ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/700/20 Доповідач - Щавурська Н.Б.
Категорія - 307020000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Щавурська Н.Б.

суддів - Сташків Б. І., Хома М. В.,

з участю секретаря Сович Н.А.,

сторін представника відповідача ОСОБА_1 , який діє у власних інтересах і в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - адвоката Будза Т.В.,

розглянувши у відкритому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 травня 2020 року, постановлене суддею Ромазаном В.В. у цивільній справі № 607/10476/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вказаним позовом, в обгрунтування якого зазначила, що після смерті її доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилася спадщина на належну на праві власності останній квартиру АДРЕСА_1 . Враховуючи відсутність заповіту, те, що до 2017 року вона постійно проживала зі спадкодавцем, а також, не будучи юридично обізнаною в питаннях спадкування, вважала, що прийняла спадщину, як спадкоємець першої черги за законом. При цьому, не зверталася до нотконтори з відповідною заявою, оскільки перебувала за межами України (в Республіці Польща) на роботі. Однак, коли звернулася до нотаріуса з такою заявою, то в прийнятті останньої їй було відмовлено з причини пропуску визначеного законом строку її подання.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 травня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду, вважаючи його незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права й постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Звертає увагу на ненадання судом належної правової оцінки одній з наведених нею у позовній заяві причині пропуску визначеного законом строку для прийняття спадщини, а саме, - переконанню в тому, що спадщину вона прийняла в зв`язку з тим, що постійно проживала зі спадкодавцем.

Також, зазначає, що не змогла у встановлений строк звернутись із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини, оскільки перебувала за межами території України на роботі, є юридично не обізнаною в питаннях спадкування, не знала й не могла знати, що інші спадкоємці звернулися з заявами про прийняття спадщини, оскільки нотаріус не повідомляв її та не оголосив про відкриття спадщини за допомогою публічного оголошення або повідомлення у пресі, а з відповідачем вона не спілкується.

Вважає, що судом при вирішенні її позову безпідставно не враховано положень ст. 63 ЗУ Про нотаріат, якою на нотаріуса покладено обов`язок повідомляти про відкриття спадщини тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, та згідно якої нотаріус наділений правом виклику спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. При цьому звертаю увагу на неврахування судом відповідної правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у справі № 761/42165/17-ц від 28.10.2019 року.

У своїх відзивах ОСОБА_1 , який діє від власного імені та від імені неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , 2011 р.н., відносно задоволення апеляційної скарги заперечує, вважаючи її безпідставною, а рішення суду законним, обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм права.

Вказує, що ОСОБА_3 не надала жодних доказів того, що в період її перебування на території України з 19 серпня 2018 року до 19 лютого 2019 року існували об`єктивні непереборні, істотні труднощі, які б перешкоджали вчиненню нею дій щодо подачі заяви на прийняття спадщини у встановлений законом строк.

З урахуванням правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року за результатами розгляду справи № 61-38046св18, згідно якої юридична неграмотність, необізнаність про норми права щодо спадкування та важкий емоційний стан не можуть вважатися об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які б в розумінні ст. 1272 ЦК України моли б вважатися поважними причинами пропуску спадкоємцем строку для прийняття спадщини, вважає вірними висновки суду про відсутність підстав для задоволення позову.

Звертає увагу на те, що позивач ОСОБА_3 зареєстрована та постійно проживає в м. Тернополі, а в Польщу їздить періодично на тимчасові заробітки, в той час як навіть постійне проживання за кордоном не є поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, на чому наголошується у постанові Верховного Суду від 06.06.2018 року в справі № 592/9058/17-ц.

Крім цього, у період з 06.08.2018 року до 02.09.2018 року ОСОБА_3 перебувала в м. Тернополі та була присутня на похоронах своєї доньки, що свідчить про її обізнаність з з фактом відкриття спадщини, а 01.09.2018 року вона була присутня на святі першого дзвоника своєї внучки ОСОБА_6 .

Також, позивач щомісячно, включно до 28.02.2019 року, тобто до спливу шестимісячного строку для звернення з заявою про прийняття спадщини, приїздила додому, доказом чого є зроблені в закордонному паспорті відмітки про перетин кордону.

З урахуванням того, що будь які міркування та припущення ОСОБА_3 стосовно її спадкових прав не є доказами в розумінні ст. 81 ЦПК України, знаходяться поза межами правової площини та не потребують додаткового обґрунтування у рішенні суду, вважає безпідставними доводи апеляційної скарги в частині ненадання судом правової оцінки уявленням позивача, якими вона обґрунтовувала свої вимоги, а саме, - її переконанню в прийнятті спадщини, як спадкоємцем, яка постійно проживала зі спадкодавцем.

Беручи до уваги ту обставину, що спадкування після смерті ОСОБА_5 здійснювалось тільки за законом, заповіту спадкодавцем за життя не складалось, а отже нотаріус не знав і не міг знати про наявність інших спадкоємців першої черги, вважає безпідставними посилання апелянта на неврахування судом правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 28.10.2019 року в справі № 761/42165/17-ц, які в частині необхідності виклику нотаріусом спадкоємців стосуються виключно спадкоємців за заповітом.

Будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, представник апелянта ОСОБА_3 - ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилася, вказавши причиною такої неявки зайнятість її у розгляді іншої справи, що проводиться Тернопільським апеляційним судом.

Враховуючи те, що слухання обох справ у Тернопільському апеляційному суді, де представником сторін була адвокат Сампара Н.М., проводилося в приміщенні одного суду й питання послідовності такого розгляду могло бути узгоджено між двома колегіями, а також, беручи до уваги те, що розгляд справи № 607/2340/20 на час відкриття судового засідання в даній справі, не було розпочато (що стверджується долученою апеляційним судом у процесі виготовлення повного тексту постанови копією журналу судового засідання за 28.10.2020 року в справі № 607/2340/20), судом було оголошено перерву в даній справі з метою запрошення судовим розпорядником представника позивача ОСОБА_3 - адвоката Сампари Н.М. для участі в судовому засіданні, на що остання відповіла відмовою з причини подання нею письмового клопотання.

З урахуванням відсутності в представника апелянта ОСОБА_8 - адвоката Сампари Н.М. об`єктивних причин, пов`язаних з неможливістю її участі в даній справі в зв`язку з зайнятістю в іншій справі, оскільки інша справа на час початку розгляду даної справи, не була слуханням розпочата, а питання послідовності розгляду обох справ, що були призначені в приміщенні одного і того ж суду могло бути вирішено безпосередньо між колегіями суддів, відмову представника позивача ОСОБА_3 - адвоката Сампари Н.М. з`явитися для участі в даній справі колегією суддів визнано такою, що не ґрунтується на існуванні поважної причини й у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розгляду справи в її відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 27.11.2003 року відповідач ОСОБА_1 уклав шлюб з донькою позивача ОСОБА_9 (а.с. 7, 8).

ІНФОРМАЦІЯ_3 в подружжя ОСОБА_10 народилась донька ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_2 дружина відповідача й донька позивача - ОСОБА_5 померла (а.с. 5).

З 26.05.2017 року ОСОБА_5 разом із чоловіком ОСОБА_1 та неповнолітньою донькою ОСОБА_2 була зареєстрована в будинку АДРЕСА_2 (а.с. 80-81).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на усе належне їй майно, в тому числі на належну їй частку в квартирі АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_5 заповіту не вчиняла.

Позивач ОСОБА_3 була на похороні своєї доньки ОСОБА_5 .

З відміток у паспорті громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 вбачається, що після смерті ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) ОСОБА_3 неодноразово перетинала кордон - в`їжджала на територію України та деякий час перебувала на її території, а саме: з 22.09.2018 року до 07.10.2018 року, з 04.11.2018 року до 12.11.2018 року, з 24.12.2018 року до 13.01.2019 року, з 28.02.2019 року (а.с. 14-17).

У визначений законом шестимісячний строк з часу відкриття спадщини ОСОБА_3 з заявою про прийняття спадщини після смерті доньки до нотаріальної контори не звернулася.

В ході апеляційного розгляду справи також встановлено, що 22.01.2019 року Першою Тернопільською державною нотаріальною конторою зареєстровано спадкову справу після смерті ОСОБА_5 (а.с. 6).

У період з 13.09.2003 року до 26.05.2017 року донька позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 була зареєстрована разом з матір`ю за адресою АДРЕСА_3 , що стверджується наявною в матеріалах справи копією будинкової книги (а.с. 9-10).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Згідно вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

З урахуванням того, що за життя ОСОБА_5 заповіт нею не складався, в даному даному випадку має місце спадкування майна померлої за законом і спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 є її мати ОСОБА_3 , чоловік ОСОБА_1 та неповнолітня дочка ОСОБА_2 .

Частинами 1, 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї.

Враховуючи ту обставину, що відповідач ОСОБА_1 разом з неповнолітньою донькою ОСОБА_11 , 2011 р.н., постійно проживали з ОСОБА_5 на час смерті останньої, то у відповідності до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину.

Статтею 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Беручи до уваги те, позивач ОСОБА_12 на час смерті доньки проживала окремо від неї, то з урахуванням вимог ст. 1269 ЦК України з метою прийняття спадщини повинна була в строк до 18.02.2019 року включно звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

Згідно вимог ч.ч. 1, 3 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 своєї постанови № 7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування", до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини відносяться причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця таких перешкод для подання заяви не було, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року в справі № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року в справі № 6-1486цс15 та в постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року в справі № 372/2383/16-ц, від 27 лютого 2020 року в справі № 419/3788/17.

Також, у постанові від 25 березня 2020 року за результатами розгляду справи № 61-38046св18 Верховний Суд дійшов висновку, що юридична необізнаність щодо строку та порядку прийняття спадщини не є поважною причиною пропуску вказаного строку, що унеможливило чи в інший спосіб перешкодило спадкоємцям вчасно реалізувати право на подання заяви про прийняття спадщини та не є об`єктивною перешкодою для здійснення такої дії.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено наявності в неї поважних причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Колегія суддів повністю погоджується висновком суду першої інстанції, як таким, що ґрунтується на наявних у справі доказах та відповідає вимогам закону, що регулює спірні правовідносини.

Встановивши, що позивач ОСОБА_3 , яка була присутня на похороні доньки, знала про відкриття спадщини й, не зважаючи на роботу за кордоном, у період з 19 серпня 2019 року до 19 лютого 2019 року, неодноразово приїздила з Польщі в Україну, де перебувала щоразу впродовж декількох днів, суд першої інстанції, на думку колегії суддів прийшов до вірного висновку про відсутність у позивача об`єктивних і непереборних перешкод для звернення з заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, а відтак про відсутність правових підстав для визначення їй судом додаткового строку для прийняття спадщини.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо ненадання судом належної правової оцінки одній з наведених нею у позовній заяві причині пропуску визначеного законом строку для прийняття спадщини, а саме, - переконанню в тому, що спадщину вона прийняла в зв`язку з тим, що постійно проживала зі спадкодавцем колегія суддів відхиляє, оскільки переконання ОСОБА_3 , які ґрунтуються лише на припущеннях не є доказами в розумінні ст. 81 ЦПК України, знаходяться поза межами правової площини та не потребують додаткового обґрунтування у рішенні суду. Додатково колегія суддів звертає увагу позивача на те, що наявність у будинковій книзі на квартиру, особовий рахунок на явку відкрито на позивача ОСОБА_3 і з якої ОСОБА_5 була знята з реєстрації ще у травні 2017 році, про що ОСОБА_3 не могло бути не відомо, а також факт реєстрації ОСОБА_3 на день смерті ОСОБА_5 за іншою адресою спростовує твердження позивача щодо існування в неї переконання в прийнятті спадщини після померлої доньки з підстав, що на день смерті вона проживала зі спадкодавцем.

Підлягають відхиленню й доводи апеляційної скарги позивача в частині неврахування судом відсутності в неї можливості у встановлений строк звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що пов`язано з перебуванням за межами території України на роботі; юридичною необізнаністю в питаннях спадкування та відсутністю в неї інформації щодо факту звернення інших спадкоємців з відповідними заявами в зв`язку з невиконанням нотаріусом встановленого ЗУ Про нотаріат обов`язку повідомлення її про відкриття спадщини, в тому числі й шляхом публікації оголошення або повідомлення у пресі. При цьому, колегія суддів виходить з того, що абз. 5 мотивувальної частини рішення суду (а.с. 85) містить підстави відхилення доводів позивача щодо неврахування причини поважності пропуску строку для звернення з заявою про прийняття спадщини, пов`язаної з перебуванням її за межами території України на роботі, з якими (присутність на похороні доньки та періодичні повернення в Україну протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини) колегія суддів погоджується і які додаткового обґрунтування не вимагають. Також, висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову повністю узгоджуються з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постанові від 25 березня 2020 року за результатами розгляду справи № 61-38046св18, де зазначено, що юридична необізнаність щодо строку та порядку прийняття спадщини не може вважатися поважною причиною пропуску вказаного строку, оскільки такі причини не є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які відповідно до положень ч. 3 ст. 1272 ЦК можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для вчинення дій по оформленню спадщини. Аналогічного висновку дійшов Верховний суд і при вирішенні справи № 703/1560/17 у своїй постанові від 13 грудня 2018 року.Крім цього, не може вважатися поважною причиною пропуску строку для звернення з заявою про прийняття спадщини й факт відсутності в позивача інформації щодо звернення інших спадкоємців з відповідними заявами через невиконання нотаріусом встановленого ЗУ Про нотаріат обов`язку повідомлення її про відкриття спадщини, в тому числі й шляхом публікації оголошення або повідомлення у пресі, оскільки позивачу було відомо про смерть доньки, а відтак про відкриття спадщини, а реалізація спадкоємцем права на спадкування за законом жодним чином не ставиться цивільним законодавством у залежність від реалізації такого ж права іншими спадкоємцями за законом тієї ж черги.

Відхиляє колегія суддів і доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 , що стосуються безпідставного не врахування судом положень ст. 63 ЗУ Про нотаріат, якою на нотаріуса покладено обов`язок повідомляти про відкриття спадщини тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, та згідно якої нотаріус наділений правом виклику спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі, а також - не неврахування судом відповідної правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у справі № 761/42165/17-ц від 28.10.2019 року. З врахуванням того, що наявними у справі доказами підтверджено факт обізнаності позивача, яка була присутня на похороні доньки, з часом відкриття спадщини, то невиконання нотаріусом передбаченого ст. 63 ЗУ Про нотаріат обов`язку щодо повідомлення позивача про відкриття спадщини жодним чином не порушувало права останньої, пов`язані з наявністю у неї можливості своєчасного звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Крім цього, беручи до уваги те, що обставини в обох справах не є аналогічними; правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду у справі № 761/42165/17-ц від 28.10.2019 року в частині необхідності виклику нотаріусом спадкоємців стосується виключно спадкоємців за заповітом при вирішенні питання про визначення таким додаткового строку, в той час як спадкування після смерті ОСОБА_5 здійснювалось тільки за законом, а заповіту спадкодавцем за життя не складалось, у суду першої інстанції не було передбачених ЦПК підстав для врахування правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 28.10.2019 року в справі № 761/42165/17-ц.

У відповідності до ч. 1 ст. 374 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення суду в даній справі прийнято з додержанням норм матеріального і процесуального права, таке з підстав, наведених у апеляційній скарзі ОСОБА_3 , скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 35 ч.ч. 1, 3; 259 ч.ч. 1, 2, 6, 8; 374 ч. 1 п. 1; 375 ч. 1; 381 ч.ч. 1, 3; 382 ч.ч. 1, 2; 384 ч. 1; 389 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 травня 2020 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах, ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена до суду касаційної інстанції в особі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 02 листопада 2020 року.

Головуючий

Судді