявні підстави для задоволення даного позову.

Керуючись ст. ст. 209, 212, 213, 215 ЦПК України, 317, 319, 321, 386, 391 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 ), третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району (м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, 32) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити повністю.

Усунути ОСОБА_4 , перешкоди в користуванні власністю, шляхом визнання відповідача, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 разом із малолітнім сином, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування квартирою за адресою: квартира АДРЕСА_3 .

Стягнути з відповідачки ОСОБА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_4 ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 суму судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп.

Повний текст рішення виготовлено 05.11.2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя Комунарського районного

суду м. Запоріжжя: А.Г. Ярошенко