ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Літвінової А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради, треті особі Четверта дніпровська державна нотаріальна контора та ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И Л А:

12 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Дніпровської міської ради, Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради, треті особи Четверта дніпровська державна нотаріальна контора та ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Просив визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, Амур-Нижньодніпровської районної умісті Дніпрі ради, треті особи Четверта дніпровська державна нотаріальна контора та ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть (а.с. 11). Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , яка належала померлій на праві приватної власності, що підтверджується відповідним свідоцтвом (а.с. 15).

Із заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_2 , ОСОБА_4 (а.с. 45), та ОСОБА_1 (а.с. 46), що підтверджується матеріалами спадкової справи.

Як встановлено судом, на підставі заповіту, посвідченого 17.05.1994 р. старшим державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської нотаріальної контори Устиновою Т.Г. (а.с. 67) ОСОБА_3 на випадок своєї смерті розпорядилася належній їй на праві власності квартирою АДРЕСА_2 та заповідала її ОСОБА_2 .

За життя ОСОБА_3 27.05.2006 р. склала ще один заповіт, яким усе належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого воно б не складалось, усі майнові права та обов`язки заповіла сину ОСОБА_1 (а.с. 12-13).

Постановою державного нотаріуса Четвертої державної нотаріальної контори Шугаєвої Н.С. від 03.06.2015 р. (а.с. 65) позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з ненаданням правовстановлюючих документів на спадкове майно, а також через наявність відкритого провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним внаслідок його нікчемності та ненадходження будь-яких рішень суду по справі до нотаріальної контори та наявність заяв ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про призупинення видачі свідоцтва про право на спадщину.

Постановою державного нотаріуса Четвертої державної нотаріальної контори Шугаєвої Н.С. від 05.12.2017 р. позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з ненаданням правовстановлюючих документів на зазначене спадкове майно, а також через наявність відкритого провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним внаслідок його нікчемності та ненадходження будь-яких рішень суду по справі до нотаріальної контори та наявність заяв ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про призупинення видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с. 66).

Постановою державного нотаріуса Четвертої державної нотаріальної контори Шугаєво Н.С. від 04.10.2019 р. позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з ненаданням правовстановлюючих документів на зазначене спадкове майно: свідоцтва про право власності на житло від 05.08.1993 р. на квартиру АДРЕСА_2 , що підтверджується відповідною постановою нотаріуса (а.с. 6-7).

Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвої Н.С. від 21.02.2018 р. (а.с. 70) ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_2 через те, що заповіт від 17.05.1994 р. був скасований іншим заповітом - заповітом від 27.05.2006 р., посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петренко К.В., який складений не на користь ОСОБА_2 , та через наявність відкритих проваджень по цивільним справам зі спору, який виник з приводу квартири АДРЕСА_2 між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , у зв`язку з чим за заявою ОСОБА_4 призупинено видача свідоцтва про право на спадщину.

Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвої Н.С. від 23.02.2018 р. (а.с. 74) ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 через те, що відповідно до статті 1223 ЦК України у спадкоємців за законом право на спадкування виникає у разі відсутності заповіту. На момент відкриття спадщини ОСОБА_4 не є спадкоємцем за заповітом та не є спадкоємцем першої черги спадкування за законом згідно ст. 1241 ЦК України, тому отримати право на спадкове майно після померлої ОСОБА_3 можливо лише в судовому порядку.

Спірне майно було предметом судових спорів, що підтверджується відповідними судовими рішеннями.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.02.2016 р. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Петренко Катерина Володимирівна, четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним внаслідок його нікчемності позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним задоволені, визнаний недійсним заповіт, складений ОСОБА_3 27 травня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петренко Катериною Володимирівною 27 травня 2006 року, зареєстрований в реєстрі за №1866, та встановлена його нікчемність.

У позовних вимогах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.05.2016 р. рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.02.20016 р. скасовано, в задоволенні позову відмовлено.

Як встановлено зазначеним вище рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області позивачем ОСОБА_4 доведено позовні вимоги до ОСОБА_1 щодо нікчемності складеного ОСОБА_3 на його ім`я заповіту від 27.05.2006р., як складеного з порушенням вимог щодо форми та посвідчення заповіту, однак заявлені вимоги ОСОБА_4 не підлягають задоволенню у зв`язку з пропуском ним строку позовної давності.

Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.03.2017 р. касаційна скарга ОСОБА_4 відхилена, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.05.2016 р. залишено без змін (а.с. 105-107).

Згідно з вказаною ухвалою ВССУ від 22.03.2017 р. суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку про нікчемність оспорюваного заповіту, оскільки його укладено з порушенням вимог щодо форми та посвідчення. Разом з тим, відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України), таким чином, привальним є висновок суду апеляційної інстанції про пропуск ОСОБА_1 строку позовної давності (а.с. 105-107).

Щодо іншого спору, який розглядався судами, то рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.08.2018 р. у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , де треті особи ОСОБА_2 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Петренко Катерина Володимирівна, Четверта дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23.01.2019 р. рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.08.2018 р. змінено в частині правового обґрунтування підстав відмови в позові (а.с. 102-103).

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що преюдиційними судовими рішеннями встановлено факт нікчемності спірного заповіту. 07 липня 2009 р. позивач дізнався про складений ОСОБА_3 заповіт, а, отже, саме з цього часу почався відлік строку позовної давності. Проте, з позовом до суду ОСОБА_4 звернувся лише у березні 2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем (а.с. 102-103).

Постановою Верховного Суду від 12.06.2019 р. постанова Дніпровського апеляційного суду від 23.01.2019 р. залишена без змін. Відповідно до постанови Верховного Суду від 12.06.2019 р. апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що преюдиційними судовими рішеннями встановлено факт нікчемності спірного заповіту, тобто він не створює юридичних наслідків. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставин, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. ОСОБА_1 подано заяву про застосування строку позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (а.с. 98-101).

Правовідносини виникли із захисту спадкових прав позивача після смерті померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , як спадкоємця за заповітом від 27.05.2006 р. (а.с. 3).

Судом першої інстанції встановлено, що чинним є заповіт, посвідчений 17.05.1994 р., тому оскільки в силу ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця ОСОБА_3 ), має відбуватися за заповітом від 17.05.1994 р. до ОСОБА_2 , а не до позивача ОСОБА_1 . Посилання позивача на те, що судовими рішеннями підтверджено, що єдиним належним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є ОСОБА_1 є такими, що суперечать обставинам справи.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із їх безпідставності, а також, зазначив, що позивач звертаючись до суду пред`явив вимоги до неналежного відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з тих обставин, що позов пред`явлено до неналежного відповідача.

Відповідачами у справі про визнання права власності в порядку спадкування є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача (або непред`явлення позову до належного відповідача (співвідповідача)) не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Вказане може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог по суті заявлених вимог.

Зазначене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).

Відтак, у разі наявності спору належними відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

ОСОБА_2 до участі у справі у якості відповідача не залучено, її процесуальний статус визначено як третя особа, а тому належне вирішення такого спору у даному складі учасників з зазначеним процесуальним статусом не вбачається можливим.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до обґрунтовано висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Матеріали справи свідчать, що залучена до участі у справі у якості третьої особи, під час розгляду справи у суді першої інстанції надала заперечення на позов, в якому вказувала, що вона є спадкоємцем після смерті її бабусі ОСОБА_3 .

Доводи апеляційної скарги, що належними відповідачами в даній справі є саме органи місцевого самоврядування, зазначені позивачем при зверненні до суду у позовній заяві та саме до компетенції позивача віднесено визначення із складом учасників даної справи, зокрема, із особами, які відповідатимуть за поданим позовом, колегія суддів відхиляє.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до ч.1 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Відтак, у разі наявності спору належними відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

Оскільки з приводу спадкового майна між спадкоємцями, які прийняли спадщину (шляхом подання заяви про прийняття спадщини (ч. 1 та ч. 2 ст. 1269 ЦК України)), виник спір, вочевидь, що визначення позивачем органів місцевого самоврядування в даній справі, як відповідачів, не ґрунтується на законі.

Інші доводи апеляційної скарги аналогічні позовній заяві, яким суд першої інстанції надав відповідну правову оцінку. Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотримання вимог матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: