Справа № 192/1008/20
Провадження № 2/192/1249/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 листопада 2020 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого - судді Щербини Н. О.,
за участю секретаря судового засідання - Гаркуши І. С.
позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Військова сільська рада Солонянського району Дніпропетровської області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи, такою що втратила право користування жилим приміщенням. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 08 листопада 2018 року вона придбала у приватну власність житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 , доказом про що є договір купівлі-продажу житлового будинку серії ННМ 280437 від 08 листопада 2018 року, витяг з Державного реєстру речових на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17 вересня 2019 року. ЇЇ прізвище зазначене у договорі купівлі продажу як « ОСОБА_1 » було змінено на « ОСОБА_1 » у зв`язку з реєстрацією шлюбу.
Позивачка зазначає, що у придбаному нею житловому будинку з 21 листопада 2000 року і по теперішній час зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , який договору найму жилого приміщення з нею не укладав, будь-якої згоди на його реєстрацію у вказаному будинку вона не надавала. З моменту отримання у власність вказаного домоволодіння вона жодного разу не бачила відповідача у своєму будинку. Відповідач не проживає у спірному житловому приміщенні з 2010 року.
На теперішній час позивачка, як новий власник, має намір розпорядитися майном - будинком АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим на підставі ст. 391 ЦК України має право на усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, а тому вона змушена звернутися до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням.
У судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила його задовольнити. Пояснила, що будинок вона придбала у рідного брата відповідача, який залишився йому у спадок від його батька, який в свою чергу був вітчимом відповідача. На момент купівлі будинку у ньому ніхто не проживав. На даний час позивачка в будинку робить ремонт для того, щоб жити у ньому. Не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 , який належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи за місцем його реєстрації (а.с.11,29,48) в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, як не подав і відзиву на позов та доказів, що їх обґрунтовують.
Представник третьої особи - Військової сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.49), в судове засідання не з`явився. Згідно поданої до суду письмової заяви прохали проводити розгляд справи у відсутність представника третьої особи (а.с.33).
Суд постановив здійснювати розгляд справи за відсутності представника третьої особи, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду справи.
Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що проживає в АДРЕСА_2 з 1991 року. Відповідача ОСОБА_2 він знає з народження, та пояснив суду, що відповідач мешкав з мамою, вітчимом та двома братами в буд. АДРЕСА_1 . У 2010 році ОСОБА_2 з матір`ю виїхали проживати в інше місто, а у будинку залишився жити вітчим відповідача, який помер приблизно у 2016-2017 році. Свідку відомо, що позивачка придбала будинок АДРЕСА_1 та на даний час робить в ньому ремонт.
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні надала аналогічні пояснення.
Ухвалою суду від 05 листопада 2020 року постановленоздійснення розгляду справи в заочному порядку відповідно до ст. 280 ЦПК України.
Суд, заслухавши позивачку, заслухавши показання свідків, дослідивши письмові докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
У судовому засіданні встановлено, що позивачці, яка у зв`язку з реєстрацією шлюбу (а.с.12) змінила прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 », на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 08 листопада 2018 року, посвідченого державним нотаріусом Солонянської нотаріальної контори Дніпропетровської області за реєстровим номером 1-2615, на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.13), що підтверджується також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.14).
Відповідно до довідок Військової сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області №59 від 01 липня 2020 року та №121 від 20 жовтня 2020 року (а.с.11, 58) у вказаному будинку з 21 листопада 2000 року зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Судом встановлено, що реєстрація його місця проживання в даному житловому приміщенні проведена ще до виникнення права власності на будинок у позивачки ОСОБА_1 .
Відповідно до довідки Військової сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області від 01 липня 2020 року за №429/03-15 (а.с.16) та Акта обстеження помешкання від 01 липня 2020 року, складеного депутатом Військової сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області Загорулько С.П., за участю свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у будинку АДРЕСА_1 , та з 2010 року не проживає у ньому (а.с.15,16).
В силу ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, а відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що передбачено і положеннями ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, а обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
За змістом частини першої статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а ч. 2 цієї статті визначені способи здійснення цивільних прав та інтересів судом.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Таким чином, дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що вимоги позивачки про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки вона як власник майна має об`єктивні припущення щодо можливого порушення свого права власності іншою особою, а саме відповідачем. Оскільки судом встановлено, що відповідач з 2010 року не проживає у будинку, не перебуває у родинних стосунках з позивачкою та продавцем будинку, тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір сплачений нею під час звернення з позовом до суду (а.с.5).
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 77, 78, 81-82, 89, 141, 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд
Визнати ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Солонянським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 13 листопада 2000 року) таким, що втратив право користування жилим приміщенням у належному ОСОБА_1 на праві приватної власності будинку АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Солонянським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 13 листопада 2000 року) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складене 09 листопада 2020 року.

Головуючий: суддя Н. О. Щербина