Справа № 766/7978/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Прохоренко В.В.,

секретар Кравченко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій просить суд розглянути вищевказану скаргу та зобов`язати державного виконавця скасувати постанови про прийняття виконавчого провадження та накладення арешту на кошти, в обґрунтування зазначив, що з повідомлення банку йому стало відомо про арешт його рахунків, накладених постановою головного державного виконавця ВПВР УЗВР (Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у виконавчому проваджені №51453115 за рішенням суду від 30.06.2015 року у справі №666/6733/14 про стягнення боргу на користь банку у розмірі - 216538,85 грн. З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державний виконавець вищевказані постанови направляв за адресою: АДРЕСА_1 .

Вважає постанови від 13.04.2020 року та від 23.04.2020 року такими що не відповідають вимогам закону та інструкції: копію постанови про відкриття провадження не отримував і не знав про їх існування; копії постанов, начебто, надсилались за адресою, за якою він не зареєстрований і не мешкає вже більше 10 років (поштових повідомлень та копій описів вкладень до цінних листів за 2020 рік немає, на поштових повідомленнях №049 і №057 немає дати відправлення); назву суду, який видав виконавчий лист, зазначено невірно (неповністю); реквізити стягувача не містять даних про код ЄДРПО; резолютивна частина виконавчого листа не відповідає рішеню суду; виконавцем не проведено дії з виявлення рахунків боржника (ст.48 Закону), що унеможливлює накладення арешту на кошти, розміщені на невстановлених рахунках у невизначених банках; у постанові визначено стягнення і арешт коштів у гривнах, натомість арештовано мій інвалютний рахунок ;виконавчий збір не може бути нарахованим, бо стягується у розмірі 10% суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу ; на виконання постанови банками арештовано мої рахунки, натомість у постанові вказано "накласти арешт на кошти", таким чином відбулось незаконне обмеження його прав власності.

Враховуючи викладене, просив суд скасувати постанови державного виконавця від 13.04.2020 року та від 23.04.2020 року.

У судове засідання скаржник не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений у встановленому законом порядку, в матеріалах справи наявна заява про розгляд скарги без його участі.

Представник Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не з`явився, надав до суду відзив відповідно до якого вимоги скаржника не визнав та просив відмовити з підстав зазначених у відзиві, крім того зазначив, що державний виконавець діяла в межах повноважень. Просив суд розгляд скарги проводити без участі державного виконавця.

Враховуючи подану скаржником заяву та належне повідомлення учасників справи про дату, час і місце судового засідання суд, вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи у відповідності до положень ч. 2 ст.450ЦПК України.

Дослідивши матеріали скарги, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

В силу вимог ч. 1 ст.4 ЦПК України, - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ст. 2 Закону, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Згідно ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

Відповідно до ст. 52 Закону, не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів виконавчої служби щодо виконання рішення суду можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку передбаченому законом.

Згідно з ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їх права та свободи.

Відповідно до ч.3 ст.451 цього Кодексу, - якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень перебуває виконавче провадження №51453115 по виконанню виконавчого листа №666/76733/14 виданого 24.09.2015 року Дніпровським районним судом м. Херсона про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованості по кредитному договору №0193/07/11/СL від 19.12.2007 року у розмірі 14871,44 дол США, що еквівалентно 192980,70 грн та пені 23558,15 грн.

Відповідно до виконавчого листа №666/76733/14 виданого 24.09.2015 року Дніпровським районним судом м. Херсона, боржником вказано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 .

16.06.2016 року державним виконавцем Суворовського РВ ДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі заяви ПАТ «Банк Форум».

10.04.2020 року виконавче провадження передано на подальше виконання до відділу примусового виконання рішень на підставі відповідної постанови начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень.

В подальшому державним виконавцем накладено арешт на грошові кошти боржника, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом , та належать боржнику.

Згідно п.7 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Пунктом 8 розділу VIII "Інструкції з організації примусового виконання рішень", затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, визначено, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

Доданими до скарги доказами не підтверджується, що при відкритті рахунку заявнику банком визначено цей рахунок як рахунок для отримання коштів, звернення стягнення на які заборонено законом. Окрім того, оскаржувана постанова містить вимогу про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. Повідомлення від банку про розміщення таких коштів на рахунку боржника до ДВС не надходило.

Таким чином, постанова державного виконавця є правомірною, тому вимоги в частині її скасування задоволенню не підлягають.

Не може бути прийнято до уваги і обґрунтування про те, що заявник не мешкає за вказаною адресою у виконавчому листі, оскільки в матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які повідомлення боржника про зміну місця проживання.

Таким чином, аналізуючи норми діючого законодавства та обґрунтування скаржника, суд дійшов висновку, що скарга є безпідставною.

З огляду на викладене, суд, враховуючи матеріали справи (докази надані скаржником та суб`єктом оскарження), вимоги законодавства, дійшов висновку, що державний виконавець діяв в рамках закону, і підстав для задоволення скарги немає. Викладені скаржником обґрунтування не знайшли свого підтвердження в суді, та спростовані матеріалами справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

На підставі викладеного, Закону України «Про виконавче провадження», керуючись ст..ст. 447-453 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення виконання рішень у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Суддя: В. В. Прохоренко