КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Мостової Г.І.,

за участю секретаря судового засідання Верес Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Стефанчука Миколи Олексійовича в інтересах акціонерного товариства «Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 08 лютого 2018 року у складі судді Савицького О.А.,

у справі за клопотанням акціонерного товариства «Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.» про надання дозволу на примусове виконання рішення 1-го Цивільного Суду Федерального Суду Швейцарії від 27 травня 2014 року в справі № 4А_508/2013, заінтересована особа: Державне територіально-галузеве об`єднання «Південно-Західна залізниця»,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2017 року АТ «Догуш Іншаат ве Тіджарет А. Ш.» звернулось до суду з клопотанням про надання дозволу на примусове виконання рішення Першого Цивільного Суду Федерального Суду Швейцарії від 27 травня 2014 року в справі № 4А_508/2013, заінтересована особа: Державне територіально-галузеве об`єднання «Південно-Західна залізниця» (далі - ДТГО «Південно-західна залізниця»).

В обґрунтування заяви зазначено, що 14 листопада 2004 року між ДТГО «Південно-західна залізниця» та АТ «Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.» було підписано договір підряду на виконання будівельних робіт, який містить в пункті 13.2 арбітражне застереження, що відповідно до положень статей 7, 35 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» є арбітражною угодою.

Рішенням Першого Цивільного Суду Федерального Суду Швейцарії від 27 травня 2014 року у справі № 4А_508/2013 за позовом ДТГО «Південно-західна залізниця» до компанії «Догуш Іншаат ве Тіджарет А. Ш.» з позивача на користь відповідача було стягнуто компенсацію судових витрат в розмірі 60 000 швейцарських франків.

Заявник посилаючись на те, що вказане рішення, яке набрало законної сили, боржником добровільно не виконується, на положення Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» та Конвенцію про визнання і приведення до виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року, просив надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення Першого Цивільного Суду Федерального Суду Швейцарії від 27 травня 2014 року у справі № 4А_508/2013 та стягнути з ДТГО «Південно-західна залізниця» на користь АТ «Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.» 60 000 швейцарських франків як компенсацію судових витрат.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 08 лютого 2018 року у задоволенні клопотання АТ «Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.» відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Стефанчук М.О. в інтересах АТ «Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.» посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати ухвалу районного суду постановити нове судове рішення про задоволення клопотання.

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначено, що судом першої інстанції не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам щодо суперечності двох рішень Господарського суду м. Києва постановлених з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Також вказано, що судом першої інстанції необґрунтовано прийнято за основу твердження ДТГО «Південно-західна залізниця», щодо виключення ознаки обов`язковості виконання арбітражного рішення після визнання недійсним арбітражного застереження на підставі рішення Господарського суду м. Києва від 17.05.2017 року оскарження якого відбувається в касаційному порядку.

Наголошував, що припиняючи провадження у справі за позовом ДТГО «Південно-західна залізниця» до АТ «Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.» на підставі п.5 ч.1 ст.80 ГПК України Господарський суд м. Києва ухвалою від 17.05.2016 р. фактично визнав дійсність арбітражного застереження, яке міститься в договорі підряду.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 26 червня 2018 року апеляційну скаргу АТ «Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.» залишено без задоволення, ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 08 лютого 2018 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 01 вересня 2020 року постанову Апеляційного суду міста Києва від 26 червня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вислухавши пояснення адвоката Дрегуляс О.У. в інтересах АТ «Догуш Іншаат ве Тіджарет А. Ш.», яка просила апеляційну скаргу задовольнити, адвоката Стоян М.М. в інтересах ДТГО «Південно-західна залізниця», яка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, рішенням Першого Цивільного Суду Федерального Суду Швейцарії від 27 травня 2014 року у справі № 4А_508/2013, місце арбітражу - Лозанна, Швейцарія, за позовом Державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-західна залізниця" проти компанії "Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш." було вирішено, що позивач повинен сплатити відповідачу 60 000 швейцарських франків як компенсацію судових витрат.

Звертаючись до суду з клопотанням про надання дозволу на примусове виконання рішення суду, заявник, як на підставу його задоволення, посилається на те, що, незважаючи на набрання цим рішенням законної сили, боржник в добровільному порядку його не виконує.

Відмовляючи у задоволенні клопотання АТ "Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш. " суд першої інстанції, виходив із того, що рішенням Господарського суду м. Києва від 17 травня 2017 року у справі № 910/2589/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20 листопада 2017 року, пункт 13.2 договору підряду на виконання будівельних робіт N ПЗ/ДН-6-0415, укладеного 14 листопада 2004 року між АТ "Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш. " та ДТГО "Південно-Західна залізниця", визнано недійсним.

Між тим, з такими висновками районного суду погодитися неможливо, враховуючи таке.

Як убачається з матеріалів справи, 14 листопада 2004 року між АТ "Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш. " та Державним територіально-галузевим об`єднанням "Південно-Західна залізниця" укладено договір підряду на виконання будівельних робіт № ПЗ/ДН-6-0415 й пунктом 13.2 договору сторони обумовили можливість звернення за вирішенням спірних питань до Міжнародного арбітражного суду м. Цюрих (а. с. 12-18 т. 1).

Рішенням Господарського суду м. Києва від 17 травня 2017 року у справі № 910/2589/17, пункт 13.2 договору підряду на виконання будівельних робіт N ПЗ/ДН-6-0415, укладеного 14 листопада 2004 року між "АТ Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш. " та ДТГО "Південно-Західна залізниця", визнано недійсним (а. с. 244 -250 т. 2).

Положеннями ст. 1 Закону України від 22 грудня 2005року «Про доступ до судових рішень» регулюються відносини щодо забезпечення доступу до судових рішень (рішень, судових наказів, постанов, вироків,ухвал) ухвалених судами загальної юрисдикції, та ведення Єдиного державного реєстру судових рішень.

Згідно ч.1 ст.6 згаданого Закону кожен має право повністю або частково відтворити судові рішення, що проголошені судом прилюдно, у будь-який спосіб, у тому числі через оприлюднення в друкованих виданнях, у засобах масової інформації, створення електронних баз даних судових рішень.

Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень (ч.3 ст.6 згаданого Закону).

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 28 січня 2019 року у справі № 910/2589/17 рішення Господарського суду м. Києва від 17 травня 2017 року скасовано у частині визнання недійсним пункту договору підряду на виконання будівельних робіт від 14 листопада 2004 року N ПЗ/ДН-6-0415.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24 квітня 2019 року постанову Північного апеляційного господарського суду від 28 січня 2019 у справі № 910/2589/17 скасовано й справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З урахуванням конкретних обставин справи, колегія суддів вважає, що перебування на даний час у провадженні господарського суду заявленого спору не є перешкодою для розгляду поданого по справі клопотання у зв`язку з відсутністю об`єктивних причин неможливості його розгляду.

Перевіряючи законність оскаржуваної ухвали суду, колегія суддів враховує й наступне.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року у справі №761/22804/15-ц, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 31 серпня 2016року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 грудня 2016року, надано дозвіл на примусове виконання в Україні остаточного арбітражного рішення Міжнародного арбітражного суду Міжнародної торгової палати від 06 вересня 2013 року у справі № 17208/GZ/MHM про стягнення заборгованості в сумі 23 437 743,97 дол. США, а також відсотки та витрати по справі.

При цьому, судами під час розгляду справи №761/22804/15-ц були предметом розгляду доводи представників боржника про те, що спір вирішений Міжнародним арбітражним судом Міжнародної торгової палати від 06 вересня 2013року за відсутності угоди сторін про розгляд такого спору саме у цьому суді, в той час як п.13.2 договору підряду передбачено вирішення спорів у Міжнародному арбітражному суді м.Цюріх.

На спростування згаданих тверджень зазначено, що поняття «Міжнародна торгова палата і закон Швейцарії в м.Цюріх, Швейцарія» було перекладено на українську мову як «Міжнародний арбітражний суд м.Цюріх», що свідчить про узгодженість сторонами суду, в якому підлягають вирішенню спори між сторонами, як Міжнародного арбітражного суду Міжнародної торгової палати, що знаходиться у м.Цюріх.

Визнано доведеним, що рішення від 06 вересня 2013року є таким, що прийнято відповідно до п. 13.2 договору підряду.

Згідно зі ст. 474 ЦПК України рішення міжнародного комерційного арбітражу (якщо його місце знаходиться за межами України), незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається та виконується в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

У разі якщо визнання та виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

Згідно з Указом Президії Верховної Ради УРСР від 22 серпня 1960 р. було ратифіковано Нью-Йоркську конвенцію 1958 р. про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень, та ратифіковано її у 1961 р.

У порядку, передбаченому Нью-Йоркською конвенцією, розглядаються клопотання про визнання й виконання рішень комерційного арбітражу, що провадяться за арбітражною угодою сторін (третейського суду).

Зазначеною Конвенцією визначено, що вона застосовується щодо визнання й виконання арбітражних рішень, постановлених на території іншої держави, ніж держава, де запитуються їх визнання й виконання, за спорами, сторонами в яких можуть бути як фізичні, так і юридичні особи, а також щодо арбітражних рішень, які не вважаються внутрішніми рішеннями у тій державі, де запитуються їх визнання й виконання.

Йдеться про арбітражні рішення, постановлені як арбітрами, призначеними в кожній конкретній справі, так і постійними арбітражними органами, до яких сторони звернулись (ст. 1) відповідно до їх письмової угоди про зобов`язання передавати в арбітраж усі або які-небудь спори, що виникли або можуть виникати між ними у зв`язку з будь-якими конкретними договірними чи іншими правовідносинами, об`єкт яких може бути предметом арбітражного розгляду (ст. 2).

Статтею 81 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачено, що в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських відносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражних судів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Згідно ч. 1 ст. 82 вищевказаного Закону визнання та виконання рішень, визначених у ст. 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Відповідно до вимог ст. 35 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" арбітражне рішення, незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається обов`язковим і при поданні до компетентного суду письмового клопотання виконується з урахуванням положень цієї статті та статті 36.

При цьому, як передбачено положеннями ст. ст. 462, 468 ЦПК України рішення іноземного суду України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Частиною першою статті 7 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" визначено, що арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними в зв`язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди.

За змістом цієї норми лише наявність арбітражної угоди, укладеної між сторонами, є підставою для розгляду справи арбітражем.

Відповідно до справи, в укладеному між сторонами договорі підряду міститься арбітражне застереження ( п.13.2 договору), що відповідно до положень ст.ст.7,35 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» є арбітражною угодою.

Рішенням Першого Цивільного Суду Федерального Суду Швейцарії від 27 травня 2014 року у справі № 4А_508/2013 за позовом ДТГО «Південно-західна залізниця» до компанії «Догуш Іншаат ве Тіджарет А. Ш.» залишено без змін рішення арбітражного суду Міжнародної торгової палати від 06 вересня 2013року й за результатами розгляду справи постановлено стягнути з позивача на користь відповідача компенсацію судових витрат у розмірі 60 000 швейцарських франків.

Встановлено, що зазначене рішення, яке є чинним, боржником добровільно не виконується.

Відповідно до частини першої статті 479 ЦПК України за результатами розгляду заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу суд постановляє ухвалу про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу або про відмову у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу за правилами, встановленими цим Кодексом для ухвалення рішення.

Згідно з положеннями статті V Конвенції про визнання і приведення до виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року у визнанні та наданні дозволу на примусове виконання арбітражного рішення може бути відмовлено на прохання тієї сторони, проти якої воно направлено, тільки якщо ця сторона надасть компетентній владі за місцем, де запитується визнання та виконання, докази того, що: сторони угоди, зазначеної у статті II, були за застосованим до них законом, в будь-якій мірі недієздатні або ця угода є недійсною за законом якому сторони цю угоду підпорядкували, а за відсутності такої вказівки, за законом країни, де рішення було винесено; сторона, проти якої винесено рішення, не була належним чином повідомлена про призначення арбітра або про арбітражний розгляд або з інших причин не могла подати свої пояснення; вказане рішення винесено щодо спору, не передбаченого або що не підпадає під умови арбітражної угоди або арбітражного застереження в договорі, з тим, однак, що якщо постанови з питань, охоплених арбітражною угодою або застереженням, можуть бути відокремлені від тих, що не охоплюються такою угодою або застереженням, то та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, охоплених арбітражною угодою або арбітражним застереженням в договорі, може бути визнана і приведена до виконання; склад арбітражного органу або арбітражний процес не відповідали угоді сторін чи, за відсутності такого, не відповідали закону тієї держави, де відбувся арбітраж; рішення ще не стало остаточним для сторін або було скасовано або призупинено виконанням компетентною владою країни, де воно було винесене, або країни, закон якої застосовується.

Згідно з пунктом а) частини другої статті V зазначеної Конвенції у визнанні та приведенні до виконання арбітражного рішення може бути відмовлено, якщо компетентна влада держави, в якій запитується визнання та приведення до виконання, знайде, що об`єкт спору не може бути предметом арбітражного розгляду за законами цієї країни, або визнання та виконання цього рішення суперечить публічному порядку цієї країни.

Частиною другою статті 6 Європейської конвенції про зовнішньоторговельний арбітраж від 21 квітня 1961 року передбачено, що суд, в якому порушено справу, може не визнати арбітражну угоду, якщо за законом його держави спір не може бути предметом арбітражного розгляду.

Подібні підстави для відмови в задоволенні клопотання про надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу передбачені статтею 36 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" і статтею 478 ЦПК України.

Між тим, рішення Першого Цивільного Суду Федерального Суду Швейцарії від 27 травня 2014 року у справі № 4А_508/2013 набрало законної сили, раніше не виконувалось та підлягає виконанню на території України у відповідності до положень Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» та Конвенції про визнання і приведення до виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року, яка ратифікована, як Україною так і Швейцарією.

Отже, у матеріалах справи відсутні перешкоди у наданні дозволу на примусове виконання на території України рішення іноземного суду, постановленого за результатами розгляду справи за позовом ДТГО «Південно-західна залізниця» до компанії «Догуш Іншаат ве Тіджарет А. Ш.»

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про скасування оскаржуваної ухвали, як постановленої з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, й ухвалення по справі нового судового рішення про задоволення клопотання акціонерного товариства «Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.» та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення 1-го Цивільного Суду Федерального Суду Швейцарії від 27 травня 2014 року в справі № 4А_508/2013 та стягнення з Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» 60 000 швейцарських франків як компенсацію судових витрат.

Окрім цього, на підставі положень ч.1,13 ст.141 ЦПК України з Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» на користь акціонерного товариства «Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.» підлягають стягненню судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в сумі 2 562 грн. ( 800+1762 = 2562) (а.с. 1 т.1, а.с.116 т.3).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги адвоката Стефанчука Миколи Олексійовича в інтересах акціонерного товариства «Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.» задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 08 лютого 2018 року скасувати.

Постановити по справі нове судове рішення, яким клопотання акціонерного товариства «Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.» задовольнити.

Надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення 1-го Цивільного Суду Федерального Суду Швейцарії від 27 травня 2014 року в справі № 4А_508/2013 та стягнути з Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» (м. Київ, вул. Лисенка, 6, ідентифікаційний код 04713033) на користь акціонерного товариства «Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.» (Dogus Insaat ve Ticaret A.S, проспект Джумхурієт, № 2, 34810, Каваджик-Бейкоз, Стамбул, Туреччина (Cumhuriyet Cad. №2, 34810, Kavacik-Beykoz / Istambul, Turkiye) 60 000 швейцарських франків як компенсацію судових витрат.

Стягнути з Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» на користь акціонерного товариства «Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.» судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в сумі 2 562 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 06 листопада 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: