Ухвала

02 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 554/987/20

провадження № 61-15784ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Штелик С. П., (суддя-доповідач), Калараша А. А., Петрова Є. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 06 липня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 01 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державного казначейства України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Департаменту патрульної поліції, Державного казначейства України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади.

Позов мотивовано тим, що 06 жовтня 2019 року лейтенантом поліції Меренковим Д. Ю. батальйону патрульної поліції у м. Кременчук УПП Полтавської області винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 255 грн. Вказана постанова була оскаржена ОСОБА_1 до суду та постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2020 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 грудня 2019 року було скасовано та позов задоволено. Скасовано постанову серії ЕАК № 1592812 від 06 жовтня 2019 року, винесену інспектором 3 роти батальйону патрульної поліції у м. Кременчук Полтавської області про притягнення до адміністративної відповідальності відносно ОСОБА_1 , провадження у адміністративній справі закрито.

Вказував, що протиправне притягнення його до адміністративної відповідальності завдало йому значних моральних страждань, які полягали у приниженні честі та гідності з приводу доказування своєї невинуватості, через що було порушено нормальний спосіб життя, у зв`язку з чим позивачу діями працівника патрульної поліції завдано моральної шкоди, яку ОСОБА_1 оцінює у 5 000 грн.

Посилаючись на викладені обставини, просив стягнути з держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача 5 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями службової особи органу державної влади -Департаменту патрульної поліції та вирішити питання судового збору.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 06 липня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Держави в особі Департаменту патрульної поліції через Державне казначейство України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 2 102 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади Департаменту патрульної поліції. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 01 жовтня 2020 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 06 липня 2020 року залишено без змін.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2020 року до Верховного Суду, Департамент патрульної поліції просить скасувати рішення суду першої інстанції, постанову апеляційного суду та ухвалити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову є відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн, що станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 100 = 210 200 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до вищенаведених приписів ЦПК України.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Заявник у касаційній скарзі вказує, що вона стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Проте, посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями і, відповідно, не свідчить, що справа становить значний суспільний інтерес та касаційна скарга стосується питань права, що мають фундаментальне значення для єдиної правозастосовчої практики.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Отже, у Верховного Суду відсутні підстави для відкриття касаційного провадження. Інших підстав, які б спростовували віднесення цієї справи

до категорії малозначних, касаційна скарги не містить і суд касаційної інстанції їх не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка

є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 06 липня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 01 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державного казначейства України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А. А. Калараш

Є. В. Петров