ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/6631/20
Провадження № 22-ц/4820/1671/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Костенка А.М. (суддя - доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.

секретар судового засідання Дубова М.В.

з участю представника позивача

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/6631/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником адвокатом Лисяк Галиною Іванівною, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 серпня 2020 року в складі судді Чевилюк З.А. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Гречани», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Хмельницької міської ради, Управління архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради про визнання незаконним запису у земельно-шнуровій книзі радгоспу.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання незаконним запису у земельно-шнуровій книзі радгоспу.

На підтримання заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що відповідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 листопада 2012 року № ВРХ167862 вона успадкувала після смерті батька ОСОБА_4 Ѕ частку житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 та зареєструвала своє право власності на нерухоме майно у встановленому законом порядку. Вказану частку будинковолодіння її батько придбав з публічних торгів 24 червня 1963 року, а інша частка будинковолодіння залишилася у власності ОСОБА_5 , але між двома співвласниками був встановлений порядок користування будинком, внаслідок чого фактично утворилося дві окремі квартири. За вказаним будинком на момент його зведення у 1960-1961 році ОСОБА_5 на місці належного їй же старого будинку за вказаною адресою в облікових документах значилась земельна ділянка 472 кв.м. на якій розміщений під № 2. Після придбання її батьком Ѕ частки житлового будинку, між ним та співвласницею іншої Ѕ частки цього ж будинку виникали постійні конфлікти з приводу пропорційного порядку користування, закріпленою за будинковолодінням земельною ділянкою, належною радгоспу ім. Щорса. Тому, рішенням Товариського суду м. Хмельницького від 23 травня 1967 року було вирішено питання щодо фактично порядку користування земельною ділянкою для обслуговування будинку між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , таким чином щоб в користування ОСОБА_4 відрізати земельну ділянку по ширині тильної частини всього будинку і в довжину до хлівця ОСОБА_5 прямолінійно, надано ОСОБА_4 право поставити вздовж відрізаної полоси огорожу, частину решти земельної ділянки залишити в користуванні ОСОБА_6 . Згідно даних земельно-шнурової книги радгоспу ім. Щорса в період з 1971 по 1991 рік внесено записи під №159 та №160 про надання ОСОБА_5 земельної ділянки в розмірі 0,04 га, а ОСОБА_7 - 0,01 га, замість належних кожному 0,025 га. Після смерті ОСОБА_5 належну їй частки будинковолодіння за вказаною адресою згідно Свідоцтва про право власності за законом 27 березня 1996 року №2-1834 успадкували в рівних частках її діти - ОСОБА_2 , за яким зареєстровано ј частка будинку, та ОСОБА_8 , за яким зареєстровано іншу ј частку будинку. Після смерті ОСОБА_8 право користування належною йому часткою будинковолодіння перейшло до його дружини ОСОБА_9 . Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно співвласниками домоволодіння по АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , ОСОБА_8 кожен по ј та ОСОБА_1 Ѕ частки, ОСОБА_3 не оформила право власності на успадковану частку, не дивлячись на фактичне прийняття спадщини.

Також позивач зазначала, що правонаступником радгоспу ім. Щорса є ТОВ «Агрофірма Гречани», а земельна ділянка по АДРЕСА_1 ніким із співвласників не приватизована і перебуває у комунальній власності.

Таким чином позивач посилалася, що внесений в період з 1971р. по 1991 р. та наявний запис під №159, № 160 у земельно-шнуровій книзі радгоспу ім. Щорса про надання земельної ділянки по АДРЕСА_1 ОСОБА_5 в розмірі 0,04 га, а ОСОБА_7 0,01 га, замість належних кожному 0,025 га, суперечить чинному законодавству та впливає на її права як спадкоємиці після смерті батька.

Тому, ОСОБА_1 просила визнати незаконним, внесений в період з 1971 по 1991 роки радгоспом ім. Щорса, запис до земельно-шнурової книги радгоспу ім. Щорса під № 159 та № 160 про надання земельної ділянки по АДРЕСА_1 ОСОБА_5 в розмірі 0,04 га і ОСОБА_4 в розмірі 0,01 га замість належних по 0,025 закріпленої за вказаним домоволодінням земельної ділянки кожному із них, зобов`язавши Управління земельних ресурсів та земельної реформи Департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради внести зміни до запису в земельно-шнурову книгу радгоспу ім. Щорса під № 159 та № 160 про надання ОСОБА_5 земельної ділянки по АДРЕСА_1 в розмірі 0,025 га замість 0,04 га і про надання ОСОБА_4 земельної ділянки по АДРЕСА_1 в розмірі 0,025 га замість 0,01 га.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 серпня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, вважає що рішення суду першої інстанції постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Апелянт вказує, що суд вийшов за межі позовних вимог, в мотивувальній частині рішення відступив від предмету спору, не надав оцінки доводам та наданим доказам, крім того не з`ясував суть спірних правовідносин, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення. Так предметом даного спору є не порядок користування спірною земельною ділянкою, а оскарження з огляду на вимоги ст.ст. 90 та 91 Земельного кодексу УРСР (1970 року) запису відомостей у земельно-шнуровій книзі радгоспу ім. Щорса під № 159 та № 160, при цьому і в позовній заяві і в ході розгляду справи неодноразово наголошувалося, що вказаний запис до земельно-шнурової книги радгоспу, внесений в період з 1971 по 1991 роки, проте з незрозумілих підстав суд послався на норми Земельного кодексу УРСР (в редакції 1970 року). Оскільки домогосподарство по АДРЕСА_1 знаходилось на землях, закріплених за радгоспом ім. Щорса, ним же в період з 1971 р. по 1991 р. і велась вказана земельно-шнурова книга по даному домоволодінню, за відомостями Управління земельних ресурсів та земельної реформи Департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради - інші реєстрові книги земельних ділянок у місті Хмельницькому не велись. В даний час земельно-шнурова книга радгоспу ім. Щорса знаходиться у віданні Управлінні земельних ресурсів та земельної реформи Департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради. Апелянт зазначає, що не зважаючи на перебування до цього часу земельної ділянки по АДРЕСА_1 у комунальній власності міста Хмельницького, наявності в Управління земельних ресурсів та земельної реформи Департаменту архітектури,і містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради, як виконавчого органу Хмельницької міської ради, повноважень згідно ст. 12 ЗК України від 25 жовтня 2001 р. №2768-ІІІ та ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», по організації: землеустрою, здійсненню контролю за використанням та охороною земель; комунальної власності - Управління земельних ресурсів та земельної реформи Департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради не вбачає підстав для виправлення явно незаконного запису у земельно-шнуровій книзі радгоспу ім. Щорса за № 159 та №160 щодо надання земельної ділянки по АДРЕСА_1 ОСОБА_5 в розмірі 0,04 га і ОСОБА_4 в розмірі 0,01 га,- внесеного в період з 1971 по 1991 роки.

З огляду на доводи викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 та її представник адвокат Лисяк Г.І. просили скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 серпня 2020 року та постановити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду зміні з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права .

В 1960-1961 році по АДРЕСА_1 було побудовано новий житловий будинок на місці старого будинку.

Згідно Генерального плану 1946 року земельна ділянка по АДРЕСА_1 мала площу 472 кв.м.

24 червня 1963 року громадянин ОСОБА_4 придбав з публічних торгів 50% домоволодіння АДРЕСА_1 , в тому числі житлового будинку, інша частина в розмірі 50% даного домоволодіння, в тому числі і житлового будинку, належала громадянці ОСОБА_5

23 травня 1967 року товариським судом м. Хмельницького було розглянуто справу за вимогами ОСОБА_4 до ОСОБА_10 про самоправні дії та розподілено між сторонами земельну ділянку без визначення площі, а визначено лише частково конфігурації земельних ділянок, якими користуються сторони.

В земельно-шнуровій книзі радгоспу імені Щорса під № 159 та № 160 з 1971 року вказано, що в користуванні ОСОБА_10 перебуває 0,04 га, а Малиновського 0,01 га земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

За висновком судової будівельно-технічної експертизи № 3097 від 09 квітня 2005 року, проведеної в межах цивільної справи № 2-9894/04 за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про встановлення порядку користування земельними ділянками № 4 та АДРЕСА_1 , площа земельної ділянки № 6/1 , що перебуває в користуванні ОСОБА_4 складає 191 кв.м., а площа земельної ділянки № 6/2 , що перебуває в користуванні Чайки складає 404 кв.м.

Після смерті батька ОСОБА_4 власником Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.11.2012 року є позивач ОСОБА_1 .

Власником ј частини житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 є відповідачі ОСОБА_2 .

Власником іншої ј частини житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є ОСОБА_8 , який помер в 2011 року. Його спадкоємцем є дружина ОСОБА_3 , яка не оформила на даний час спадкові права на спадкове майно у вигляді частки в даному житловому будинку.

Земельна ділянка по АДРЕСА_1 ніким із співвласників за вказаною адресою не приватизована і перебуває у комунальній власності, житловий будинок між співвласниками в натурі не розподілено.

За абз. 3 п. 5 Постанови Верховної Ради, ВР УРСР, від 18.12.1990, № 562-XII "Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР" громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав землеволодіння або землекористування.

У відповідності до ст. 20 Земельного кодексу Української РСР в редакції 1970 року право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів.

За нормами ст.ст. 90, 91 Земельного кодексу Української РСР в редакції 1970 року, при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. При переході будівлі у власність кількох осіб земельна ділянка переходить в користування всіх співвласників будівлі.

Особи, яким належить будинок на праві спільної власності, користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток в спільній власності на будинок. Угода про порядок користування земельною ділянкою є обов`язковою і для особи, яка згодом придбає відповідну частку в спільній власності на цей будинок. Якщо згоди на користування спільною земельною ділянкою не досягнуто, спір вирішується в порядку, встановленому статтею 167 цього Кодексу. А ст. 167 цього кодексу передбачено, що спори між співвласниками індивідуальних будівель на землях міст, селищ міського типу і на земельних ділянках у сільських населених пунктах, що відводяться виконавчими комітетами сільських Рад народних депутатів, про порядок користування спільною земельною ділянкою розглядаються судами.

Згідно ст. 30 Земельного кодексу Української РСР в редакції 1990 року при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об`єктів.

Ст. 43 цього кодексу передбачено, що використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об`єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду.

Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України в редакції 2001 року у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

У відповідності до ст. 152 Земельного кодексу України в редакції 2001 року держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Всіма Земельними кодексами України в редакції 1970 року, 1990 року, 2001 року чітко визначено, що при переході будівлі у власність кількох осіб земельна ділянка переходить в користування всіх співвласників будівлі пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду, при цьому в Земельному кодексі 1970 року було визначено, що порядок користування нею визначається співвласниками будинку на підставі відповідної угоди про порядок користування земельною ділянкою, а якщо згоди на користування спільною земельною ділянкою не досягнуто, спір вирішується судом.

В той же час за абз. 3 п. 5 Постанови Верховної Ради, ВР УРСР, від 18.12.1990, № 562-XII "Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР" громадяни, які мали у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, мали оформити ними у встановленому порядку право землекористування згідно цього кодексу.

Однак з матеріалів справи вбачається, що співвласники житлового будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 та ОСОБА_10 після набрання законної сили Земельним кодексом в редакції 1970 року угоди про порядок користування земельною ділянкою за вказаною адресою згідно їх часток у будинку не уклали, в судовому порядку теж цей спір між собою не вирішили, тобто не оформили у встановленому Земельними кодексами України в редакції 1970 року порядку право землекористування спірною земельною ділянкою.

Не було встановлено порядок користування спірною земельною ділянкою між співвласниками житлового будинку і відповідною угодою між ними чи рішенням суду і в період з 1990 року по даний час.

Рішення Товариського суду м. Хмельницького від 23 травня 1967 року не може бути взято до уваги як встановлення між сторонами порядку користування земельною ділянкою, оскільки воно було постановлено до 1970 року та без визначення площі земельних ділянок, які перебувають в користування співвласників будинку, розміру їх частки права власності в будинку.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами існує спір щодо користування земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Позивач набула право власності на Ѕ частину житлового будинку по АДРЕСА_1 в 2012 році, а відповідачі в 2011 році, а тому суд вважає, що при вирішенні даного спору підлягають застосуванню норми Земельного кодексу України 2001 року, а саме ст.ст. 120, 152.

Нормами ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 152 Земельного кодексу України 2001 року визначено способи захисту порушеного права.

Визнання незаконним записів в земельно-шнуровій книзі та внесення змін до запису в земельно-шнурову книгу не може вважатись належним способом захисту порушеного права, передбаченого нормами цивільного та земельного законодавства, оскільки між співвласниками житлового будинку ще до 1970 року, тобто набрання чинності Земельних кодексів України в редакції 1970 року, 1990 року, 2001 року, було встановлено порядок користування земельною ділянкою домоволодіння по АДРЕСА_1 і на той час не було законодавчо врегульовано питання землекористування земельною ділянкою, на якій розташовано житловий будинок і співвласниками якого в певних частках є кілька фізичних осіб,

Земельними кодексами України в редакції 1970 року, 1990 року, 2001 року було встановлено порядок користування земельною ділянкою кількома співвласниками житлового будинку та визначено способи захисту права на користування земельною ділянкою одних співвласників житлового будинку іншими співвласниками,

За таких обставин з врахуванням існування спору між співвласниками будинку щодо користування земельною ділянкою, фактичної площі земельних ділянок, які перебувають в користування сторін, колегія суддів вважає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права

В даному випадку позивач в разі порушення його прав землекористувача має право на захист в судовому порядку шляхом подання позову про визнання його права на користування відповідною частиною земельної ділянки в порядку ст.ст. 120, 152 Земельного кодексу України, а внесення змін в земельно-шнурову книгу не відновить прав позивача при доведеності факту порушення таких прав, оскільки відповідач фактично користується земельною ділянкою площею 404 кв. м. та внесення змін в земельно-шнурову книгу не може призвести до припинення відповідачем користування земельною ділянкою такою площею.

Посилання представника позивача, що позивач в даному спорі оспорює лише запис в земельно-шнуровій книзі, а не хоче визначити порядок користування спірною земельною ділянкою, суд не приймає до уваги, так як зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до суду саме за захистом свого порушеного права користування на частину земельної ділянки, яка пропорційна її частці у житловому будинку.

З цих підстав доводи апеляційної скарги щодо необхідності задоволення позову слід відхилити.

В той же час колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині мотивів відмови в позові підлягає зміні з наступних підстав.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем обґрунтованих підстав щодо внесення змін в земельно-шнурову книгу.

Однак такі обґрунтування підстав відмови в позові судом є помилковим, оскільки в даному випадку в позові слід відмовити лише з підстав обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права, а при обранні позивачем неналежного способу захисту порушеного права суд позбавлений можливості встановити факт порушення прав позивача як землекористувача земельної ділянки. Такі обставини підлягають встановленню за відповідним позовом позивача у належний спосіб захисту порушеного права.

З врахуванням викладеного колегія суддів вважає, що мотивувальна частина судового рішення підлягає зміні з урахуванням мотивів відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково

Мотивувальну частину рішення Хмельницького міськрайонного суду від 31 серпня 2020 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови з урахуванням мотивів відмови у задоволенні позову.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 листопада 2020 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В.Спірідонова