Житомирський апеляційний суд
Справа №295/4428/20 Головуючий у 1-й інст. Полонець С. М.
Категорія 72 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №295/4428/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Богунського районного суду м. Житомира, ухвалене 28 липня 2020 року суддею Полонцем С.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування позову зазначила, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків щодо виховання сина, залишив її, коли дитині виповнилося три місяці. Зокрема вказала, що батько не піклується про дитину, її фізичний та духовний розвиток, не цікавиться навчанням сина та його успіхами, не займається підготовкою його до самостійного життя, не проявляє заінтересованості у його подальшій долі. Окрім того, аліменти відповідач сплачує невчасно та не в повному розмірі, має прострочену заборгованість за аліментами, іншої матеріальної допомоги не надає. Також, батька не цікавить здоров`я сина, який має статус дитини з інвалідністю, потребує лікування. Відповідач не надавав згоду на госпіталізацію та обстеження дитини, чим порушив право дитини на надання медичної допомоги.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 28 липня 2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 . Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та покладено на орган опіки та піклування Житомирської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове - про задоволення її позову.

На її думку, суд першої інстанції, вийшовши за межі своїх повноважень та предмету судового розгляду, безпідставно зобов`язав відповідача виконувати свої батьківські обов`язки, а орган опіки і піклування - сприяти цьому. Також зазначила, що рішення суду не містить мотивів не врахування при вирішенні спору висновку органу опіки та піклування, яким визнано за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина, який відповідач не спростував. Розглядаючи справу, суд безпідставно послався лише на пояснення відповідача та рішення Європейського Суду з прав людини «Хант проти України», не з`ясував обставини справи, залишив без уваги надані нею докази, які підтверджують обставини відсутності інтересу у батька до дитини з дня її народження. Вважає, що при вирішенні спору судом не враховані інтереси дитини та стан здоров`я.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали із наведених у ній підстав.

Представник органу опіки і піклування подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, апеляційну скаргу підтримав та просив врахувати інтереси дитини.

Заслухавши пояснення особи, яка подала апеляційну скаргу та її представника, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, враховуючи наступне.

Згідно частин першої та п`ятої статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 164 СК України передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Батько або мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона: 1) не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Судом першої інстанції встановлено та із матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у шлюбі з 06.06.2009 по 24.09.2013 та є батьками малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який має статус дитини з інвалідністю підгрупи «А». Дитина проживає разом з матір`ю та її батьками, навчається в КНЗ «Житомирська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» Житомирської обласної ради (а.с. 5-11, 30).

Станом на 01.09.2018 за відповідачем рахувалась заборгованість зі сплати аліментів, які стягуються за рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 24.09.2013 в загальній сумі 9280,75 грн (а.с. 9-10, 46-55).

Крім того, постановою Житомирського апеляційного суду від 04.02.2020 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 9680,54 грн (а.с.12-17).

Як вбачається з наданих позивачем довідок голови правління ОСББ «Замкова гора», дільничного лікаря, лікаря-психолога і логопеда, директора СНВК №59, в.о. директора КНЗ «Житомирської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату» Житомирської обласної ради, батько участі у вихованні, навчанні, лікуванні своєї дитини не приймає, дитиною не цікавився (а.с.24-34, 60).

Згідно листів Служби у справах дітей Житомирської міської ради батько ОСОБА_2 до органу опіки та піклування міської ради з питань призначення днів та годин зустрічей з дитиною з 2013 по 2018 рік не звертався (а.с.35-41).

Сім`ю позивача взято під соціальний супровід Житомирським міським центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Житомирської міської ради для надання комплексної соціальної допомоги у вирішенні життєвих проблем, яким складено висновки оцінки потреб сім`ї (а.с.43-45).

Відповідно до висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування від 01.07.2020 року №768, визнано за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.128-129).

В суді першої інстанції ОСОБА_2 повідомив, що бажає бачити сина, спілкуватися з ним та брати участь у його вихованні, заперечував щодо позбавлення його батьківських прав.

Відповідач надав письмові докази, які підтверджують, що він працює та характеризується позитивно, станом на 25.05.2020 заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини відсутня (а.с. 115-117).

Під час розгляду справи судом першої інстанції також були допитані свідки.

Зокрема, свідок ОСОБА_5 пояснив, що часто буває в гостях у позивача, де ніколи не бачив відповідача. Позивачка працює, дитиною займається дідусь, який є військовим пенсіонером. ОСОБА_3 про батька нічого не розповідав.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що в грудні 2019 року сім`я ОСОБА_1 звернулася до Житомирського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді з приводу юридичної консультації і складення позовної заяви до суду про позбавлення батьківських прав. Свідок відвідувала сім`ю за місцем проживання, неодноразово спілкувалася з дитиною, яка ніколи не згадувала про батька. Дитиною займається мати, бабуся, дідусь. Батька ніколи не бачили. Для дитини за місцем проживання є окрема кімната, ліжко, канцтовари, стіл. Мати повідомила, що відповідач сплачує аліменти, але не вчасно. Дитина про батька ніколи не згадувала.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що він є батьком позивачки, і вони проживають однією сім`єю з онуком, дочкою та бабусею. Відповідач в тримісячному віці ОСОБА_3 пішов з квартири, перестав спілкуватися з дружиною, рідко цікавився здоров`ям дитини, виплачує аліменти на утримання дитини нерегулярно. Дитина хвора, має інвалідність категорії «А». До 2019 року відповідач відвідував дитину два рази в рік, після 2019 року не відвідував, по телефону спілкується, до школи не приходив.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач має бажання піклуватися про фізичний і духовний розвиток дитини, спілкуватися з нею та надавати матеріальну допомогу на її утримання, що свідчить про небайдуже ставлення до сина та відсутність свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, та зважаючи на винятковість таких обставин та те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, дійшов висновку про відсутність на даний час підстав для задоволення позову про позбавлення батьківських прав, проте попередив відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання малолітнього сина і поклав на орган опіки та піклування Житомирської міської ради контроль за виконанням відповідачем батьківських обов`язків.

Такий висновок суду є правильним, відповідає нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, узгоджується з дослідженими судом доказами.

Доводи апеляційної скарги на правильність ухваленого рішення не впливають, оскільки як встановлено судом першої інстанції, батько бажає спілкуватися з сином, піклуватися про нього. Відповідач заперечував проти позбавлення його батьківських прав, з`явився в судове засідання, надсилав заперечення проти позову, що свідчить про його інтерес до дитини та спростовує доводи позовної заяви про байдуже ставлення батька до сина.

Окрім того, як пояснила суду апеляційної інстанції позивачка і такі показання надавав суду свідок ОСОБА_8 (батько позивачки), відповідач двічі на рік щороку до пред`явлення позову до суду відвідував дитину на день народження та Новий рік.

Також, станом на 25.05.2020 заборгованість по сплаті аліментів відсутня, а посилання на несвоєчасну їх сплату відповідачем або сплату у неповному розмірі не можуть бути самостійною підставою для позбавлення батьківських прав.

Крім того, відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд першої інстанції правильно послався на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04), у якому наголошено на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Окрім того, у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Будь-яких належних та допустимих доказів створення чи можливого створення небезпеки батьком для своєї дитини, фізичного чи психологічного насильства, загрози здоров`ю дитини тощо позивачкою суду не надано.

Докази наявності у відповідача психічних та поведінкових розладів, пов`язаних із зловживанням алкогольними напоями, наркотичними засобами, психотропними речовинами, в матеріалах справи відсутні.

Наданий позивачкою лист №21/3553 від 24.05.2018, відповідно до якого виконавчий комітет Житомирської міської ради надавав згоду на госпіталізацію малолітнього ОСОБА_3 , вказує на те, що батьки дитини розлучені, ОСОБА_2 родинні зв`язки з сином не підтримує (а.с. 42), і не може бути належним доказом, який підтверджує обставини свідомого нехтування відповідачем здоров`ям дитини, перешкоджання ним у її лікуванні.

Слід також зазначити, що суд першої інстанції правильно не погодився з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він є недостатньо обґрунтованим, таким, що суперечить інтересам дитини, у висновку не наведено підстав та аргументів, які б вказували на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, а також позитивного впливу такого рішення на інтереси дитини.

Таким чином, врахувавши пояснення сторін, надані ними докази, інтереси дитини, яка потребує спілкування з батьком в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, врахувавши норми чинного законодавства про те, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, суд першої інстанції обґрунтовано попередив ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання сина та поклав обов`язок на органи опіки і піклування щодо контролю за виконанням відповідачем батьківських прав та обов`язків. Посилання ОСОБА_1 на ту обставину, що суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень та предмету судового розгляду, безпідставно зобов`язав відповідача виконувати свої батьківські обов`язки, а орган опіки і піклування - сприяти у цьому є помилковими. Рішення суду у цій частині відповідає абз. 2 п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав».

Окрім того, суд правильно зазначив, що у разі невиконання відповідачем такого попередження позивач не позбавлений можливості повторно звернутися до суду з аналогічним позовом.

Враховуючи, що позивачка не довела суду необхідність застосування такого крайнього заходу, як позбавлення відповідача батьківських прав, правові підстави для задоволення її позову були відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та на правильність ухваленого рішення не впливають.

Рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 28 липня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 02 листопада 2020 року.