Дата документу 09.11.2020 Справа № 317/674/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/674/20 Головуючий у 1-й інстанції: Мінгазов Р.В.
провадження № 22-ц/807/2764/20 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А
09 листопада 2020 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В., суддів Гончар М.С., Подліянової Г.С.
розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Крилової Олени Леонідівни на рішення Запорізького районного суду Запорізької областівід 02липня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
У березні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Рішенням Запорізького районного суду Запорізької областівід 02липня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» у особі представника Крилової О.Л. подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалитинове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зі змісту статті 274 ч. 1 п.1 ЦПК України що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга піддягає частковому задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що 21.08.2014 у ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Банк вказував, що в такийспосіб між сторонами був укладений кредитний договір, на підставі якого відповідач отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, оскільки відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між нею і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

За доводами позивача, він належним чином виконав свої обов`язки, надавши платіжні картки та кредитні кошти відповідачу, яка припустилась порушень умов договору, внаслідок чого станом на 20.01.2020р. має заборгованість перед банком в загальній сумі 11 808,11 грн., в тому числі: 2631,52 грн. заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту, 2631,52 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 697,36 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 7440,75 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 0,00 грн. нарахована комісія; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 538,48 грн. штраф (процентна складова) та судові витрати у розмірі 2102,00 грн.

Позивачем зазначено, що даний кредитний договір складається з анкети-заяви позичальника, Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Умов та правил надання банківських послуг, копії яких додані до позовної заяви.

Однак суд вказував, що з наданої копії анкети-заяви від 21.08.2014 року не вбачається, яку саме кредитну картку бажала отримати відповідач і яка сума кредиту їй необхідна. Вказував, що з витягу з Тарифів обслуговування кредитних карток вбачається, що існує чотири види кредитних карток «Універсальна» з різними умовами кредитування, але банк не зазначив, яку саме надано відповідачу, зокрема, «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»,«Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна, CONTRACT», «Універсальна, GOLD».

Також суд Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайтіhttps://privatbank.ua/terms/ та Тарифи вважав такими, що не можуть бути складовими кредитного договору, оскільки вони не підписані відповідачем.

У такому разі суд вважав, що сторонами не було узгоджено істотних умов кредитного договору у письмовому вигляді: кредитного ліміту, відсоткової ставки, неустойки та інших, притаманних кредитному договору. А розрахунок заборгованості суд визнав недопустимим доказом як такий, що не містить печатки банку, а тому він не може доводити розмір заборгованості. З огляду на вказані обставини, суд дійшов висновку про недоведеність банком його позовних вимог, тому відмовив в задоволенні позову.

В скарзі банк наголошує на тому, що вказані висновки суду є необґрунтованими, оскільки відповідач погодилась з тим, що Пам`ятка клієнта, Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи, з якими вона ознайомлена, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, а фактичне отримання кредитних коштів та користування ними підтверджуються випискою про рух коштів по рахунку відповідача, якою отримано у банку декілька карток. Тому банк вважав, що висновки суду про відсутність договору приєднання між сторонами у справі, є помилковими, та діями сторін договору підтверджується наявність договірних відносин, зокрема, виконання його умов банком та часткове виконання відповідачем.

Перевіривши вказані доводи апеляційної скарги, колегія вважає їх частково обґрунтованими з огляду на наступні обставини.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не надавала будь-яких заяв по суті справи, отримавши копію позовної заяви та до судових засідань не з`являлась. Не надано нею відзиву і на апеляційну скаргу банку, яку отримано нею 27.08.2020р.

Проаналізувавши документи, на підставі яких банк позивається до ОСОБА_1 , колегія погоджується з судом першої інстанції в тій частині, що анкета-заява від 21.08.2014р. не міститься відомостей про те, який саме продукт або послугу мала намір отримати відповідач. Також вважає ґрунтовними висновки суду про те, що вказана анкета-заява про надання банківських послуг у Приватбанку, Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи не становлять договір приєднанням через те, що відповідач не підписувала їх у наданій до позовної заяви редакції.

Вказані висновки суду відповідають наданим матеріалам справи та правовій позиції ВС, висловленій у постанові від 03.07.2019р. у справі № 342/180/17 (провадження 14-131цс19).

Суд правильно зазначив, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент підписання заяви відповідачем містили саме вказані умови, в тому числі й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що зазначено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Суд з огляду на вказані обставини правильно визнав, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.

На користь вказаному свідчить зміст позовної заяви, у якій банк зазначає, що принаймні тричі з дня підписання відповідачем анкети-заяви ним було змінено розмір відсоткової ставки, зокрема, й шляхом запровадження нової ставки з 01.04.2019р. у розмірі 86,4 % для картки «Універсальна», 84,0 % для картки «Універсальна голд», яка встановлюється з 181-го дня з моменту порушення зобов`язання для суми неповернутого в строк кредиту.

Але суд безпідставно вважав наданий розрахунок заборгованості недопустимим доказом, оскільки він не засвідчений печаткою банку. Так, печаткою у відповідності до вимог статті 95 ЦПК України засвідчуються копії документів, які надаються суду. В той же час, розрахунок не є копією документа, а є самостійним документом в оригіналі, про що зазначено банком у додатку до позовної заяви, а тому засвідчення його печаткою не потребується.

Базою для здійснення розрахунку заборгованості за кредитними зобов`язаннями є виписка про рух коштів по рахунку клієнта. В позовній заяві банк наголошував на тому, що користування кредитним лімітом відповідачем підтверджується випискою про рух коштів по рахунку (арк. 2 позовної заяви), але суд на це уваги не звернув.

Оскільки банк посилався на ці обставини, а суд не перевірив їх, апеляційний суд на стадії апеляційного провадження приймає до уваги виписку про рух коштів по рахунку відповідача, а також довідку банку про видані відповідачу картки ( а.с. 69-72).

Так, з довідки банку вбачається, що згідно з заявою відповідача нею були отримані такі картки: № НОМЕР_1 зі строком дії 09/16, № НОМЕР_2 09/20, № НОМЕР_3 09/20 ( а.с. 69). Виписка з банківського рахунку це документ, що видається фінансовою установою, в якому містяться відомості про рух грошових коштів. Банківська виписка має статус первинного документа, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Мін`юсту від 12.04.12р. № 578/5, згідно з яким до первинних документів, які фіксують факт виконання операцій та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.

У наданій банком виписці, яку колегія визнає належним і допустимим доказом у справі, відображаються всі операції за картковим рахунком клієнта ОСОБА_1 , в тому числі, маються відомості щодо встановленого розміру кредитного ліміту, його зміну, зняття грошових коштів клієнтом та погашення ним заборгованості. Фактичний рух по рахунку вважається фактом доведеності отримання відповідачем картки та користування нею і кредитними коштами, оскільки тільки їй було відомо ПІН-код.

З виписки вбачається, що 21.08.2014р. на отриману відповідачем картку № НОМЕР_1 зі строком дії до 09/16 був встановлений кредитний ліміт у розмірі 500 грн., який було зменшено: 21.04.2015р. до 460 грн., 29.07.2015р. до 190 грн., 20.08.2015р. до 40 грн., а з 20.01.2016р. збільшено до 2000 грн. Також вбачається, що відповідач активно користувалась цією та іншими картками, зокрема, знімала кошти, оплачувала товари та послуги, поповнювала рахунок як власними коштами, так і коштами, що перераховувались третіми особами. Часто відповідач у витратах перевищувала наявну на картці суму та потім погашала її, що власне і є користуванням кредитним лімітом.

Про те, що вказаними картками користувалась саме ОСОБА_1 свідчать, зокрема, деякі іменні платежі, наприклад, поповнення від 25.02.2015р., де платником зазначено ОСОБА_1 , та чисельні аналогічні платежі.

Відомостей про подальше збільшення кредитного ліміту виписка про рух коштів, яку банк саме вважає належним і допустимим доказом, не містить. Останнє зняття коштів відповідачем відбулось 29.03.2018р. в сумі 59 грн., але отримані кредитні кошти на цю дату не перевищували розміру кредитного ліміту, а заборгованість становила 1958,42 грн., та більше рахунком ОСОБА_1 з цього часу не користувалась, а подальша заборгованість у неї виникала через списання банком коштів з рахунку та долучення до заборгованості нарахованих відсотків та пені.

З урахуванням відсутності узгодження таких умов між сторонами як списання коштів банком та долучення їх до заборгованості за тілом кредиту, колегія вважає, що саме визначений у виписці про рух коштів розмір кредитного ліміту, який не перевищено відповідачем шляхом особистого зняття коштів та оплати за їх рахунок товару та послуг, то саме цю суму має повернути позичальник відповідно до вимог статті 1054 ЦК України, тобто 2000 грн. тіла кредиту.

Оскільки за випискою в графі «залишок після операції» сублімуються всі нарахування

банком, зокрема, і пеня, і відсотки, і комісії, і власне основна заборгованість, які виводяться наростаючим підсумком, то колегія визнає, що прострочена заборгованість за кредитним лімітом у сумі 2631,52 грн. є непідтвердженою за відсутності зазначення у виписці про збільшення кредитного ліміту до такої суми.

Щодо відсотків, пені та штрафів, нарахованих банком, колегія погоджується в цій частині з судом першої інстанції, а саме, вони не підлягають стягненню з відповідача, оскільки такі умови не узгоджувались у заяві, а Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи визнано такими, що не є складовими договору.

Також не узгоджувався з відповідачем пункт 2.1.1.2.12 Умов, яким з 01.04.2019р. введено нову ставку процентів на прострочену заборгованість за кредитом згідно з ч. 2 статті 625 ЦК України за ставкою 86,4 % для картки «Універсальна», 84,0 % для картки «Універсальна голд». А тому за такою відсотковою ставкою заборгованість по процентам на прострочену заборгованість по кредиту в сумі 2 631,52 грн. стягненню також не підлягає, хоча і визначалась банком як відповідальність за ч. 2 статті 625 ЦК України. За ставкою відповідно до закону у розмірі 3 % річних банк відсотків не нараховував та про їх стягнення у позові не просив.

Зважаючи на все вищенаведене, колегія вважає апеляційну скаргу частково обґрунтованою щодо суми наданого кредиту у розмірі 2000 грн., у зв`язку з чим рішення суду у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні вимог банку про стягнення боргу за тілом кредиту із частковим задоволенням цієї вимоги на суму 2000 грн.

Постановляючи рішення про часткове задоволення вимог банку, колегія вирішує питання про судові витрати у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Так, банком заявлено матеріальні вимоги з ціною позову у сумі 11 808,11 грн., за

подання позову банком сплачено судовий збір у сумі 2102 грн., за подання апеляційної скарги 3153 грн., а задоволено позов на суму 2000 грн., тому до стягнення з відповідача на користь банку належить сума судового збору: 2000 х ( 2102 + 3153) : 11 808,11 = 890,07 грн.

К еруючись ст.ст. 367, 374, 376, ,381-384, 389, 390ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Крилової Олени Леонідівни задовольнити частково.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 02 липня 2020 року скасувати в частині відмови в задоволенні позову банку щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «ПриватБанк» (, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, рах. № НОМЕР_5 для погашення заборгованості та судових витрат, МФО 305299) заборгованість за договором, оформленим заявою б/н від 21.08.2014р., за тілом кредиту у сумі 2000 (двох тисяч) гривень та судовий збір в сумі 890 ( восьмиста дев`яноста) гривень 07 копійок.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена доВерховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лишеу випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальнезначення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково

Постанова прийнята, складена та підписана 09 листопада 2020 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.