НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05 листопада 2020 рокуСправа № 322/797/20

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Губанова Р.О., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про зміну способу стягнення аліментів,

встановив

короткий зміст позовних вимог, рух справи:

до Новомиколаївського районного суду Запорізької області надійшов зазначений цивільний позов, в якому позивач просить суд:

змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.01.2020 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з твердої грошової суми у розмірі 3800 грн на 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитини повноліття.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2020 року (справа №334/5551/19) було стягнуто на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3800 гривень щомісячно, з 31 липня 2019 і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 жовтня 2018 року (справа №336/1966/18) було винесено рішення за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 частини з всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви 25.06.2018 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

ОСОБА_1 вказує, що склалася ситуація, коли він не може сплачувати аліменти ОСОБА_2 , на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 3800 гривень, оскільки офіційно позивач не працює, має інших дітей ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , де також відповідно до рішення суду сплачую аліменти в розмірі 1/3 частини всіх доходів. В нього виникла заборгованість по сплаті аліментів за двома рішеннями суду і він не може ні її погасити, ні сплачувати вчасно аліменти.

Виходячи з наведеного, посилаючись на норми ст.ст.180-183, 192 СК України, позивач просив задовольнити позов і змінити спосіб стягнення аліментів.

Ухвалою судді від 02.09.2020 позовну заяву було залишено без руху, надано строк для усунення її недоліків тривалістю 10 днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху. Позивач усунув недоліки позовної заяви у встановлений судом строк, ухвалою судді від 30.09.2020 було відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, встановлено для сторін строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень.

Копія ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі отримана відповідачкою 01.10.2020, тому останній день строку для подання відзиву на позовну заяву припав на 16.10.2020.

Відповідачка у строк, встановлений судом, не надала відзиву на позов, а також не надіслала до суду будь-яких заяв чи клопотань.

Клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін учасники справи на заявили.

Згідно з ч.2 ст.279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

За змістом ст.13 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

При цьому, частиною 1 статті 275 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Виходячи з наведених норм ЦПК України, враховуючи відсутність будь-яких клопотань сторін, судом вирішено продовжити розгляд цієї справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.

З огляду на викладене, суд також не вбачає підстав, передбачених ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України, для заочного розгляду справи, який може проводитися лише у випадку розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Фактичні обставини встановлені судом,

мотиви з яких виходив суд і застосовані норми права:

рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2020 року (справа №334/5551/19) було стягнуто на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3800 гривень щомісячно, з 31 липня 2019 і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з положенням ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина 3 ст.181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення.

З аналізу цих правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Позивач наряду із просиханням про зміну способу стягнення аліментів, також посилався на положення ст.192 СК України і зазначав про наявність, на його думку, підстав для зміни (зменшення) розміру аліментів.

Розмір аліментів у твердій грошовій сумі стягується у випадку якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід.

Зміна способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу), на переконання суду, може допускатися в разі наявності у платника аліментів постійного місця роботи, а не навпаки.

В позовній же заяві зазначено, що позивач був звільнений з постійного місця роботи, офіційно не працює.

Отже, підстави для зміни способу стягнення аліментів у цьому випадку відсутні.

Суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

В цьому контексті слід зазначити, що утворюючи сім`ю, позивач повинен був усвідомлювати, що на нього покладається обов`язок дбати про таку сім`ю, матеріально її забезпечувати. Невжиття відповідачем активних заходів до поліпшення свого працевлаштування, байдуже ставлення до свого матеріального становища не є достатньою підставою для висновку про його неспроможність сплачувати аліменти у відповідному розмірі.

Частина наведених позивачем обставин (наявність інших дітей, на утримання яких рішенням суду з позивача також стягуються аліменти, по яким є заборгованість по сплаті) існували на момент прийняття рішення про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердої грошовій сумі, відтак не можуть бути визнані такими, що підпадають під критерії підстав визначених ст.192 СК України.

Сам по собі факт зміни майнового стану позивача (начебто звільнення з постійного місця роботи), не може бути підставою зміни розміру аліментів у сторону їх зменшення оскільки такий критерії має містити під собою об`єктивну основу.

Встановлення об`єктивних обставин зміни майнового стану в сторону погіршення та перевірка їх судом сприяє дотриманню зобов`язання матеріальної відповідальності та фінансової дисципліни платника аліментів, усунення свавільних дій особи відносно умисного зменшення чи приховування майнового стану платника аліментів, забезпечення дотримання справедливого та співмірного балансу майнових інтересів платника та отримувача аліментів, тоді як позивачем до суду не надано доказів того, що зміна майнового стану позивача спричинена наявністю саме непереборних, не залежних від позивача об`єктивних обставин та не надано доказів того, чи взагалі мала місце така зміна майнового стану.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1ст.12 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положеннями ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем жодних доказів того, що необхідно зменшити розмір аліментів, які він має сплачувати, не надано.

Позивач не надав щодо себе довідок про доходи, стан здоров`я, доказів про матеріальне становище тощо. Натомість ті докази, які були надані позивачем свідчать в більшій мірі на прагнення останнього ухилитися від обов`язку утримувати дітей.

За таких обставин суд вважає, що визначений попереднім судовим рішенням розмір стягнутих аліментів на утримання дитини, відповідає вимогам законодавства з врахуванням можливостей обох батьків щодо утримання дитини, та потреб самої дитини, а передбачені законом підстави для його зменшення також (як і спосіб зміни стягнення аліментів) відсутні.

Керуючись ст.ст.12, 13, 258, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

вирішив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про зміну способу стягнення аліментів - відмовити.

Реквізити учасників справи:

- позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

- відповідачка: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Запорізького апеляційного суду через Новомиколаївський районний суд Запорізької області.

Суддя Р.О. Губанов