Постанова

Іменем України

28 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 761/3222/17

провадження № 61-1856св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 22 серпня 2018 року у складі судді Зейкана І. Ю. та постанову Рівненського апеляційного суду від 28 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Боймиструка С. В., Гордійчук С. О., Ковальчук Н. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (далі - ПАТ «СК «Країна») про відшкодування майнової і моральної шкоди та упущеної вигоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я.

У квітні 2018 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на дев`ять транспортних засобів, які належать ФОП ОСОБА_2 , у межах ціни позову (3 455 349,92 грн) та заборони будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти дії щодо вказаних транспортних засобів.

На обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначив, що 03 лютого 2018 року в мережі інтернет на сайті продажу автотранспортних засобів rst.ua знайшов інформацію про те, що ОСОБА_2 продає всі свої автотранспортні засоби за заниженими цінами у зв?язку з виїздом за кордон. Вважає, що саме у такий спосіб відповідач намагається уникнути виконання зобов?язань перед ним у випадку ухвалення Кузнецовським міським судом Рівненської області рішення у цій справі на його користь. Зазначені обставини, на його думку, можуть реально утруднити виконання рішення суду.

У зв`язку із викладеним виникла необхідність у забезпеченні позову в порядку статей 149-153 ЦПК України.

ОСОБА_1 просив суд:

1) вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на 9 транспортних засобів ФОП ОСОБА_2 у межах суми позову, які перебувають у його приватній власності, а саме:

- автобус «Mercedes-Benz 0 404», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2000 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ;

- автобус марки «NEOPLAN N208», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 1994 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 ;

- автобус марки «SETRA S312HD», реєстраційний номер НОМЕР_5 , 1994 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 ;

- автобус марки «SETRA S315GT-HD», реєстраційний номер НОМЕР_7 , 1996 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 ;

- автобус марки «SETRA S315GT-HD», реєстраційний номер НОМЕР_9 , 1999 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_10 ;

- автобус марки «SETRA S315HD», реєстраційний номер НОМЕР_11 , 1993 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_12 ;

- автобус марки «SETRA S315HD», реєстраційний номер НОМЕР_13 , 2000 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_14 ;

- автобус марки «YUTONG ZK6831HE», реєстраційний номер НОМЕР_15 , 2008 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_16 ;

- автобус марки «Volkswagen LT 35», реєстраційний номер НОМЕР_17 , 2005 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_18 ;

2) заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо 9 транспортних засобів ФОП ОСОБА_2 у межах суми судового позову.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції та постанови апеляційного суду

Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 22 серпня 2018 року, залишеною без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 28 листопада 2018 року, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на транспортні засоби, які перебувають у приватній власності ФОП ОСОБА_2 (дев`ять автобусів), у межах суми 3 455 349,92 грн, а саме:

- автобус «Mercedes-Benz 0 404», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2000 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ;

- автобус марки «NEOPLAN N208», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 1994 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 ;

- автобус марки «SETRA S312HD», реєстраційний номер НОМЕР_5 , 1994 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 ;

- автобус марки «SETRA S315GT-HD», реєстраційний номер НОМЕР_7 , 1996 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 ;

- автобус марки «SETRA S315GT-HD», реєстраційний номер НОМЕР_9 , 1999 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_10 ;

- автобус марки «SETRA S315HD», реєстраційний номер НОМЕР_11 , 1993 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_12 ;

- автобус марки «SETRA S315HD», реєстраційний номер НОМЕР_13 , 2000 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_14 ;

- автобус марки «YUTONG ZK6831HE», реєстраційний номер НОМЕР_15 , 2008 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_16 ;

- автобус марки «Volkswagen LT 35», реєстраційний номер НОМЕР_17 , 2005 року випуску, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_18 .

Заборонено будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо вказаних транспортних засобів ФОП ОСОБА_2 у межах суми 3 455 349,92 грн.

Застосовано зустрічне забезпечення у вигляді внесення ОСОБА_1 на депозитний рахунок суду коштів у сумі 3 455 349,92 грн. Встановлено ОСОБА_1 десятиденний строк надання зустрічного забезпечення з дня постановлення ухвали, протягом яких позивач має надати суду документи на підтвердження надання зустрічного забезпечення. Роз`яснено ОСОБА_1 , що у випадку, якщо він не виконає вимоги суду щодо зустрічного забезпечення у визначений судом строк, суд скасує ухвалу про забезпечення позову та про зустрічне забезпечення.

Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що існують підстави, передбачені частиною другою статті 150 ЦПК України, для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортні засоби, які є власністю ФОП ОСОБА_2 , в межах суми позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо зустрічного забезпечення, суд врахував положення частини п`ятої статті 154 ЦПК України про те, що заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову, а також врахував пропозицію позивача щодо зустрічного забезпечення, згідно з якою він гарантує сплату коштів у визначеній судом сумі.

Постанова апеляційного суду за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 22 серпня 2018 року в частині зустрічного забезпечення мотивована тим, що висновок суду першої інстанції щодо зустрічного забезпечення є обґрунтованим.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у січні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 просить суд скасувати ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 22 серпня 2018 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 28 листопада 2018 року в частині зустрічного забезпечення, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкових висновків про наявність правових підстав для застосування зустрічного забезпечення.

Суди не обґрунтували співмірність зустрічного забезпечення вимогам заяви позивача про забезпечення позову, а також розміру позовних вимог у цій справі. При цьому суд апеляційної інстанції необґрунтовано відмовив ОСОБА_1 у задоволенні клопотань щодо перенесення судового засідання та про проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

Оскільки доводів щодо забезпечення позову касаційна скарга не містить, тому відповідно до статті 400 ЦПК України законність оскаржуваних судових рішень в цій частині колегією суддів не перевіряється.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 04 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження, витребувано цивільну справу № 761/3222/17 із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 06 жовтня 2020 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ПАТ «СК «Країна» про відшкодування майнової і моральної шкоди та упущеної вигоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я, призначено до судового розгляду.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Відзиви на касаційну скаргу іншими учасниками справи до суду не подано.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній до набрання чинності Законом України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ») передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права в межах доводів і вимог касаційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення судів попередніх інстанцій в оскаржуваній частині відповідають зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існують спірні правовідносини щодо відшкодування майнової і моральної шкоди та упущеної вигоди, унаслідок отримання ОСОБА_1 тілесних ушкоджень під час його посадки на рейсовий автобус за напрямком Київ-Кузнецовськ (рейс № 548, перевізник ФОП ОСОБА_2 ).

Відповідно до частин першої статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Зазначена норма ЦПК узгоджується зі змістом Принципу 8 Принципів попередніх і забезпечувальних заходів в міжнародному цивільному процесі, прийнятих Асоціацією міжнародного права у 1996 році: суд повинен мати повноваження вимагати від позивача гарантії відшкодування збитків відповідачу чи третій стороні, які можуть виникнути в результаті відмови у позові. При вирішенні питання про гарантії суд повинен враховувати можливості позивача відповісти на вимогу про відшкодування збитків.

Таким чином, метою зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. На відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача. Крім того, фактично цей інститут права зберігає існуючий status quo між сторонами до ухвалення рішення суду по суті спору.

Виходячи із системного тлумачення частин першої і третьої статті 154 ЦПК України, реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за винятком випадків, передбачених частиною третьою статті 154 ЦПК України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Оскільки вжиття заходів зустрічного забезпечення за загальним правилом має диспозитивний характер, то при вирішенні питання про їх застосування суд повинен оцінити необхідність зустрічного забезпечення та з`ясувати спроможність позивача компенсувати відповідачу у майбутньому можливі збитки, пов`язані із забезпеченням позову.

Відповідно до частини четвертої статті 154 ЦПК України зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом: надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.

При цьому положення статті 154 ЦПК України не містять прямої вказівки на необхідність вжиття судом заходів зустрічного забезпечення у розмірі ціни позову.

Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову (частина п`ята статті 154 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії».

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 просив забезпечити позов у вигляді накладення арешту на 9 транспортних засобів ФОП ОСОБА_2 у межах ціни позову (3 455 349,92 грн).

Постановляючи ухвалу про застосування заходів зустрічного забезпечення, суд першої інстанції врахував положення частини п`ятої статті 154 ЦПК України, дослідив обставини справи щодо співмірності зустрічного забезпечення із заходами забезпечення позову, взяв до уваги ціну позову у цій справі та можливість понесення відповідачем збитків у разі забезпечення позову у обраний позивачем спосіб.

Крім цього, суд врахував твердження ОСОБА_1 , викладене ним у заяві про забезпечення позову, про те, що він не заперечує проти зустрічного забезпечення та зобов`язується виконати вимоги ухвали суду у визначеному судом розмірі зустрічного забезпечення.

Апеляційний суд надав належну правову оцінку доводам апеляційної скарги ОСОБА_1 і зазначив, що оскільки позивач не надав суду відомості про свій майновий стан, а відповідач є власником транспортних засобів, на які накладено арешт, та здійснює підприємницьку діяльність, то вказані обставини є підставою для застосування зустрічного забезпечення відповідно до пункту 2 частини третьої статті 154 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій щодо зустрічного забезпечення та фактично зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України 2004 року у редакції, що діяла на час розгляду справи у суді першої інстанції, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Доводи заявника про те, що апеляційний суд неправомірно вирішив питання про зустрічне забезпечення без його участі, є безпідставними, виходячи з такого.

Частинами першою, третьою, четвертою статті 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду). Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Отже, зазначеною нормою закону передбачено розгляд заяв про забезпечення позову без повідомлення учасників справи, що не є порушенням їх процесуальних прав.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2020 року у справі № 504/1028/16-ц (провадження № 61-46750св18) Верховний Суд дійшов висновку, що «метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Тому саме для досягнення вказаної мети учасники справи, в першу чергу відповідач, не повідомляються судом про розгляд заяви про забезпечення позову, адже тільки так може бути забезпечене реальне виконання рішення суду чи ефективне запобігання можливим зловживанням з боку відповідача».

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно із статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 22 серпня 2018 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 28 листопада 2018 року в частині зустрічного забезпечення залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк