ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 жовтня 2020 року

м. Харків

справа №636/2331/20

провадження №22-ц/818/4304/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 , яка діє за себе та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

заінтересовані особи - ОСОБА_4 , Служба у справах дітей Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , яка діє за себе та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , заінтересовані особи: ОСОБА_4 , Служба у справах дітей Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області про видачу обмежувального припису за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 09 липня 2020 року, постановлене під головуванням судді Ковригіна О.С., в залі суду в місті Чугуєві Харківської області,-

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року ОСОБА_1 , яка діє за себе та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_4 .

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 09 липня 2020 року заяву задоволено. Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_4 , яким протягом 6 місяців визначено заходи тимчасового обмеження його прав, а саме:

- заборонено перебувати в місці реєстрації проживання (перебування) постраждалої особи ОСОБА_1 (до розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_5 ), та постраждалих дітей: малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонено перебувати в місці реєстрації проживання (перебування) постраждалої особи ОСОБА_1 (до розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_5 ), та постраждалих дітей: малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 ;

- заборонено перебувати за місцем роботи постраждалої особи ОСОБА_1 (до розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_5 ), за адресою: АДРЕСА_3 ;

- заборонено перебувати в місці навчання - Чугуївська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №1 імені І.Ю. Рєпіна Чугуївської міської ради Харківської області, постраждалого малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_4 ;

- заборонено перебувати в місці навчання - Чугуївський дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 8 постраждалої малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_5 ;

- заборонено наближатися на відстань ближче 500 метрів до місця реєстрації проживання (перебування) та інших місць частого відвідування постраждалою особою ОСОБА_1 (до розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_5 ) та постраждалими дітьми: малолітнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2

- заборонено особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу ОСОБА_1 (до розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_5 ) та постраждалих дітей: малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними.

Встановлено строк дії обмежувального припису шість місяців з дня ухвалення рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; ОСОБА_4 зазначає, що всі конфлікти з ОСОБА_1 відбулися на підставі того, що вона умисно не надає йому можливості бачитися із донькою. При цьому жодного кримінального провадження щодо нього не порушувалося, ніякого злочину він не вчиняв. Вважає, що відсутні підстави для видачі щодо нього обмежувального припису. Крім того ОСОБА_4 вказує, що заява ОСОБА_1 розглянута судом у порушення вимог ст. 350-5 ЦПК України, а саме з порушенням строків розгляду, що також є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

ОСОБА_1 надала відзив на апеляційну скаргу, просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 09 липня 2020 року - залишити без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 тривалий час вчиняє домашнє насильство відносно заявниці та їх дітей; тому наявні підстави для задоволення заяви про видачу обмежувального припису строком на 6 місяців.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 грудня 2014 року (а.с.11), який розірвано рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 12 травня 2020 року (а.с.12).

Згідно свідоцтва про зміну імені, 22 травня 2020 року ОСОБА_8 змінила прізвище на « ОСОБА_9 » (а.с.40).

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.16).

Від попереднього шлюбу ОСОБА_1 має сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає з нею (а.с.17).

23 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області із заявою про те, що ОСОБА_4 спричинені їй тілесні ушкодження за адресою: АДРЕСА_6 . Вказані відомості були внесені до ЄРДР № 0000338 від 23.03.2020 року (а.с.19).

23 березня 2010 року ОСОБА_1 також отримала Висновок фахівця з питань судово-медичної експертизи за № 17-ч/20, в якому зазначено: «На підставі огляду по заяві гр-ки ОСОБА_8 , 1987 р.н. приходжу до наступних висновків. У ОСОБА_8 має місце синці на колінах. Синці утворилися від ударної дії тупого твердого предмета (предметів), індивідуальні властивості яких не відобразилися, можливо в умовах, вказаних гр-кою ОСОБА_8 . За ступенем тяжкості кваліфікуються за критерієм тривалості розладу здоров`я, як легкі тілесні ушкодження - менше 6 днів (а.с.24-25).

На підставі постанови «Про призначення судово-медичної експертизи» слідчого СВ Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області Дубюк О.І., за участі заявниці була проведена судово-медична експертиза. Висновком експертизи встановлено, що у гр-ки ОСОБА_8 має місце синці на коленях. Синці утворилися від ударної дії тупого твердого предмета (предметів), індивідуальні властивості яких не відобразилися, можливо в умовах, вказаних гр-кою ОСОБА_8 . За ступенем тяжкості кваліфікуються за критеріем тривалості розладу здоров`я, як легкі тілесні ушкодження - менше 6 днів. Характер та локалізація ушкоджень у гр-ки ОСОБА_8 не виключає можливість їх виникнення за механізмом, за умовами на що вказує потерпіла ОСОБА_8 в ході слідчих дій (а.с.26-28).

04 травня 2020 року старшим сержантом поліції Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області зареєстрована заява ОСОБА_10 від 02 травня 2020 року про те, що її чоловік ОСОБА_4 постійно вчиняє сварки (а.с.22).

06 травня 2020 року до поліції Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що 06 травня 2020 року за адресою: АДРЕСА_3 , чоловік ОСОБА_4 погрожує фізичною розправою ОСОБА_10 (а.с.23).

06 червня 2020 року до РУ поліції Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області надійшла заява від ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_4 систематично приходить до приміщення Державної казначейської служби, де працює заявник, та грубо порушує робочий процес, поводить себе неадекватно, проводить відеозйомку з подальшим розміщенням її у соціальних мережах (а.с.21).

За вищевказаними заявами проводиться перевірка (а.с.41-47).

Як на підставу вимог заяви про видачу обмежувального припису, ОСОБА_1 посилалася на те, що вона постійно відчуває психологічне та фізичне насильство з боку ОСОБА_4 , а її діти відчувають психологічне насильство. Заявниця зазначає, що заради збереження життя та здоров`я своїх дітей та себе вона змушена звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису, оскільки знущання її колишнього чоловіка носять тривалий характер; а її звернення до поліції не призводять до припинення злочинної поведінки ОСОБА_4 . Заявниця вважає, що встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на ОСОБА_4 , який вчиняв та продовжує вчиняти домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки її, як постраждалої особи та її постраждалих дітей.

Згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Як наголошує частина друга статті 27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Питання видачі обмежувального припису регулюється Цивільним процесуальним Кодексом України та Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству».

Відповідно до ст.350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

Пунктом 1 ч.1 ст. 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису (ч.1 ст.350-3 ЦПК України).

Згідно з п.п.3, 14, 17 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 24 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За приписами п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник.

Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Частиною 3 статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству").

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 39).

Місцем фактичного проживання ОСОБА_1 є будинок АДРЕСА_1 . Вказаний будинок на праві приватної власності належить її батькові ОСОБА_11 .

Місцем навчання малолітньої ОСОБА_3 є Чугуївський дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 8, за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, вул. Старонікольська, 23а (а.с.80).

Місцем навчання малолітнього ОСОБА_2 є Чугуївська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №1 імені І.Ю. Рєпіна Чугуївської міської ради Харківської області, за адресою: Харківська облась, м. Чугуїв, вул. Гвардійська, 20 (а.с.81).

ОСОБА_1 працює у Чугуївському управлінні Державної казначейської служби України в Харківській області.

23 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області із заявою про те, що ОСОБА_4 спричинені їй тілесні ушкодження за адресою: АДРЕСА_6 . Вказані відомості були внесені до ЄРДР № 0000338 від 23.03.2020 року (а.с.19).

23 березня 2010 року ОСОБА_1 також отримала Висновок фахівця з питань судово-медичної експертизи за № 17-ч/20, в якому зазначено: «На підставі огляду по заяві гр-ки ОСОБА_8 , 1987 р.н. приходжу до наступних висновків. У ОСОБА_8 має місце синці на колінах. Синці утворилися від ударної дії тупого твердого предмета (предметів), індивідуальні властивості яких не відобразилися, можливо в умовах, вказаних гр-кою ОСОБА_8 . За ступенем тяжкості кваліфікуються за критерієм тривалості розладу здоров`я, як легкі тілесні ушкодження - менше 6 днів (а.с.24-25).

На підставі постанови «Про призначення судово-медичної експертизи» слідчого СВ Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області Дубюк О.І., за участі заявниці була проведена судово-медична експертиза. Висновком експертизи встановлено, що у гр-ки ОСОБА_8 має місце синці на коленях. Синці утворилися від ударної дії тупого твердого предмета (предметів), індивідуальні властивості яких не відобразилися, можливо в умовах, вказаних гр-кою ОСОБА_8 . За ступенем тяжкості кваліфікуються за критеріем тривалості розладу здоров`я, як легкі тілесні ушкодження - менше 6 днів. Характер та локалізація ушкоджень у гр-ки ОСОБА_8 не виключає можливість їх виникнення за механізмом, за умовами на що вказує потерпіла ОСОБА_8 в ході слідчих дій (а.с.26-28).

04 травня 2020 року старшим сержантом поліції Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області зареєстрована заява ОСОБА_10 від 02 травня 2020 року про те, що її чоловік ОСОБА_4 постійно вчиняє сварки (а.с.22).

06 травня 2020 року до поліції Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що 06 травня 2020 року за адресою: АДРЕСА_3 , чоловік ОСОБА_4 погрожує фізичною розправою ОСОБА_10 (а.с.23).

06 червня 2020 року до РУ поліції Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області надійшла заява від ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_4 систематично приходить до приміщення Державної казначейської служби, де працює заявник, та грубо порушує робочий процес, поводить себе неадекватно, проводить відеозйомку з подальшим розміщенням її у соціальних мережах (а.с.21).

За вищевказаними заявами проводиться перевірка (а.с.41-47).

Крім того заявницею до матеріалів справи надані копії листівок образливого змісту, на яких розміщені фотокартки заявниці із зазначенням її номеру телефону. Вказані листівки було розміщено на території міста Чугуїв, де мешкають сторони.

Заявниця наполягає, що вказані листівки виготовляються та розміщуються саме ОСОБА_4 .

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_4 заперечував свою причетність до вказаних листівок, зазначаючи, що листівки виготовлено самою ОСОБА_1 з метою його дискредитації.

Також заявницею надано фотокартки будинку її батьків, де вона фактично проживає, на паркані якого містяться образливі написи, які, за посиланням ОСОБА_1 , зроблені ОСОБА_4 .

Свою причетність до вчинення вказаних написів ОСОБА_4 також заперечує.

Натомість сторони не заперечують, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 склалися неприязні стосунки.

При цьому матеріали справи містять достатньо доказів на підтвердження неодноразового та тривалого домашнього насильства ОСОБА_4 відносно колишньої дружини та її дітей.

Сам факт неодноразового звернення ОСОБА_1 до поліції з підстав вчинення відносно неї та її дітей домашнього фізичного та психологічного насильства, підтверджує наявність умов, які створюють або можуть створити небезпеку для заявника, що є необхідною умовою для застосування судом до ОСОБА_4 спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Крім того у судовому засіданні суду першої інстанції були допитані свідки, які також підтвердили факт домашнього фізичного та психологічного насильства ОСОБА_4 щодо ОСОБА_1 .

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.6 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на встановлені судом обставини щодо наявності фізичного, психологічного насильства, яке чинить ОСОБА_4 щодо колишньої дружини ОСОБА_1 та її дітей, суд першої інстанції обгрунтовано вважав, що заявник, як жертва такого насильства потребує захисту у порядку передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ «A.V. v. Ukraine», n. 68177, «Enea v. Italy» [GC], n. 55182, «Idalov v. Russia» [GC], 91183.

Практика Європейського суду з прав людини у рішенні «Ireland v. the UK», наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ висловленої у рішеннях «Kudla v Poland» [GC], n. 92237, «Козинець проти України», n. 52, «Лабіта проти Італії», n. 120, «Чембер проти Росії», n. 49244, поводження є «нелюдським», якщо, крім іншого, воно було умисним, застосовувалось впродовж кількох годин поспіль і призводило або до справжніх тілесних ушкоджень, або до гострих фізичних чи душевних страждань.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права. Рішення Європейського суду з прав людини «Chahal v. the UK», n. 145.

Посилання апелянта на те, що жодного кримінального провадження щодо нього не порушувалося, ніякого злочину він не вчиняв, тому відсутні підстави для видачі щодо нього обмежувального припису, - не приймаються до уваги, оскільки обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. (постанова Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі №756/3859/19).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 09 липня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 30.10.2020 року.