ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

21 жовтня 2020 року

м. Харків

Справа № 641/2498/17

Провадження № 22-ц/818/267/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Тичкової О.Ю., Маміної О.В.

за участю секретаря судового засідання : Плахотнікової І.О.,

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції в Харківській області,Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 ,

треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус ХМНО Харківської області Юдіна Олена Сергіївна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції в Харківській області, Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус ХМНО Харківської області Юдіна Олена Сергіївна, про визнання результатів електронних торгів недійсними, визнання недійсним протоколу проведення електронних торгів та застосування наслідків недійсності електронних торгів, за позовом третьої особи ОСОБА_3 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції в Харківській області, Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 про визнання результатів електронних торгів недійсними, визнання недійсним протоколу проведення електронних торгів, визнання недійсним акту головного державного виконавця про проведенні електронні торги, визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі ОСОБА_5 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2019 року, ухвалене суддею Григор`євим Б.П., -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції в Харківській області, Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус ХМНО Харківської області Юдіна Олена Сергіївна, про визнання результатів електронних торгів недійсними, визнання недійсним протоколу проведення електронних торгів та застосування наслідків недійсності електронних торгів.

В обґрунтування позову зазначає, що на підставі свідоцтва про право власності він та його батько ОСОБА_3 мають квартиру АДРЕСА_1 . 21 вересня 2015 року відбулися електронні торги по лоту № НОМЕР_1 із реалізації 1/2 частини зазначеної квартири. Інформація про лот була розміщена не веб-сторінці ДП «Сетам». Дані електронні торги проведено із порушенням норм ЗУ «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, ЗУ «Про оцінку майна, майнових права та професійну оціночну діяльність в Україні», ЦК України, Тимчасового порядку реалізації арештованого майна, шляхом проведення електронних торгів. Даний правочин істотно порушив його права як співвласника спірної квартири. Звернення стягнення на 1/2 частку в майні, що є у спільній частковій власності можливо лише після вирішення питання про можливість виділення відповідної частки квартири в натурі. Таке виділення в натурі є поділом майна, в результаті якого створюються два нових об`єкти цивільних прав. Отже для здійснення оспорюваного правочину повинно було бути створено два нових об`єкти, тобто дві нерухомі речі, кожна з яких мала б відповідати ідеальним часткам в праві сумісної власності. Право спільної сумісної власності в цьому разі припиняється. Невиділена в натурі ідеальна частка у розмірі 1/2 частини квартири, як окремий об`єкт цивільних прав, яка не набула статусу нерухомості не задовольняє істотній умові договору купівлі-продажу з прилюдних торгів предмету договору купівлі-продажу. Незаконним є внесення інформації про стартову ціну по лоту № 95649. В матеріалах справі відсутній експертний висновок та акт оцінки майна. Відповідач вказує, що на адресу організатора торгів було надіслано оригінал даного документу, однак перевірити чи це дійсно було так на даний час неможливо. Таким чином, з підставі неможливості перевірки відомостей, що були зазначені у цьому документі, а так само, факту надсилання цього документа на адресу організатора торгів та факту існування цього документа, вказані торги мають бути визнані недійсними з підстав порушення норм Тимчасового порядку. Інформація про спірну квартиру, яка була виставлена на сайті «Сетам», як вид майна не відповідає законодавчому, «1/2 частина квартири АДРЕСА_1 » не могла бути предметом договору купівлі-продажу. Лот містить характеристику майна, яка відповідає площі та кількості кімнат як повної квартири, дане свідчить про невідповідність реалізованого майна поняттю «лот» та «арештоване майно», що наведені у Тимчасовому порядку. Оспорюваним правочином фактично було відчужено «ідеальну частку» у розмірі Ѕ частини у праві спільної часткової власності на квартиру, що не є нерухомим майном. Тому такі торги мають бути визнанні недійсними. Він як співвласник спірної квартири не був попереджений про намір реалізації частки, що належить його батькові. Звернень від кредитора боржника до нього не надходило. Рішення суду про реалізацію частки у спільній часткові власності на квартиру не існує. В зв`язку з чим він вимушений звернутись до суду з відповідним позовом.

З урахуванням змінених та уточнених позовних вимог просить суд: визнати недійсними електронні торги по лоту № НОМЕР_1 з реалізації 1/2 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що проведені ДП «Інформаційний центр» Міністерства Юстиції України 21 вересня 2015 року; визнати недійсним акт про проведені електронні торги арештованого майна від 26 жовтня 2015 року, виданий головним державним виконавцем Комінтернівського ВДВС Харківського міського управління юстиції Івановою Л.І. на підставі протоколу проведення електронних торгів № 116284 від 21 вересня 2015 року та копій документів, що підтверджують розрахунок за придбане майно, посвідчений начальником Комінтернівського ВДВС ХМУЮ Подолянко І.А.; застосувати наслідки недійсності електронних торгів по лоту № 95649 з реалізації 1/2 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що проведені ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України 21 вересня 2015 року.

Третя особа ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції в Харківській області, Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 про визнання результатів електронних торгів недійсними, визнання недійсним протоколу проведення електронних торгів, визнання недійсним акту головного державного виконавця про проведенні електронні торги, визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів.

В обґрунтування позову зазначив, що він є боржником у виконавчих провадженнях №№ 48211943, 48011683, 26653769, 44081637, 44082021. 21 вересня 2015 року у об`єднаному виконавчому провадженні № 48211943 відбулися електронні торги із реалізації 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 . Електронні торги було проведено з порушенням норм діючого законодавства. Спірна квартира належала йому та його сину ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності. 23 жовтня 2014 року ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова задоволено вимоги подання головного державного виконавця Комінтернівського ВДВС ХМУЮ про визначення частки майна боржника у спільній сумісній власності. Суд визначив, що ідеальна частка, яка йому належить у спірній квартири становить 1/2. Отже зазначеною ухвалою суду змінено режим спільної власності позивачів за цим позовом зі «спільної сумісної» на «спільну часткову». Характеристика майна, розміщена на сайті, не співпадає із 1/2 частини спірної квартири, адже містить параметри усієї квартири, що зазначені у технічному паспорті. Із наведеного випливає, що предметом електронних торгів реалізована на оскаржуваних торгах 1/2 частина спірної квартири не є окремим об`єктом цивільних прав, адже не володіє виділеними в натурі параметрами. Невиділені в натурі ідеальні частки, не можуть бути предметом продажу з прилюдних торгів через відсутність у них ознак об`єкта нерухомості. Про проведення оцінки майна він не повідомлявся, йому не було повідомлено про результати оцінки спірного майна, це позбавило його права оскаржити оцінку майна, оскільки стартова ціна вочевидь не відповідає дійсній ринковій вартості. Зберігачем майна на момент його реалізації був ОСОБА_6 . Фактично, публікація на сайті контактного номеру телефона представника стягувача забезпечила ОСОБА_6 можливість впливати на осіб, які виявили бажання придбати частину квартири, з метою запобігання їх участі у торгах. Також ОСОБА_6 та ОСОБА_2 були присутніми під час проведення опису і арешту спірного майна.

На підставі викладеного просить суд визнати результати електронних торгів по лоту № 95649 з реалізації 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , що відбулися 21 вересня 2015 року; визнати недійсним протокол № 116284 про проведення електронних торгів від 21 вересня 2015 року; визнати недійсним акт головного державного виконавця Комінтернівського ВДВС ХМУЮ Іванової Л.І. про проведені електронні торги арештованого майна від 26 жовтня 2015 року, створеного на підставі протоколу № 116284 про проведення електронних торгів від 21 вересня 2015 року; визнати недійсним свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, зареєстроване в реєстрі № 2182 від 09 листопада 2015 року (штрих-код НАС 186833), посвідчене приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Юдіною О.С.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та позовних вимог третьої особи ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_5 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі посилається на ті ж самі обставини, що викладені у позовній заяві.

Особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Позивач був сповіщений врученням повідомлення про що свідчить відмітка працівників пошти про вручення поштового відправлення, його представник ОСОБА_7 був повідомлений належним чином, оскільки був присутнім у минулому судовому засідання про що міститься його підпис у явочному листі. Від третьої особи та позивача ОСОБА_3 черговий раз повернулася поштова кореспонденція, яка не була вручена адресату із відміткою «адресат відсутній».

Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні від 29.09.2020 року ОСОБА_3 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 . За вказаною адресою і були направлені судові повістки.(том 5, а.с 59)

Вказану адресу для листування ОСОБА_3 зазначав у заявах, з якими звертався до суду.

Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Статтею 371 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Недотримання строків розгляду цивільних справ порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини та, з огляду на положення Конвенції, цікавитися рухом справи є обов`язком сторони та не є порушенням права особи на доступ до правосуддя.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними правами.

У рішенні «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року Європейський суд з прав людини нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Апеляційний суд надав сторонам у справі розумну можливість на представлення своїх інтересів в суді та вжив всіх можливих заходів щодо належного повідомлення їх про час, дату та місце розгляду справи.

Ураховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що розгляд справи необхідно проводити без участі незявившихся осіб.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що наведені позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 порушення не вплинули на результат прилюдних торгів. підстав, передбачених законом, для їх визнання недійсними немає, оскільки під час розгляду справи доводи позивачів не знайшли свого підтвердження.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що Згідно свідоцтва про право власності на житло від 10.04.2003 року № 3-03-234869 виданого Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Згідно роздруківки електронної сторінки ТОВ «Сетам» зазначено, що торги з реалізації Ѕ частини спірної квартири відбулися 21.09.2015 року, стартова ціна 96053,00 грн.

Згідно протоколу № 116284 про проведення електронних торгів, зазначено, що торги відбулися 21.09.2015 року, реєстраційний номер лота 95649; найменування лота Ѕ частина квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; стартова ціна 96053,00 грн.; ціна продажу 96053,00 грн.; переможець торгів ОСОБА_2 .

Постановою державного виконавця Комінтернівського ВДВС ХМУЮ Іванової Л.І. від 01.07.2015року було призначено експерта, суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні та постановлено експерту Котляр Н.В. надати письмовий висновок, звіт про оцінку майна.

Листом № 9760/ 9761/08-31 від 06.07.2015 року на адресу ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 ) було надіслано для ознайомлення копію висновку про оцінку майна від 23.01.2015 року та роз`яснено право на ознайомлення та оскарження зазначеного висновку.

Згідно супровідного листа № 11025/08-31 від 17.08.2015 року за підписом начальника Комінтернівського ВДВС ХМУЮ Подолянко І.А. на адресу Головного територіального управління ДВС у Харківській області надіслано пакет документів на реалізацію арештованого майна, а саме: Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 (додаток на 102-аркушах).

Головним державним виконавцем Комінтернівського ВДВС ХМУЮ Івановою Л.І. 26.10.2015 року було складено акт про проведені електронні торги арештованого майна, в якому зазначені підстави для стягнення з боржника грошових коштів, ким, коли і де проводилися електронні торги, коротка характеристика реалізованого майна, анкетні дані переможця торгів, дані про правовстановлюючі документи. Акт затверджено начальником Комінтернівського ВДВС ХМУЮ Подолянко І.А.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.11.2011 року було замінено стягувача ОСОБА_8 новим стягувачем ОСОБА_4 , яка набула права власності на нерухоме майно; зобов`язання ОСОБА_3 щодо сплати боргу правонаступнику (новому кредитору) ОСОБА_4 за стягненням згідно заочного рішення від 26.04.2011 року по цивільній справі № 2-355/2011 р. Ухвала набрала законної сили.

09.11.2015 року приватним нотаріусом ХМНО Юдіною О.С. відповідно до ст. 62 ЗУ «Про виконавче провадження» та на підставі акту про проведені електронні торги арештованого майна було видано свідоцтво, яким посвідчено, що ОСОБА_2 належить на праві власності майно, що складається з Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 . Свідоцтво зареєстровано в реєстрі за № 2182.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.04.2018 року визнано припиненим право ОСОБА_3 на користування квартирою АДРЕСА_1 . Постановою Апеляційного суду Харківської області від 02.08.2018 року зазначене рішення скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовним вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.09.2017 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_3 , в якій він просив визнати неправомірними та скасувати акт опису і арешту майна, скасувати постанову про призначення експерта, визнати бездіяльність державного виконавця по розподілу грошових сум. Ухвала набрала законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Виходячи з висновку Великої Палати Верховного Суду в справі №910/856/17 від 05.06.2018 року, правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника електронних торгів, та складанні за результатами їх проведення акта про проведення електронних торгів, що передбачено пунктом 8 розділу X Порядку реалізації майна, та вказано, що акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно у випадках, визначених законодавством. Тобто вказаний акт є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже, є договором (правочином).

Такий висновок узгоджується й з нормами ст. ст. 650, 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги (розділ 6 Тимчасового положення, пп. 244, 245, 248 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 7 липня 1994 року №152/361, ст. 34 Закону України «Про нотаріат»).

Отже, ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 цього Кодексу).

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку на час вчинення виконавчих дій, визначав Закон № 606-ХІУ від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» та Інструкція про проведення виконавчих дій, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158 (далі - Інструкція № 74/5 від 15 грудня 1999 року).

Цим Законом визначено загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також визначено учасників виконавчого провадження, закріплено їхні права та обов`язки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження (ст.ст. 1, 2, 5, 7, 10, 11, 111, 85 Закону).

Крім цього, примусова реалізація майна державним виконавцем на прилюдних торгах через спеціалізовані організації є завершальною стадією виконання рішення суду про погашення боргу боржника перед стягувачем у розумінні ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», а отже, є невід`ємною правовою складовою порядку виконання рішень судів в Україні, оскільки, завершується винесенням державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документу.

У відповідності до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до ч.1 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в ч.8 ст. 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів регулюється Тимчасовим порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 16 квітня 2014 року № 656/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 квітня 2014 року за № 427/25204.

Прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну (пункт 2.2 Тимчасового положення).

Тимчасовим положенням передбачено вимоги щодо проведення таких торгів, а саме: по-перше, правила, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна) (розділ 3) по-друге, правила, які регулюють сам порядок проведення торгів (розділ 4), і по-третє, ті правила, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розділ 6).

Відповідно до п. 3.11 Тимчасового положення спеціалізована організація письмово повідомляє державного виконавця, стягувача та боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна.

Таким чином, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає у продажу майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак, є правочином.

Результатом прилюдних торгів є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги. Таке свідоцтво є документом, що посвідчує право власності та підставою державної реєстрації прав власності за покупцем.

Враховуючи те, що відчуження майна з електронних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 цього Кодексу).

Разом із тим слід зазначити, що оскільки виходячи зі змісту частини першої статті 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами електронних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами електронних торгів, то підставами для визнання електронних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме вказаним Порядком.

Стаття 366 ЦК України встановлює, що кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом. У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

Згідно із частиною першою статті 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Відповідно до частини першої статті 363 ЦК України частка у праві спільної часткової власності переходить до набувача за договором з моменту укладення договору, якщо інше не встановлено домовленістю сторін.

Як зазначено в частині першій статті 178 ЦК України, об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

Відповідно до частини першої статті 183 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Надалі, як вказано в абзаці третьому частини другої статті 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, з моменту державної реєстрації права власності на нерухоме майно, таке нерухоме майно стає об`єктом цивільних правовідносин.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 367/6231/16-ц (провадження № 14-529цс19) зазначено, що поняття «визначення частки» і «виділення частки в натурі» є різними за своїм змістом правовими поняттями, а частиною шостою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» від 1999 року (частина шоста статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» в чинній редакції є тотожною) передбачена лише необхідність визначення частки боржника у спільному майні, якщо така частка не визначена. Частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яка може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна; у разі виявлення державним виконавцем майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами, і частка боржника у якому не визначена, для звернення стягнення на частку боржника державний виконавець звертається до суду з поданням про визначення частки боржника у такому майні.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що до переліку майна боржника, на яке може бути звернено стягнення шляхом його продажу з електронних торгів, відноситься і частка у нерухомому майні боржника, визначена у встановленому законом порядку як окремий самостійний об`єкт власності і це відповідає вимогам статей 190, 366 ЦК України.

Судом першої інстанції будо встановлено, що зазначені дії були вучинені державним виконавцем, про що свідчить ухвала Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.10.2014 року, якою було визначено, що ідеальна частка, яка належить ОСОБА_3 у спільній сумісній власності на спірну квартиру становить Ѕ.

Згідно ч. 1 ст. 362 ЦК України, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця (ч. 4 ст. 362 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 має право власності на Ѕ частину спірної квартири, він не був учасником виконавчого провадження. Таким чином він не мав переважного права на купівлю Ѕ частини квартири, яка належала його батьку ОСОБА_3 , оскільки продаж квартири було здійснено з публічних торгів.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 обґрунтовуючи свої вимоги також послались на те, що їм не було направлено державним виконавцем повідомлення про оцінку майна, що позбавило їх можливості оскаржити висновок про вартість майна. Крім того просили суд встановити факт, що оцінка майна не проводилась, оскільки вбачається наявне ухилення відповідача надавати її суду. Наведене спростовується наявним у матеріалах справи повідомленням державного виконавця від № 9760/ 9761/08-31 від 06.07.2015 року про надіслання сторонам виконавчого провадження для ознайомлення проведеної експертом оцінки, копією постанови державного виконавця про призначення експерта суб`єкта оціночної діяльності для участі у виконавчого провадженні від 01.07.2015 року, доказами оплати послуг експерта.

Суд першої інстанції надав належну оцінку поясненням державного виконавця Іванової Л.І., яка була допитана у якості свідка та зазначила, що в ході виконання виконавчого провадження щодо стягнення грошових коштів з ОСОБА_3 нею було призначено оцінку майна боржника, зазначена оцінка проведена експертом. Після отримання оцінки, її копії були надіслані боржнику та стягувачу для ознайомлення та їм було роз`яснено порядок оскарження. Всі необхідні документи для проведення електронних торгів в тому числі в оригінал звіту про оцінку майна нею було подано до Головного територіального управління юстиції у Харківській області, які в свою чергу передавали ці документи до організації, яка проводила публічні торги.

Як вбачається з відповіді ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України наданий на запит адвоката Іщенка В.М. № 123 від 02.11.2018 року, ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України повідомляє, що вся документація підприємства, в тому числі і документи Харківської обласної філії ДП «Інформаційний центр», згідно постанови ГПУ від 16.02.2018 року визнані речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000345 від 19.09.2013 року. У зв`язку з вищевказаним передачу документації до архіву не проведено, а доступ до документів тимчасово обмежено. Надати запитувану інформацію неможливо.

Надавши оцінку доказам у їх сукупності суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що твердження позивачів про відсутність оцінки майна є безпідставними.

Відсутність звіту про оцінку майна в матеріалах цієї цивільної справи не є підставою вважати, що така оцінка не проводилася.

Що стосується доводів позивача та третьої особи щодо порушень, допущених державним виконавцем під час здійснення своїх повноважень, передбачених Законом, до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо визначення вартості чи оцінки майна тощо, то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема, ч. 7 ст. 24, ч. 4 ст. 26, ч. 3 ст. 32, ч. 3 ст. 36, ч. 2 ст. 57, ст. ст. 55, 85 Закону).

Інші порушення, на які посилається позивач та третя особа, у будь - якому випадку не тягнуть за собою визнання недійсними результатів прилюдних торгів.

При вищевикладених обставинах, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наведені позивачами порушення не вплинули на результат прилюдних торгів, а тому у задоволенні вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у тому числі і похідних, у цій справі слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 дублюють доводи позовної заяви позивача у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, та є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію ОСОБА_1 у цій справі, яку він вважає, що є єдино вірною та єдино можливою.

Отже, виходячи з вищевикладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Наведенні в апеляційних скаргах доводи сторін, які зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду щодо їх оцінки, колегією суддів відхиляються, оскільки судом правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Судове рішення суду першої інстанцій є достатньо мотивованим та таким, що відповідає нормам закону.

Доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, оскаржене рішення без змін.

За правилами п.п.«в» п.4 ч.1 ст.382ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу позивача та апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів-,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

О.В. Маміна