УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року

м.Суми

Справа №950/227/20

Провадження № 22-ц/816/2024/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В.І., Хвостика С.Г.,

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

учасники справи:

заявник Комунальна установа Сумської обласної ради «Лебединський психоневрологічний інтернат»,

заінтересована особа орган опіки та піклування Лебединської міської ради Сумської області,

особа, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, у режимі відеоконференції в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 12 травня 2020 року, ухвалене у складі судді Чхайла О.В. та присяжних Франскевич Л.І., Скляренка Г.І. у м. Лебедин,

в с т а н о в и в :

У лютому 2020 року КУСОР «Лебединський психоневрологічний інтернат» звернувся до суду з заявою про визнання ОСОБА_2 недієздатним та призначення над ним опікуна КУСОР «Лебединський психоневрологічний інтернат» в особі директора установи. Вимоги мотивовано тим, що на даний час в інтернаті проживає та знаходиться на повному державному забезпеченні ОСОБА_2 , який визнаний інвалідом ІІ групи, він не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 12 травня 2020 року заяву КУСОР «Лебединський психоневрологічний інтернат» задоволено.

Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 недієздатним.

Призначено над недієздатним ОСОБА_2 опікуна КУСОР «Лебединський психоневрологічний інтернат» в особі директора установи.

На вказане рішення подана апеляційна скарга ОСОБА_1 особою, яка не брала участі у справі, але вважає, що суд вирішив питання про її права та інтереси.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 , який рішенням суду визнаний недієздатним та над ним встановлена опіка, є двоюрідним братом її матері ОСОБА_3 і відповідно її двоюрідним дядьком. З 2009 року ОСОБА_2 проживав разом з ними, вони здійснювали за ним повний догляд і мати перебувала на обліку в Управлінні соціального захисту населення Охтирської райдержадміністрації та отримувала допомогу по догляду за ОСОБА_2 . У грудні 2019 року через погіршення стану здоров`я вона відвезла ОСОБА_2 до КУСОР «Лебединський психоневрологічний інтернат», де при оформленні документів вона вказувала, що буде оформляти над дядьком опіку. Однак при розгляді заяви КУСОР «Лебединський психоневрологічний інтернат» до участі у справі як заінтересованих осіб суд не залучив ні її, ні ОСОБА_3 .

Вважає, що суд в порушення положень ст. 63 ЦК України призначив опікуном ОСОБА_2 юридичну особу, за наявності у нього родичів, з якими він перебуває у сімейних відносинах, це суперечить закону, порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

У відзиві на апеляційну скаргу КУСОР «Лебединський психоневрологічний інтернат» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін як законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників КУСОР «Лебединський психоневрологічний інтернат» Величка Ю.В., органу опіки та піклування Лебединської міської ради Сумської області Реви О.В., які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав заяви, поданої до суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження підлягає закриттю з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно з довідкою МСЕК від 29 листопада 2018 року спеціалізованою психіатричною комісією ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , безтерміново встановлена друга група інвалідності, вказано про нездатність до трудової діяльності та рекомендовано стаціонарне і підтримуюче лікування (а.с. 13).

Висновок про необхідність поселення ОСОБА_2 до психоневрологічного інтернату зроблено і в Акті від 28 листопада 2019 року обстеження матеріально-побутового і сімейного стану особи, що виявила бажання проживати в будинку інтернаті системи соціального забезпечення. Соціальною комісією було встановлено, що ОСОБА_2 одинокий, не здатний до самообслуговування, проживає за адресою: АДРЕСА_1 у будинку свого покійного батька ОСОБА_4 , який потребує капітального ремонту (а.с. 12).

З грудня 2019 року ОСОБА_2 проживає в КУСОР «Лебединський психоневрологічний інтернат», де зарахований на всі види державного забезпечення (а.с. 14).

Висновком судово-психіатричного експерта № 114 від 05 березня 2020 року встановлено, що ОСОБА_2 виявляє ознаки легкої розумової відсталості (виражена дебільність), за своїм психічним станом ОСОБА_2 не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_2 потребує опіки (а.с. 21-23).

28 квітня 2020 року опікунською радою Виконавчого комітету Лебединської міської ради зроблено висновок № 5 про доцільність призначення КУСОР «Лебединський психоневрологічний інтернат» в особі директора установи опікуном над ОСОБА_2 у разі визнання останнього за результатами судово-психіатричної експертизи недієздатним, та у цей же день прийняте рішення № 107 про направлення до суду подання щодо призначення опікунів над недієздатними особами (а.с. 31, 32).

Задовольняючи заяву КУСОР «Лебединський психоневрологічний інтернат» суд дійшов висновку про визнання ОСОБА_2 недієздатним та доцільність призначення опікуном над ним КУСОР «Лебединський психоневрологічний інтернат» в особі директора установи.

Аулова Т.О., яка не брала участі у цій справі, подала апеляційну скаргу і вважає, що оскаржуваним рішенням суд вирішив питання про її права та інтереси.

Проте, з такими доводами ОСОБА_1 погодитись не можна з таких підстав.

Так, відповідно до ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Частина друга зазначеної статті передбачає, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Згідно з ст. 58 ЦК України над фізичними особами, які визнанні недієздатними, встановлюється опіка.

Суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування (ч. 1 ст. 60 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклувальника або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.

Згідно з ст. 66 ЦК України якщо над фізичною особою, яка перебуває у навчальному закладі, закладі охорони здоров`я або закладі соціального захисту населення, не встановлено опіку чи піклування або не призначено опікуна чи піклувальника, опіку або піклування над нею здійснює цей заклад.

У ч. 3 ст. 63 ЦК України визначено, що фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою.

З матеріалів справи вбачається, що із заявою про визнання ОСОБА_2 недієздатним та призначення над ним опікуна звернулася КУСОР «Лебединський психоневрологічний інтернат», де він проживає з грудня 2019 року та знаходиться на повному державному забезпеченні.

Апелянт ОСОБА_1 , не погоджуючись із встановленням опіки КУСОР «Лебединський психоневрологічний інтернат» в особі директора установи над визнаним недієздатним Давиденком Г.М., доводить наявність у неї родинних зв`язків із ОСОБА_2 , що дає їй право бути його опікуном.

Однак, ОСОБА_1 не зверталася із письмовою заявою про призначення її опікуном над ОСОБА_2 як це передбачено ч. 3 ст. 63 ЦК України.

Встановивши, що ОСОБА_2 відповідно до медичних рекомендацій та висновків уповноважених органів перебуває у закладі охорони здоров`я КУСОР «Лебединський психоневрологічний інтернат», і над ним не встановлено опіку, не призначено опікуна, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що в силу положень ч. 1 ст. 66 ЦК України саме цей заклад повинен здійснювати над ним опіку.

Тлумачення ст. 17, ч. 1 ст. 352 ЦПК України дозволяє стверджувати, що правом апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції наділені, у тому числі й, особи, які не брали участі у справі, за умови, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Таким чином, судом апеляційної інстанції під час розгляду справи встановлено, що оскаржуваним рішенням не вирішувалось питання про права та інтереси ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Отже, враховуючи те, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції не вирішувалось питання про права та інтереси ОСОБА_1 , яка не брала участі у цій справі, але подала апеляційну скаргу, і ці обставини були встановлені після відкриття апеляційного провадження, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

Керуючись п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 362, ст. ст. 389, 390 ЦПК України,

у х в а л и в:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 12 травня 2020 року.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - О.Ю. Кононенко

Судді: В.І. Криворотенко

С.Г. Хвостик