Справа № 204/6250/20
Провадження № 4-с/204/37/20

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 листопада 2020 року м. Дніпро
Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, в особі судді Приваліхіної А.І., розглянувши у приміщенні суду у м. Дніпрі клопотання представниці скаржника адвокатки Якубук М.В., про розподіл судових витрат, -
В провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебувала скарга боржника ОСОБА_1 на дії державного виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Савенко О.О., стягувачка ОСОБА_2 .
Ухвалою суду від 19 жовтня 2020 року скаргу боржника ОСОБА_1 на дії державного виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Савенко О.О., стягувачка ОСОБА_2 , задоволено частково. Визнано неправомірним розрахунок заборгованості по аліментах від 08 вересня 2020 року у виконавчому провадженні № 61579081, який здійснено державним виконавцем Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Савенко О.О. В іншій частині скарги відмовлено.
22 жовтня 2020 року на адресу суду надійшло клопотання представниці скаржника адвокатки Якубук М.В., про розподіл судових витрат у даній скарзі. В обґрунтування клопотання зазначено, що попередній розрахунок витрат на правничу допомогу було надано скаржником шляхом його зазначення у скарзі, а докази на їх підтвердження будуть надані суду до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Зазначає, що відшкодуванню відповідачем підлягають не тільки фактично сплачені витрати на професійну правничу допомогу, а й ті, що підлягають сплаті. На підтвердження понесених скаржником витрат суду надано: копію договору № 48/20 від 23 вересня 2020 року про надання правничої допомоги скаржнику; копію наказу № 01-П від 01 лютого 2019 року про затвердження ставок адвокатського гонорару за надання правової допомоги АО «Легарт» та додатку до нього; акт про надані послуги за договором про надання правничої допомоги № 48/20 від 23 вересня 2020 року за період з 23 вересня 2020 року по 22 жовтня 2020 року.
Розглянувши клопотання, суд дійшов наступних висновків.
Нормою ст. 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8 цієї статті встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» ЄСПЛ вказав, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з вимогами ч. ч. 1, 3 статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.
До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
При цьому договір про надання правової допомоги повинен містити детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо.
Між Адвокатським об`єднанням «Легарт» (від імені якого юридичні послуги клієнту надається учасником адвокатського об`єднання адвокатом Якубук М.В.) та ОСОБА_1 був укладений договір № 48/20 від 23 вересня 2020 року про надання правової допомоги (а. с. 60-61).
Згідно з актом про надані послуги за договором про надання правової допомоги № 48/20 від 23 вересня 2020 року, за період часу з 23 вересня 2020 року по 22 жовтня 2020 року (а. с. 64), витрати ОСОБА_1 на правову допомогу становлять 10 000 гривень, проте заявником не надано достатніх належних та допустимих доказів, зокрема, відповідної квитанції, які б підтверджували факт сплати вказаної суми адвокату. Разом з цим, враховуючи те, що судові засідання по розгляду даної скарги проводилися 12 та 19 жовтня 2020 року, на думку суду, представниця скаржника мала достатньо часу для подання та долучення до матеріалів справи договору про надання правової допомоги, що укладений 23 вересня 2020 року та який вона надає як єдиний доказ понесених скаржником таких витрат, проте з невідомих суду причин цього не зробила.
З цих підстав суд ставить під сумнів реальність понесення таких витрат та доходить висновку про те, що клопотання представниці скаржника адвокатки Якубук М.В., про розподіл судових витрат задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 133, 142, 260, 261, 353 ЦПК України, -
П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні клопотання представниці скаржника адвокатки Якубук М.В. про розподіл судових витрат відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів зо дня її підписання суддею або протягом п`ятнадцяти днів зо дня отримання її копії учасниками процесу.

Ухвала суду набирає законної сили протягом п`ятнадцяти днів зо дня її підписання суддею або протягом п`ятнадцяти днів зо дня отримання її копії учасниками процесу, якщо не буде оскаржена у встановленому законом порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна