Провадження № 22-ц/801/1417/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2020 рокуСправа № 127/34669/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Рибчинського В. П., Голоти Л. О.,

за участі секретаря судового засідання Топольської В. О., представника позивача, скаржника ОСОБА_1 адвоката Волощука В. О., представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Термекс» адвоката Крушельницького І.А., розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спро-щеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідаль-

ністю «Термекс»» про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення се-

реднього заробітку за час вимушеного прогулу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінниць-кого міського суду Вінницької області від 10 червня 2020 року, ухвалене в приміщен-ні суду у м. Вінниці за головування судді Дернової В. В., повний текст якого складе-ний 15 червня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

27 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся у Вінницький міський суд Він-ницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ( далі - ТОВ ) «Термекс»» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимуше-ного прогулу. З урахуванням змін 30 січня та 05 лютого 2020 року предмета позову ( т. 1, а. с. 30-32, 57-61 ), позовні вимоги мотивовані наступним. З 08 грудня 2010 року згідно наказу № 82-К позивач працював у відповідача на посаді менеджера з оптової торгівлі та посередництва у торговій Київській філії товариства. Наказом від 01 квітня 2011 року № 18-п позивач переведений на посаду заступника директора у м. Вінниця, наказом від 11 грудня 2014 року № 6 переведений на посаду заступника директора з продажу. 03 грудня 2019 року позивач поштою отримав від роботодавця свою трудо-ву книжку, довідку про заробітну плату, копії наказу від 12 вересня 2019 року № 12/9-1К «Щодо особового складу» та попередження про скорочення посади заступника ди-ректора з продажу ТОВ «Термекс» ( м. Вінниця ). У трудову книжку внесений запис про звільнення ОСОБА_1 : «звільнений у зв`язку зі скороченням чисельності працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України». Позивач вважає своє звільнення з роботи вчи-неним з порушенням вимог трудового законодавства: з наказом про звільнення його не ознайомлювали, роботодавець не вчинив усіх необхідних дій перед наступним звільненням позивача з роботи, наказ про звільнення за змістом не передбачає форму-лювання щодо звільнення. Попередження про наступне звільнення позивач отримав 03 грудня 2019 року разом з трудовою книжкою, що свідчить про незаконність звіль-нення його з роботи. Навівши обґрунтування понять «скорочення чисельності та ско-рочення штату», позивач зазначає про відмінність відповідних записів у наказі від 12 вересня 2019 року «Щодо особового складу» та його трудовій книжці. 20 січня 2020 року відповідач листом від 15 січня 2020 року № б/н повідомив позивача про його по-новлення на роботі на посаді заступника директора з продажу ТОВ «Термекс» ( м. Вінниця ) з 20 січня 2020 року, надіслав наказ від 15 січня 2020 року № 15/1-1К «Про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі». Підкреслюючи вимоги трудового законодавства стосовно порядку звільнення працівника по пункту першому статті 40 КЗпП України ОСОБА_1 вважає, що його звільнення відбулося з по-рушенням встановленої законом процедури та просив суд визнати незаконним наказ відповідача від 15 січня 2020 року № 15/1-1К в частині поновлення його на посаді за-ступника директора з продажу ТОВ «Термекс» ( м. Вінниця ) з 20 січня 2020 року, ви-знати незаконним наказ ТОВ «Термекс» від 02 грудня 2019 року № 10-ТР-000 про звільнення ОСОБА_1 з посади у зв`язку зі скороченням посади, поновити по-зивача на роботі у ТОВ «Термекс» на посаді заступника директора з продажу, на якій він працював до прийняття наказу від 12 вересня 2019 року № 12/9-1К про звільнення з роботи та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 червня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову. Скаржник посилається на невід-повідність оскаржуваного рішення визначеним ЦПК України критеріям обґрунтова-ності, вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, допустив порушення норм процесуального права, не повно з`ясував обставини, що мають значення для справи. Скаржник виходить з того, що його було звільнено з роботи з порушенням вимог трудового законодавства. У зв`язку з поновленням робо-тодавцем позивача на раніше займаній посаді заступника директора з продажу ТОВ «Термекс» ( м. Вінниця ), скасуванням наказу від 02 грудня 2019 року № 10-ТР-000 про звільнення, скаржник просить усі рішення відповідача зі звільнення і поновлення на роботі скасувати, поновити його на раніше займаній посаді саме рішенням суду. ОСОБА_1 наголошує, що його вимога з визнання незаконним наказу щодо поновлення на роботі є похідною від первісно заявленого позову. Поновлений він на роботі, не дивлячись на наступні уточнення відповідного наказу, з 20 січня 2020 року. Відновлення становища самим відповідачем, на думку скаржника, не відновлює його прав як працівника, адже продовження роботи можливе за умови застосування кон-трактної форми трудового договору з виконанням трудових функцій у Вінницькій та Львівській областях, хоча до звільнення з роботи посада не передбачала обмежень за територіальним принципом. Роботодавець визнав свою помилку щодо звільнення скаржника та поновив його на роботі, але не як незаконно звільненого. Реагуючи на зазначення судом отримання грошової компенсації за час вимушеного прогулу та не оскарження наказу стосовно цієї виплати, ОСОБА_1 посилається на своє пра-во розпоряджатися процесуальними можливостями, стверджує про поновлення на ро-боті з 20 січня 2020 року без урахування внесення роботодавцем уточнень у відповід-ний наказ. Скаржник наголошує на власному підвищеному захисті у порівнянні з пра-цедавцем, на незаконності наказу про звільнення його з роботи, а поновлення на робо-ті відповідачем, на його думку, не є усуненням допущених при звільненні недоліків. Через заблокування корпоративної поштової скриньки скаржник не міг продовжувати роботу в м. Вінниці; таке становище було усунуто лише у квітні 2020 року. Скаржник стверджує, що не міг приступити до роботи після поновлення відповідачем на раніше займаній посаді через правову невизначеність у спірних наказах, не поновлення його прав. ОСОБА_1 вважає прийнятним власне поновлення на роботі лише рі-шенням суду.

12 жовтня 2020 року до апеляційного суду надійшов відзив директора ТОВ «Тер-мекс» Крушельницької Н. І. у вигляді пояснення на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , де зазначено, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додер-жанням норм матеріального і процесуального права, суд з`ясував обставини, що ма-ють значення для справи, дав належну оцінку доказам, ухвалив обґрунтоване рішен-ня. Натомість апеляційна скарга є безпідставною, такою, що не підлягає задоволенню, адже вимоги скаржника були задоволені товариством самостійно.

Виклавши у відзиві фактичні обставини цієї цивільної справи, відповідач наголо-шує, що дата поновлення ОСОБА_1 на роботі 20 січня 2020 року наказом від 06 березня 2020 року № 06/3-1К була замінена словами «з забезпеченням можливості виходу на роботу з 20 січня 2020 року». Така заміна викликана необхідністю враху-вання часу для повідомлення працівника поштою про поновлення на роботі, для на-дання йому можливості вчасного виходу на роботу. Відповідач зазначає, що праців-ник вважається поновленим на роботі з моменту його звільнення і виключно на тій посаді, яку він займав. Скасований наказ про звільнення не породжує для працівника юридичних наслідків. Правова природа поновлення на роботі не передбачає подвій-ного тлумачення. Період вимушеного прогулу позивача зарахований до його загаль-ного страхового стажу, тому твердження ОСОБА_1 про зворотне не відпові-дає дійсності.

Посилання ОСОБА_1 на відсутність у нього доступу до корпоративної електронної пошти в окремі періоди теж не відповідає дійсності, оскільки доступ йо-му був забезпечений. Для виконання тих обов`язків за посадою, які потребували вико-ристання електронних засобів комунікації та документообігу, передбачена можли-вість застосуванням електронних скриньок загальнодоступних безкоштовних доме-нів.

Директор товариства окремо посилається на результати інспекційного відвідуван-ня товариства Державною службою України з питань праці 19 червня, 01 та 22 липня 2020 року за зверненням ОСОБА_1 щодо допущених, нібито, відповідачем порушень вимог законодавства під час його звільнення з роботи. Згідно складеного Службою акту від 11 серпня 2020 року № ЧВ-9866/20/422/АВ єдиним порушенням норм КЗпП України було встановлено прострочення виплати скаржнику при звіль-ненні 02 грудня 2019 року коштів у сумі 63969,83 гривень, які були виплачені наступ-ного після звільнення дня 03 грудня 2019 року. Не дивлячись на це, позивач в апеля-ційній скарзі посилається на неврахування судом, залишення поза увагою наведених ним аргументів, що не відповідають дійсності. Відповідач просить відмовити скарж-нику у задоволенні апеляційної скарги, залишити в силі оскаржуване ним рішення суду першої інстанції від 10 червня 2020 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення та заперечення на апеляційну скаргу представників сторін у справі, їхніх адвокатів, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши в сукупності наявні в ній докази, перевіривши законність, обґрунто-ваність оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скар-ги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на за-садах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухва-лене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуаль-ного права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясова-них обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам, воно є об`єктивним та об-ґрунтованим, таким, що відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до норм статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і об-ґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та ( або ) відзиві на неї.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з наказом ТОВ «Термекс» від 02 грудня 2019 року № 10-ТР-0000 ОСОБА_1 був звільнений з посади заступни-ка директора з продажу ТОВ «Термекс» у зв`язку із скороченням чисельності штату на підставі пункту першого статті 40 КЗпП України, йому виплачена вихідна допомо-га в сумі 38 941,88 гривні. Наказом ТОВ «Термекс» від 15 січня 2020 року № 15/1-1К «Про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі» скасований наказ товариства від 12 вересня 2019 року № 12/9-1К щодо скорочення посади заступника директора з продажу товариства, внесені зміни до штатного розкладу відповідача, у нього включена посада заступника директора з продажу товариства, поновлено ОСОБА_2 на раніше займаній посаді з 20 січня 2020 року. Відповідачем вжиті заходи по забезпеченню відновлення попереднього стану, що мав місце до звільнення скаржника з роботи. Наказом від 06 березня 2020 року № 06/3-1К «Про уточнення на-казу «Про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі» у наказі від 15 січня 2020 року № 15/1-1К слова «з 20 січня 2020 року» замінені на слова «з забезпе-ченням можливості виходу на роботу з 20 січня 2020 року». ОСОБА_1 виплачена компенсація за час вимушеного прогулу з 03 грудня 2019 року по 19 січня 2020 року в сумі 39225,77 гривень.

Суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість закриття провадження у справі в частині вимог про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, про що 10 червня 2020 року постановив відповідну ухвалу.

Разом з тим суд першої інстанції не знайшов достатніх, законних підстав для задо-волення позову ОСОБА_1 в частині визнання незаконним і скасування нака-зу ТОВ «Термекс» від 15 січня 2020 року № 15/1-1К стосовно поновлення скаржника на роботі на посаді заступника директора з продажу товариства ( м. Вінниця ). При цьому суд прийняв до уваги внесення уточнення відповідачем у пункт другий наказу, яким скасований наказ про звільнення скаржника з роботи і поновлено його на роботі. За цим уточненням відповідачем у позасудовому порядку усунуто недолік наказу з питання звільнення і поновлення на роботі ОСОБА_1 . Суд також звернув увагу, що скаржнику за весь час вимушеного прогулу виплачена компенсація у розмі-рі 39255,77 гривень, чого ОСОБА_1 власне не заперечує та не вимагає визна-ти незаконним наказ у цій частині.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржувано-му рішенні від 10 червня 2020 року, колегія суддів звертає увагу, що в апеляційній скарзі на рішення суду ОСОБА_1 , не дивлячись на чинність наказу відпові-дача від 06 березня 2020 року № 06/3-1К «Про уточнення наказу «Про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі» на час подання ним апеляційної скар-ги усе ж просить скасувати рішення суду та задоволити його позов до ТОВ «Термекс» про визнання незаконним і скасування наказу від 15 січня 2020 року № 15/1-1К в час-тині поновлення його на посаді заступника директора з продажу товариства ( м. Він-ниця ) з 20 січня 2020 року.

Крім цього у доведення безпідставності твердження скаржника щодо зміни відпо-відачем на момент поновлення на роботі істотних умов його праці шляхом внесення пропозиції про перехід на контрактну форму трудового договору з визначенням тери-торіальності з виконання трудових функцій апеляційний суду звертає увагу, що така пропозиція була внесена відповідачем скаржнику уже після видання наказу за своєї ініціативи з поновлення ОСОБА_1 на раніше займаній посаді; його незгода з такою пропозицією жодним чином не вплинула на подальші правові відносини сторін у справі.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваже-ним ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, у тому чис-лі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, устано-ви, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Аналіз даної норми дає підстави дійти висновку про те, що вона передбачає кілька самостійних підстав для розірвання трудового договору з працівником з ініціативи власника, а саме: лікві-дацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, орга-нізації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників.

Колегія суддів апеляційного суду критично оцінює позицію скаржника щодо неза-конності поновлення його на роботі власне з ініціативи самого роботодавця внаслідок безпідставного, в порушення чинного трудового законодавства звільнення з роботи. Врешті право скаржника на працю на посаді, яку він займав до звільнення з роботи, відновлене і перешкод у виконанні ним трудових обов`язків не убачається.

Частиною першою статті 62, частиною третьою статті 64, частиною другою статті 65 ГК України передбачено право власника здійснювати свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до ста-туту підприємства чи інших установчих документів. Питання внутрішньогосподарсь-кої діяльності підприємства належить до виключної компетенції роботодавця, тому безсумнівним є право роботодавця вирішувати питання поновлення на роботі раніше звільненого працівника.

Згідно з частинами першою, п`ятою статті 81 ЦПК України кожна сторона по-винна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і запе-речень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтувати-ся на припущеннях.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти Укра-їни» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подіб-них неспростованих презумпцій щодо фактів. Європейський суд з прав людини вка-зав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з на-лежним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спо-рів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Мі-ра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різ-ною в залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лютого 2010 року ).

Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції пе-реглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє закон-ність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апе-ляційної скарги.

Враховуючи викладені доводи та обґрунтування, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції, оцінивши докази, які містяться в матеріа-лах справи, дійшов правильного висновку у цьому спорі. Таким чином суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормами мате-ріального та процесуального права, які підлягають застосуванню у даному випадку, повно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позову, оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами порушення норм трудового законодавства під час його по-новлення на роботі самим роботодавцем з його власної ініціативи.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апе-ляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд пер-шої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесу-ального права.

Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволен-ня.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак во-на може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трид-цяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст цієї постанови складений 02 листопада 2020 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді В. П. Рибчинський

Л. О. Голота