27.10.2020 Справа № 756/1588/18
Справа пр. №2/756/383/20
ун. №756/1588/18
У Х В А Л А

27 жовтня 2020 року Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Андрейчука Т.В.,

за участю секретаря судового засідання - Лісовенка О.О.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства "Універсал Банк", товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-капітал", товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Прімоколект-Капітал" про визнання недійсним договору відступлення права вимоги, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідачів публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" (далі - ПАТ "Універсал Банк"), яке було перейменоване в акціонерне товариство "Універсал Банк" (далі - АТ "Універсал Банк"), товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-капітал" (далі - ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-капітал"), товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Прімоколект-Капітал" (далі - ТОВ "Компанія з управління активами "Прімоколект-Капітал") про визнання недійсним договору відступлення права вимоги.

Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва від 06 березня 2018 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ "Універсал Банк", ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-капітал", ТОВ "Компанія з управління активами "Прімоколект-Капітал" про визнання недійсним договору відступлення права вимоги.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 серпня 2019 року судді Андрейчуку Т.В. передано на розгляд цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АТ "Універсал Банк", ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-капітал", ТОВ "Компанія з управління активами "Прімоколект-Капітал" про визнання недійсним договору відступлення права вимоги, оскільки за рішенням Вищої ради правосуддя від 06 серпня 2019 року №2033/0/15 суддю Васалатія К.А. тимчасово відсторонено від здійснення правосуддя на строк шість місяців.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання, призначене на 12 год 30 хв 27 жовтня 2020 року не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав.

За приписами ч. 1 ст. 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою.

Крім того, судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик (ч. 3 ст. 128 ЦПК України).

Згідно з нормою п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку.

Відповідно ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Нормою ч. 1 ст. 131 ЦПК України на учасників судового процесу покладено обов`язок повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Про судове засідання, призначене на 12 год 30 хв 27 жовтня 2020 року, позивач ОСОБА_1 повідомлялася шляхом надіслання їй судової повістки про виклик за адресою, яку вона вказала у своїй позовній заяві: АДРЕСА_1 . За цією адресою адресат отримала повістки про виклик у попередні судові засідання (а. с. 37). Судова повістка про виклик позивача у судове засідання на 12 год 30 хв 27 жовтня 2020 року була повернута до суду з проставленням відмітки про відсутність ОСОБА_1 за адресою місця проживання (а. с. 174).

Заяв про зміну місця проживання заявник у ході розгляду справи не повідомляв.

У своїй постанові від 23 квітня 2018 року у справі №916/3188/16 Верховний Суд вказав на те, що у разі якщо поштове відправлення у справі було надіслано судом за належною адресою (повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Зважаючи на наведені обставини та ураховуючи положення п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, ч. 1 ст. 131 ЦПК України, суд дійшов висновку, що повістка про виклик позивача ОСОБА_1 у судове засідання, призначене на 12 год 30 хв 27 жовтня 2020 року, вважається врученою їй.

Також суд ураховує правову позицію Верховного Суду, наведену у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі №922/2575/19, згідно з якої саме по собі оголошення в країні карантину не зупиняє роботи судів. Позивач не була позбавлена можливості взяти участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщенням суду, проте не скористалася своїм правом, не подала до суду клопотання про про відкладення розгляду справи, в якому б зазначила причин, які безпосередньо перешкоджають їй взяти участь у судовому засіданні, зокрема у режимі відеоконференції поза межами приміщенням суду.

Представники відповідачів у судове засідання, призначене на 12 год 30 хв 27 жовтня 2020 року, не з`явились, відповідачі про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись, про причини неявки в судове засідання своїх представників суд не повідомили, заяв про розгляд справи за їхньої відсутності до суду не подали.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що ОСОБА_1 просить суд визнати недійсним договір відступлення права вимоги від 14 березня 2017 року №UB-OP/17-017, згідно з яким ПАТ "Універсал Банк" відступило на користь ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-капітал" право вимоги до позичальника ОСОБА_1 за кредитними договорами від 06 грудня 2007 року №CL7970, від 06 грудня 2007 року №VC1508, від 14 липня 2008 року №CL66509.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

При цьому сторонами в господарському процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у ст. 4 цього Кодексу (ч. 1 ст. 45 ГПК України). Так, указаною нормою передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Таким чином, стороною у господарському процесі може бути і фізична особа, яка не є підприємцем.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено ст. 20 ГПК України. Цією ж статтею передбачено випадки, коли справи у спорах, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, підвідомчі господарському суду (п. 30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 березня 2019 року у справі №904/2530/18).

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

З аналізу наведеної норми вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем та, 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Тобто, господарським судам підвідомчі зазначені у п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України спори за виключенням тих, де стороною правочину є фізична особа (п. п. 5.26, 5.27 постанови Верховного Суду від 31 липня 2019 року у справі №902/644/18).

Господарським договором є домовленість, укладена за встановленим змістом та формою, між учасниками господарських правовідносин, спрямована на встановлення, зміну чи припинення прав та обов`язків, досягнення конкретної мети та забезпечується у випадку порушення можливістю застосування небажаних наслідків.

Аналізуючи ознаки, притаманні господарському договору та зміст договору відступлення права вимоги від 14 березня 2017 року №UB-OP/17-017, укладеного між ПАТ "Універсал Банк" та ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-капітал", суд дійшов висновку, що вказаний правочин є господарським договором (стороною якого не може бути фізична особа).

Таким чином, спір щодо визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 14 березня 2017 року №UB-OP/17-017 незалежно від його суб`єктного складу підвідомчий господарському суду та не може розглядатись в порядку цивільного судочинства.

П. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України визначено, що суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого п. 1 ст. 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення у справі "Ґолдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. The United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, заява №4451/70). "Право на суд" не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за його природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх "цивільних прав та обов`язків", п. 1 ст. 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland) від 16 червня 2001 року, заява №28249/95, §53).

Застосовані державою обмеження права на доступ до суду не можуть бути такими, що порушують саму сутність права. Більше того, обмеження не входить у сферу застосування п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету, і якщо відсутнє "пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою" (див. mutatis mutandis рішення у справі "Ашинґдейн проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, заява №8225/78, §57; рішення у справі "Файєд проти Сполученого Королівства" (Fayed v. the United Kingdom) від 21 вересня 1980 року, заява №17101/90, §65).

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 18 грудня 2019 року у справі №640/1029/18 зазначила, що суди, які не мають юрисдикції для розгляду позовних вимог, не розпочали їх розгляд по суті, не є порушенням права позивача на справедливий судовий розгляд, а є гарантією того, що рішення у відповідній справі за цими вимогами ухвалить належний суд.

За таких обставин провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ "Універсал Банк", ТОВ "Фінансова компанія "Кредит-капітал", ТОВ "Компанія з управління активами "Прімоколект-Капітал" про визнання недійсним договору відступлення права вимоги слід закрити.

Керуючись ст. 255 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства "Універсал Банк", товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-капітал", товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Прімоколект-Капітал" про визнання недійсним договору відступлення права вимоги - закрити.

Роз`яснити позивачеві, що спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства; що її повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Т.В. Андрейчук