ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7149/20 Справа № 203/554/17 Суддя у 1-й інстанції - Католікян М. О. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря судового засідання Бондаренка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , що діє в інтересах ОСОБА_3 , комунального підприємства «Криничанське бюро технічної інвентаризації», треті особи ОСОБА_4 , орган опіки та піклування Центральної районної в місті Дніпрі ради, про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , що діє в інтересах ОСОБА_3 , комунального підприємства «Криничанське бюро технічної інвентаризації», треті особи ОСОБА_4 , орган опіки та піклування Центральної районної в місті Дніпрі ради, про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що у грудні 2016 року позивачці стало відомо про реєстрацію КП «Криничанське бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_3 права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Зазначене рішення державного реєстратора позивачка вважає незаконним.

Так, рішенням суду від 14.06.2010 року ОСОБА_3 було визнано недієздатним, отже він не міг звернутися до державного реєстратора з відповідною заявою.

Крім того, вказана квартира була придбана 2009 року позивачкою, яка зробила у ній капітальний ремонт.

Викладене стало причиною звернення позивачки до суду з позовом про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29.09.2016 №31627382 (т. 1 а.с 2 4).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , що діє в інтересах ОСОБА_3 , комунального підприємства «Криничанське бюро технічної інвентаризації», треті особи ОСОБА_4 , орган опіки та піклування Центральної районної в місті Дніпрі ради, про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 .

Право власності зареєстроване на підставі рішення державного реєстратора КП «Криничанське бюро технічної інвентаризації» від 29.09.2016 №31627382 (т. 1 а.с.5 7).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права .

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами, встановленими частинами 1, 3 статті 13 ЦПК, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частинами 1, 2 статті 5 ЦПК визначено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Способи захисту порушеного права визначено частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК), яка визначає, що такими способами можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Аналіз приведених норм дає підстави дійти висновку про те, що до суду за захистом порушеного права може звернутися будь-яка особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено.

При цьому процес такого захисту у суді обмежено законодавцем принципом диспозитивності, згідно з яким захист здійснюється виключно у межах заявлених вимог, на підставі наданих доказів і з суворим дотримання приписів статті 16 ЦК у поєднанні з вимогами статті 5 ЦПК.

Встановлено, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_3 , на підставі рішення державного реєстратора КП «Криничанське бюро технічної інвентаризації» від 29.09.2016 №31627382 (т. 1 а.с.5 7).

У якості способу захисту порушеного права позивачкою обрано скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29.09.2016 №31627382.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права.

Колегія суддів зазначає, що Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. За певних умов таким належним способом може бути скасування запису про проведену державну реєстрацію права ( Постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18). Проте у випадку, коли заявлена вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування запису про проведену державну реєстрацію права також не є належним способом захисту прав позивача.

Так, однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16).

Таким чином, обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування вказаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: