ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/792/20 Номер провадження 22-ц/814/2224/20Головуючий у 1-й інстанції Ощинська Ю. О. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Гальонкіна С. А., Хіль Л. М.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бойко Володимира Володимировича

на ухвалу Пирятинського районного суду Полтавської області від 19 серпня 2020 року у складі судді Ощинської Ю. О.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Пирятинської міської ради Полтавської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , про визнання права на спадщину,

в с т а н о в и в:

В липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Пирятинської міської ради Полтавської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , про визнання права на спадщину.

Ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 19 серпня 2020 року вказану позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачеві на підставі частини третьої статті 185 ЦПК України.

Ухвала суду мотивована тим, що на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху позивач не привів позовну заяву у відповідність до статті 175 ЦПК України та не додав докази, що підтверджують обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги.

Не погодившись з даною ухвалою, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Бойко В. В. в апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вважає, що вказана ухвала постановлена внаслідок невідповідності висновків суду обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, є незаконною та необґрунтованою.

Доводи скарги ґрунтуються на тому, що копію ухвали про залишення позовної зави без руху позивач не отримував, а отримання вказаної ухвали представником позивача, на його думку, не породжує безумовних обов`язків для позивача, лише права, в тому числі в період дії карантину. Процесуальні строки, які були встановлені на час дії карантину, в тому числі на вчинення процесуальних дій усунення недоліків позовної заяви, були продовжені законодавцем на новий термін, який на час постановлення судом оскаржуваної ухвали про повернення позовної заяви не закінчився.

Вказує, що неправильне застосування судом норм процесуального права порушує право сторони у справі на справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом, що передбачено статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.

Частина третя статті 3 ЦПК України встановлює, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені у пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина друга статті 369 ЦПК України).

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина 13 статті 7 ЦПК).

Частиною першою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до частини першої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно із частиною третьою статті 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З матеріалів справи вбачається, що в липні 2020 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Бойко В. В. звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив суд визнати за ним право власності на спадкове майно, яке належало його рідній матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на: жилий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку, що знаходиться в АДРЕСА_1 та в цілому складається з жилого будинку А-1 жилою площею 27,6 кв. м., сажа - Б, сараю - В., погреба - Г, огорожі № 1 та земельної ділянки для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства розміром 0,4962 га.

Ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 27 липня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав неподання позивачем усіх доказів, що підтверджують обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Надано позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків - десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Роз`яснено наслідки не усунення недоліків поданої заяви у встановлений судом строк.

Ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 19 серпня 2020 року вказану позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачеві на підставі частини третьої статті 185 ЦПК України.

Визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 на підставі частини третьої статті 185 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що заявник у наданий йому строк не привів позовну заяву у відповідність до вимог статей 175, 177 ЦПК України, з чим колегія суддів апеляційного суду погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право кожного на розгляд його справи судом передбачено також пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 175 ЦПК України.

Згідно пункту 5 частини третьої статті 175 ЦПК України у позовній заяві зазначається виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та докази, що підтверджують вказані обставини.

За змістом зазначеної норми обов`язок позивача полягає у викладенні в позовній заяві відповідних обставин та зазначення доказів, що не є вимогою надання таких доказів суду на стадії пред`явлення позову та не позбавляє позивача права подати відповідні докази після відкриття провадження у справі на наступних стадіях цивільного процесу.

Пунктом 7 частини другої статті 197 ЦПК України визначено, що у підготовчому засіданні суд з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Отже, на стадії пред`явлення позову, відкриття провадження у справі, суд першої інстанції має керуватись правилами глави 2 розділу III Позовне провадження ЦПК України та із поданих матеріалів заявником (позивачем) перевіряє лише передумови права на пред`явлення позову конкретної особи та дотримання останньою порядку її подання і не вправі давати оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права, доказам та встановлювати наявність чи відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги. Така оцінка з урахуванням вимог статей 77-80 ЦПК України про належність, допустимість, достовірність та достатність доказів здійснюється судом при ухваленні судового рішення згідно статті 263 ЦПК України.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач виклав в обставини, якими обґрунтував свої вимоги. При цьому, зазначив щодо неможливості надати копії письмових доказів та прохав про витребування спадкової справи щодо майна померлої ОСОБА_3 .

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (пункт 110 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії»). Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції). Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

За таких обставин висновки суду першої інстанції щодо неподання позивачем доказів на підтвердження заявлених вимог, як перешкоди для подальшого провадження у справі, не ґрунтуються на нормах процесуального права та є помилковими, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги представника позивача щодо невручення позивачеві копії ухвали суду про залишення позовної заяви без руху та неврахування судом процесуальних строків під час дії карантину, апеляційним судом відхиляються як безпідставні.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері (частини перша, друга статті 64 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача адвокат Бойко В. В. має повноваження на ведення справи у суді від імені ОСОБА_1 без будь-яких обмежень, тому повідомлення судом представника позивача про залишення позовної заяви без руху є належним повідомленням сторони, яку він представляє, та створює обов`язок для сторони виконати вимоги ухвали суду у встановлений строк.

На час ухвалення оскаржуваного судового рішення 19 серпня 2020 року діяла норма пункту 3 розділу ХІІ Прикінцеві положення ЦПК України у редакції Закону України № 731-ІХ від 18.06.2020, згідно якої під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Оскільки з відповідною заявою до суду ані позивач, ані його представник не звертались, доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом обмежень, встановлених карантинними заходами, є безпідставними та до уваги апеляційним судом не беруться.

Згідно розділу II. Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 18 червня 2020 року № 731-IX процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Закон України № 731-ІХ набрав чинності 17 липня 2020 року, отже процесуальні строки, які були продовжені Законом № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчились 06 серпня 2020 року, тому постановлення судом першої інстанції 19 серпня 2020 року ухвали про повернення позовної заяви не свідчить про порушення прав позивача на усунення недоліків позовної заяви протягом встановленого законом строку.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бойко Володимира Володимировича - задовольнити.

Ухвалу Пирятинського районного суду Полтавської області від 19 серпня 2020 року- скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді С. А. Гальонкін

Л. М. Хіль