П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 листопада 2020 року місто Київ

справа № 372/135/19

провадження №22-ц/824/8198/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Державний реєстратор виконавчого комітету

Ржищівської міської ради Київської області Петровська Ірина Петрівна

відповідач - АТ «Альфа-Банк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» та ОСОБА_1

на рішення Обухівського районного суду Київської області від 6 лютого 2020 року, ухвалене у складі судді Потабенко Л.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області Петровської Ірини Петрівни, Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання незаконними дій державного реєстратора, визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просила визнати дії державного реєстратора виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області Петровської І.П. щодо проведення 22 грудня 2018 року державної реєстрації права власності на будинок, загальною площею 463,60 кв.м., житловою площею 63,70 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, загальною площею 0,1549 га, кадастровий номер :01:020:001, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (котедж не містечко «Золоті Ворота») та АТ «Укрсоцбанк» незаконним; визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області Петровської І.П..

Позов обґрунтовано тим, що 10 червня 2008 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/7325, відповідно до умом якого банк зобов`язувався надати ОСОБА_2 грошові кошти в межах максимального ліміту заборгованості до 400000 доларів США зі сплатою 13,5% річних на термін до 9 червня 2023 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 10 червня 2008 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, згідно з умовами якого в іпотеку було передано житловий будинок та земельну ділянку що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачу стало відомо з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що власником житлового будинку та земельної ділянки є АТ «Укрсоцбанк». Підставою внесення запису є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Петровської І.П.

Позивачка вважає, що перехід права власності на предмет іпотеки відбувся незаконно (за відсутності правових підстав), що призвело до порушення її прав. Зокрема посилається на те, що реєстрація права власності на предмет іпотеки за АТ «Укрсоцбанк» була здійснена відповідачем без достатніх правових підстав, з порушенням норм Закону України «Про іпотеку» ( відсутній договір про задоволення вимог іпотеко держателя): відповідач не мав права реєструвати право власності на предмет іпотеки за АТ «Укрсоцбанк», оскільки не було дотримано порядку здійснення звернення стягнення на майно та реєстрації права власності, передбаченого ЗУ «Про іпотеку» (позивач не отримувала жодної вимоги про усунення порушень); перереєстрація права власності була проведена в період дії обтяження, встановленого ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 14 квітня 2017 року; реєстратором було здійснено перереєстрацію права власності на предмет іпотеки без отримання дозволу на це від органів опіки та піклування, незважаючи на те, що право користування предметом іпотеки має малолітня дитина; відповідачем було вчинено реєстраційні дії щодо спірного майна всупереч вимогам ч.3 ст.37 Закону України «Про іпотеку»( в переліку підстав виникнення права власності у банку відсутня оцінка майна на момент переходу права власності)..

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 6 лютого 2020 року, описка в якому виправлена ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 27 лютого 2020 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Визнано дії державного реєстратора виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області Петровської І.П. щодо проведення 22 грудня 2018 року державної реєстрації права власності на будинок, загальною площею 463,60 кв.м., житловою площею 63,70 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 незаконними.

Визнано протиправними та скасовано рішення державного реєстратора виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області Петровської І.П. індексний номер: 44861333 від 27 грудня 2018 року, згідно з яким внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 29680368 про державну реєстрацію права власності на будинок, загальною площею 463,60 кв.м., житловою площею 63,70 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 231 за АТ «Укрсоцбанк»

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, АТ «Альфа-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог і в цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні цих вимог. В апеляційній скарзі посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Зокрема, посилається на те, що оскільки арешт за ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 14 квітня 2017 року накладено після укладення іпотечного договору, тобто після реєстрації обтяження по іпотеці та забороні відчуження предмета іпотеки, така обставина не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності АТ «Укрсоцбанк» на спірний житловий будинок, який є частиною предмета іпотеки за іпотечним договором. Крім того, апелянт посилається на те, що позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права та невірно сформовані позовні вимоги, оскільки після внесення відповідно до запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належним способом захисту права є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію за банком права власності на будинок, таке рішення вичерпало свою дію, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності.

Обумовлений у позові спосіб захисту порушеного права не відповідає способу захисту порушеного права, передбаченого Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому суд першої інстанції вправі був відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю

В свою чергу представник ОСОБА_1 - адвокат Пушок С.В., не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій просив в цій частині рішення скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким ці вимоги задовольнити. В апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції невірно застосував норми права, що полягає в тому, що не надав належної правової оцінки тим обставинам, на які посилався позивач в обґрунтування своїх вимог. Зокрема, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тим обставинам, що реєстрація права власності на предмет іпотеки за АТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк») була здійснена державним реєстратором без достатніх правових підстав, з порушенням норм Закону України «Про іпотеку». Державний реєстратор не мав права реєструвати право власності на предмет іпотеки за АТ «Укрсоцбанк», оскільки не було дотримано порядку здійснення звернення стягнення на майно та реєстрації права власності, передбаченого Законом України «Про іпотеку». Суд першої інстанції взагалі не звернув уваги на те, що реєстратором було здійснено перереєстрацію права власності на предмет іпотеки без отримання дозволу на це від органів опіки та піклування, незважаючи на те, що право користування предметом іпотеки має малолітня дитина. Державним реєстратором було вчинено реєстраційні дії щодо спірного майна всупереч вимогам ч.3 ст.37 Закону України «Про іпотеку» та ч.1 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Альфа-Банк» представник ОСОБА_1 - адвокат Пушок С.В. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В судове засідання державний реєстратор виконавчого комітету Ржищевської міської ради Київської області Петровська І.П. не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (т.2 а.с.201), причини своєї неявки суду не повідомила, у зв`язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у її відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

В судовому засіданні представник АТ «Альфа-Банк» - адвокат Артеменко П.М. апеляційну скаргу банку підтримав і просив її задовольнити, апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив залишити без задоволення.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Пушок С.В. апеляційну скаргу ОСОБА_1 підтримав, просив її задовольнити, апеляційну скаргу АТ «Альфа-Банк» просив залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга АТ «Альфа-Банк» підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 10 червня 2008 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 був укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/7325, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати ОСОБА_2 грошові кошти в межах максимального ліміту заборгованості до 400000 доларів США зі сплатою 13,5% річних на термін до 9 червня 2023 року.

10 червня 2008 року в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк, та ОСОБА_1 укладений іпотечний договір № 02-10/2233.

Відповідно до п.1.1 Іпотечного договору, ОСОБА_1 передала в іпотеку банку наступне нерухоме майно: будинок, загальною площею 463,60 кв.м., житловою площею 63,70 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; земельну ділянку, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, загальною площею 0,1549 га, кадастровий номер якої :01:020:0018, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (котедж не містечко «Золоті Ворота»).

Рішенням ХХХХХIV сесії V скликання Підгірцівської сільської ради Київської області від 19 жовтня 2010 року змінено назву вулиці Київська в котеджному містечку «Золоті Ворота» на території с.Підгірці Обухівського району Київської області на Золотоворітська. Встановлено нову нумерацію будинків, у ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 .

14 квітня 2017 року ухвало Малиновського районного суду м.Одеси накладено арешт на будинок АДРЕСА_2 .

7 вересня 2017 року рішенням Обухівського районного суду Київської області відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вказане рішення суду було скасовано постановою апеляційного суду Київської області від 19 грудня 2017 року, та позов задоволено. В рахунок погашення заборгованості по кредиту ОСОБА_2 за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 10-29/7325 від 10 червня 2008 року в межах максимального ліміту заборгованості до 400000 доларів США та має заборгованість у розмірі 17442017 грн.21 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею 463,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,1549 га, кадастровий номер: :01:020:0018, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом їх продажу ПАТ «Укрсоцбанк» від свого імені будь-якій особі-покупцеві з початковою ціною предметів іпотеки: житловий будинок - на рівні не нижче за 4698219 грн.67 коп., а земельної ділянки - на рівні не нижче за 249962, грн..13 коп. відповідно до іпотечного договору № 02-10/2233 від 10 червня 2008 року, укладеного між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1

25 вересня 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» направив позивачу ОСОБА_1 та третій особі ОСОБА_2 вимоги про усунення порушень основного зобов`язання.

22 грудня 2018 року АТ «Укрсоцбанк» звернулося до державного реєстратора виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області Петровської І.П. з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, в якій просив здійснити реєстрацію об`єкта нерухомого майна, а саме будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 15128050 від 27 грудня 2018 року вбачається, що житловий будинок загально площею 463,60 кв.м, житловою площею 63,7 кв.м. що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності АТ «Укрсоцбанк». Підставою виникнення права власності є рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області Петровської І.П. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 44861333 від 27 грудня 2018 року.

З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 151288363 від 27 грудня 2018 року вбачається, що земельна ділянка площею 0,1549 га, кадастровий номер :01:020:0018 належить на праві приватної власності АТ «Укрсоцбанк». Підставою виникнення права власності є рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області Петровської І.П. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 44862367 від 27 грудня 2018 року.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що станом на 22 грудня 2018 року, тобто на дату прийняття державним реєстратором рішення про реєстрацію за АТ «Укрсоцбанк» права власності на спірний будинок, ухвала Малиновського районного суду м.Одеси від 14 квітня 2017 року, якою накладено арешт на будинок АДРЕСА_2 , була чинною, у встановленому законом порядку не скасована. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно з ч.13 ст.15 якого порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлює Кабінет Міністрів України. Відповідно до п.15 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою КМУ № 868 від 17 жовтня 2013 року, під час розгляду заяви та документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав та поданих документів вимога законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема, серед інших наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до Закону. Згідно з п.6 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна. При наявності заборони відчуження спірного будинку, реєстратор не мав права здійснювати реєстраційні дії відносно нього, поки таке обтяження не буде знято. Разом з тим, таких обмежень не існувало відносно спірної земельної ділянки, тому дії державного реєстратора відносно земельної ділянки є законними.

Проте, з такими висновками повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотеко держателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст.12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Встановлено, що ОСОБА_2 свої зобов`язання за кредитним договором від 10 червня 2008 року не виконує.

На забезпечення виконання кредитного договору від 10 червня 2008 року того ж самого дня між ОСОБА_1 та банком був укладений Іпотечний договір № 02-10/2233, за яким банку в іпотеку було передано належні позивачу будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Пунктом 4.1 договору встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки, зокрема шляхом передачі іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку» (п.п.4.5, 4.5.3 договору).

Згідно з ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотеко держатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого стоку вимога іпотеко держателя залишається без задоволення, іпотеко держатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотеко держателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (ч.2 ст.35 Закону України «Про іпотеку).

Отже, за змістом ч.1 ст.12, ч.1 ст.33 та ст.35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотеко держателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки.

У частині 1 ст.36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється гідно із застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналогічне положення містить вказана стаття в редакції на момент звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому, ця стаття деталізує, що договір між іпотекодавцем і іпотеко держателем про задоволення вимог іпотеко держателя, який підлягає нотаріальному посвідченню може бути укладений також одночасно з іпотечним договором.

Згідно з положеннями ч.2 ст.36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 3 ст.36 Закону визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки і рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за вибором іпотекодержателя, зокрема шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку» ( п.4.5.3 іпотечного договору № 02-10/2233 від 10 серпня 2008 року).

Відповідно до ст.37 Закону України іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекоержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Згідно з п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом ст.18 вказаного Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначають Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до п.61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотеко держателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцяти денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотеко держателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі, заставна ( якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у ст.ст.10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та ст.37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що державна реєстрація права власності на предмет іпотеки була проведена на підставі наступних документів: іпотечного договору, виданий 10 червня 2008 року, договору про надання відновлювальної кредитної лінії, серія та номер: 10-29/7325, виданий 10 червня 2008 року, поштового відправлення від 25 вересня 2017 року, вимоги про усунення порушень основного зобов`язання від 25 вересня 2017 року.

З наявних в матеріалах справи копії документів вбачається, що вимогу банку про усунення порушення основного зобов`язання та можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку ст.37 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання цієї вимоги протягом тридцяти денного строку ОСОБА_2 отримав 2 жовтня 2017 року, а ОСОБА_1 9 жовтня 2017 року ( т.1 а.с.199-200).

У визначений у вимозі строк ні боржник, ні іпотекодавець порушення за основним зобов`язанням не усунули.

Отже, встановивши, що іпотекодержатель виконав свій обов`язок, передбачений як ст.35 Закону України «Про іпотеку», так і Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, щодо надіслання боржнику та іпотекодавцю повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, після отримання останніми повідомлення сплив тридцяти денний строк, державна реєстрація права власності на предмет іпотеки, яким є будинок і земельна ділянка, за АТ «Укрсоцбанк» проведена відповідно до норм чинного законодавства, підстави для визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора відсутні.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в тій частині, що у державного реєстратора були відсутні підстави для державної реєстрації права власності на будинок за АТ «Укрсоцбанк», оскільки на момент з прийняття такого рішення на будинок був накладений арешт ухвалою суду, виходячи з наступного.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення свої вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

При укладенні Іпотечного договору приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С. накладено заборону відчуження на предмет іпотеки, така заборона відчуження 10 червня 2008 року зареєстрована в Єдиному реєстрі заборон відчуження, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( а.с.38).

Термін «обтяження» в Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вживається у такому значенні: заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору.

Згідно з п.6 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна.

Відповідно до п.4 ч.4 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відмова у державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у п.6 ч.1 цієї статті не застосовується у разі державної реєстрації інших обтяжень речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.2 п.61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотеко держателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотек, на передане в іпотеку майно, не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотеко держателем.

Таким чином, оскільки арешт на підставі ухвали Малиновського районного суду м.Одеси від 14квітня 207 року накладено після укладення іпотечного договору, тобто після реєстрації обтяження по іпотеці та заборони відчуження предмета іпотеки, така обставина не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за АТ «Укрсоцбанк» на спірний будинок, який є частиною предмета іпотеки за Іпотечним договором (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 760/1438/15ц, у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 754/14175/14-ц).

Враховуючи викладена, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Посилання представника ОСОБА_1 - адвоката Пушок С.В. на те, що дії державного реєстратора щодо реєстрації за АТ «Укрсоцбанк» права власності на будинок та земельну ділянку є незаконними, оскільки між банком та ОСОБА_1 не був укладений договір про її добровільну передачу АТ «Укрсоцбанк» предмету іпотеки, є безпідставними, виходячи з наступного.

За правилами пп1 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Частина перша ст.36 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, що діяла на час укладення договору іпотеки, до набрання чинності Законом № 800-VI (25 грудня 2018 року) передбачала право сторін іпотечного договору на позасудове вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки, що містить відповідне застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, або окремого договору про задоволення його вимог. Статтею 37 зазначеного Закону (в цій же редакції) визначено, що договір про задоволення вимог іпотеко держателя, до якого згідно з ч.2 ст.36 прирівнюється відповідне застереження в договорі іпотеки, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотеко держателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Нова редакція статей 36,37 Закону № 898- VI, викладена у підпункті 17 пункту 4 розділу III Перехідних положень» Закону № 800-VI, не змінює встановлений раніше цими статтями порядок позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки та підстави переходу права власності на нього до іпотеко держателя, а лише уточнює їх.

Аналіз наведених норм, як і Закон № 800-VI в цілому, не дає підстав вважати, що законодавець із прийняттям названого закону обмежив коло іпотечних договорів із застереженням про задоволення вимог кредитора, на підставі яких за іпотеко держателем може бути зареєстровано право власності на предмет іпотеки, лише тими договорами, які укладені після набрання чинності цим Законом (правовий висновок викладений у постанові від 31 липня 20188 року у справі № 826/9658/15).

Виходячи з наведеного, слід дійти висновку, що іпотечний договір від 10 червня 2008 року, який містить застереження про задоволення вимог іпотеко держателя шляхом передачі права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку» (№898- VI) є належним правовстановлювальним документом.

Правова позиція, що викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 оку у справі № 199/1276/17 не може бути врахована при розгляді цієї справи, оскільки фактичні обставини у цих справах різні. У справі № 199/1276/17 іпотекодавець взагалі не була сповіщена іпотекодержателем про наміри звернення стягнення на іпотечне майно в позасудовому порядку.

У цій справі встановлено, що іпотекодержатель виконав свій обов`язок, передбачений як ст.35 Закону України «Про іпотеку», так і Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, щодо надіслання боржнику та іпотекодавцю повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання та можливість звернення стягнення на майно у порядку ст.37 Закону України «Про іпотеку». Отримавши таке повідомлення, ні боржник, ні іпотекодавець порушення основного зобов`язання не усунули.

Посилання позивача на те, що право користування будинком має малолітня дитина, а тому для звернення стягнення на спірний будинок необхідно було отримати дозвіл органу опіки та піклування, є безпідставними, оскільки малолітня дитина не є власником будинку, на момент укладення договору іпотеки не була зареєстрована в будинку, місце проживання дитини у спірному будинку зареєстроване без згоди іпотекодержателя, дбати про збереження майна дитини в її інтересах - обов`язок її батьків, сама по собі відсутність дозволу органу опіки та піклування не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем на предмет іпотеки.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 не спростовують та не впливають на їх правильність, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення.

Доводи ж апеляційної скарги АТ «Альфа-Банк» є законним і обґрунтованими, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення в частині суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України,

суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» - задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 6 лютого 2020 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 - скасувати, і в цій частині ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до державного реєстратора виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області Петровської Ірини Петрівни, Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання дій державного реєстратора щодо проведення 22 грудня 2018 року державної реєстрації права власності на будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 незаконними та визнання протиправним і скасування рішеннядержавного реєстратора виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області Петровської Ірини Петрівни індексний номер 44861333 від 27 грудня 2018 року, згідно з яким внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 29680368 про державну реєстрацію права власності на будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 6 листопада 2020 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус