ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/7091/19 Номер провадження 22-ц/814/2059/20Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н. В. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Кривчун Т.О., Чумак О.В.,

При секретарі: Зеленській О.І.

розглянувши у судовому засіданні в письмовому провадженні в м. Полтаві цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката- Хворост Д.М. на рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 29 жовтня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Тімошенко Н.В.

ВСТАНОВИВ:

06.08.2019 Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» звернулося до суду із позовом до відповідача, ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 80463, 62 грн.

Вказували, що 03.10.2013 року між відповідачем та ПАТ « Реннесанс капітал», правонаступником якого є АТ « перший Український міжнародний банк» було укладено кредитний договір у відповідності до якого відповідач отримав кредит в розмірі 25660,96 грн.. Однак, належним чином свої зобов`язання за договором не виконує, в установлений строк кредитні кошти не повернув.

Заочним рішенням Октябрського районного суду від 29 жовтня 2020 року позов Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 80463 грн. 62 коп.

З даним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу , прохаючи рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення , яким в задоволення позовних вимог позивача відмовити.

В своїй скарзі апелянт зазначав, що він не погоджується з заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 20.10.2019 року, так як при його ухваленні не враховано наступні факти: - відповідач не з`явився в судове засідання, а також, не повідомив про причини неявки, так як, не отримував повістки про виклик до суду, тому що перебував за кордоном;

-рішення суду першої інстанції ухвалене без дотримання норм матеріального та процесуального права, а тому є протиправним;

-відсутні докази отримання відповідачем кредиту;

-рішення не містить посилання за який саме період нараховані відсотки та пеня; відсутня виписка по рахунку, докази не мають підпису Позивача,

- за відсутності даних доказів винесення рішення про задоволення позову ґрунтується на припущеннях.

- прохав застосувати судом строк позовної давності.

Вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не повно з`ясував та дослідив докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Судом встановлено, що 03.10.2013 року між ПАТ « Банк Ренесанс капітал» , правонаступником якого є АТ « Перший Український Міжнародний банк» та ОСОБА_1 був укладений споживчий кредитний договір. Також ОСОБА_1 був ознайомлений з загальними умовами договору кредитування, відкриття та ведення рахунків в банку, що посвідчено його особистим підписом на цих умовах. ( а. с. 7-10) .

У відповідності з п. 2.1 кредитного договору ОСОБА_1 отри мав від банку в кредит 14 592 грн. на строк 48 місяців, до 03.10.2017 року, під 14 % річних.

Також договором передбачено щомісячну комісію за обслуговування кредиту в розмірі 306 грн. 43 коп.

Додатком до договору було встановлено графік щомісячних платежів, згідно якого ОСОБА_2 зобов`язаний був щомісячно сплачувати на погашення тіла кредиту по 705 грн, до 03 числа відповідного місяця.

17 березня 2018 року ОСОБА_1 було направлено письмова вимога про погашення боргу.

До суду позивач звернувся з позовом 2 серпня 2019 року шляхом направлення позовної заяви через поштове відділення.

Задовольняючи позовні вимоги в повному об`ємі місцевий суд дійшов висновку про те, що відповідач порушив свої кредитні зобов`язання в наслідок чого виникла кредитна заборгованість в розмірі 80463 грн, 62 коп. як і підлягає стягенню з відповідача.

Апеляційний суд з висновком місцевого суду в частині розміру заборгованості не погоджується з наступних підстав

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України у разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частина перша статті 1049 ЦК України встановлює, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України (частина друга статті 1050 ЦК України).

Місцевим судом вірно встановлено, що кінцевим терміном повернення кредитним коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами сторонами визначено згідно графіку платежів 3 жовтня 2017 року.

На зазначену дату заборгованість за тілом кредиту становить 11928 грн. 20 коп., за відсотками 2701 грн. 43 коп.

В п. 55, 56 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц зроблено правовий висновок про те, що Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалив у ній заочне рішення, відповідач була вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. Якщо суд першої інстанції відмовив у задоволенні цієї заяви, відповідач могла заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 16.08.2019 року було відкрито провадження у справі , яке призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. ( а.с.76)

Поштовий конверт з відправленням судової повістки на імя відповідача було повернуто до місцевого суду з відміткою про наявність інших причин, що не дали змоги вручити поштове повідомлення. ( а.с.81)

У справі було постановлено заочне судове рішення хоча суд розглядав справу за правилами спрощеного письмового провадження.

В заяві про скасування заочного рішення відповідачем заявив про застосування строків позовної давності, аналогічна заява була зроблена і в апеляційній скарзі. ( а.с. 110, 146).

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

У цій справі сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання.

Встановлено , що у відповідності з п. 2.1 кредитного договору ОСОБА_1 отри мав від банку в кредит 14 592 грн. на строк 48 місяців, до 03.10.2017 року.

Додатком до договору було встановлено графік щомісячних платежів, згідно якого ОСОБА_2 зобов`язаний був щомісячно сплачувати на погашення тіла кредиту по 705 грн. до 03 числа відповідного місяця.

Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строкукредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16., та підтриманий Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12.

Враховуючи , що до суду позивач звернувся 02 серпня 2019 року , заява відповідача про застосування строку давності є обгрунтованою.

В межах строку давності заявлена позовна вимога про стягнення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом починаючи з 2 серпня 2016 року по 02.10.2017 року

За цей період згідно з розрахунком банку ( а. с. 13,14) розмір платежів з погашення тіла кредиту становить 5457 грн, 23 коп , а розмір відсотків 530 грн.49 коп. зазначена сума грошових коштів підлягає стягеннню з позивача.

В стягненні іншої частини непогашеного тіла кредиту та відсотків необхідно відмовити в звязку з пропуском строків позовної давності.

Щодо вимог про стягнення 54802 грн, 66 коп. штрафних санкцій.

З укладеного між сторонами кредитного договору та долучених до матеріалів справи Загальних умов договору кредитування, відкриття та ведення рахунків в банку, який був підписаний відповідачем у справі, вбачається, що сторонами не було визначено розміру штрафних санкцій за порушення чи неналежне виконання умов кредитного договору.

У відповідності з вимогами ст.12 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Позивачем у справі не надано належних доказів на підтвердження наявності угоди сторін щодо сплати штрафних санкцій за неналежне виконання умов кредитного договору та розміру цих штрафних санкцій, що є підставою для відмовив задовоелнін цих позовних вимог.

Щодо вимог про стягнення простроченої заборгованості за комісією за обслуговування кредитного договору в розмірі 11031,33 грн.

Відповідно до положень абзацу 2 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Встановлення щомісячної винагороди банку за обслуговування кредиту не супроводжувалося визначенням змісту даної послуги.

Встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної плату за обслуговування кредиту , відповідач не зазначив, які саме послуги на вказану плату надаються позивачу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19 зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту і Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг і потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Таким чином умови кредитного договору в частині сплати комісії за обслуговування споживчого договору є нікчемними.

В задоволенні вказаної позовної вимоги також необхідно відмовити.

Решта доводів апеляційної скарги свого підтвердження не знайшла.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З врахуванням вищевикладеного суд дійшов виснвоку про необхідність скасування заочного рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29.10.2019 року та ухвалення у справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч.1 п.4 ст. 382 ЦПК України апеляційний суд повинене вирішити питання про відшкодування судових витрат у справі.

В апеляційній скарзі апелянт прохав стягнути на його користь понесені с удові витратив розмірі 6350 грн- вирати на професійну правничу допомогу та витрати по сплаті судового збору за подачу заяви про перегляд заочного рішення 420 грн 40 коп. та 2881 грн.50 коп. витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

Понесені судові витрати підтверджені належними доказами.

Позивач у справі жодного спростування щодо необґрунтованості цих вимог не заявляв.

У відповдіності з вимогами ст. 141 ЦПК Укаїни 1. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем заявлено позовну вимогу на загальну суму 80463 грн. 62 коп.

Задоволенню підлягають позовні вимоги на суму -5457 грн 23 коп. тіла кредиту та 530 грн,49 коп. відсотків. Всього на суму 5987, 72 грн., що становить 7,44 % від заявлених позовних вимог.

Позивачем понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 1921 грн. таким чином компенсації на користь позивача з відповідача підлягає 7,44% від вказаної суми, що становить 142 грн. 95 коп.

Відповідачем понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 3301 грн. 90 коп. та 6350 грн- витрати на професійну правничу допомогу , а всього 9651 грн. 90 коп. компенсації на користь відповідача підлягає 92,56 % понесених витрат, що становить 8933,8 грн.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Різниця у сплаті судових витрат на користь відповідача складає 8933,8-142, 95 грн. =8790 грн. 84 коп.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката- Хворост Д.М. задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 29 жовтня 2019 року скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства « Перший український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі -5987 грн 72 коп. , що складається з тіла кредиту 5457 грн. 23 коп. та відсотків - 530 грн,49 коп. відсотків.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства « Перший український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 8790 грн. 84 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді Т.О. Кривчун

О.В. Чумак