Справа № 211/5423/20
Провадження № 2/211/2169/20
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

21 жовтня 2020 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Гіди О. С.,

за участю секретаря судового засідання Гулько А.С.,

за відсутності сторін у справі,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа виконавчий комітет Довгинцівської районної в місті ради, про усунення перешкод у користуванні власністю та визнання права на користування житловим приміщенням, -

встановив:

позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з зазначеним позовом та просили визнати ними право на користування житловим приміщенням у домоволодінні АДРЕСА_1 , що є підставою для реєстрації за вказаною адресою. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що позивач ОСОБА_1 фактично є співвласником 2/3 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , відповідно до договору купівлі-продажу від 06.08.2020. Позивач ОСОБА_1 перебуває у шлюбі зі ОСОБА_3 , який зареєстрований 22.08.2009. Саме тому домоволодіння, що придбано на ім`я чоловіка під час шлюбу, є спільною сумісною власністю у розумінні ст. 60 СК України. Крім того, цей договір укладався за письмовою згодою ОСОБА_1 . Тобто ОСОБА_1 , як співвласник, має право на користування домоволодінням, розпорядження ним. Позивач ОСОБА_2 є членом родини співвласника домоволодіння ОСОБА_1 , сином. Як член родини він має право на користування житловим приміщенням. Їхня сім`я має статус багатодітної сім`ї. Вони фактично мешкають за цією адресою, це єдине місце мешкання їхньої сім`ї. Але права позивачів обмежені, вони не можуть зареєструватися за фактичним місцем мешкання. Позивачі зверталися до відділу реєстрації місця проживання громадян, але отримали відмову у реєстрації з приводу того, що не надана згода іншого співвласника домоволодіння. 2/3 частини домоволодіння юридично належать відповідачу, 1/3 частини домоволодіння іншій сторонній особі, їм невідомій. При оформлені договору купівлі-продажу у нотаріуса, нотаріус з`ясував, що власник 1/3 частини домоволодіння помер, спадщина після його смерті не відкривалася. Тому отримати згоду на реєстрацію за місцем проживання неможливо. На даний час за вказаною адресою зареєстрований відповідач та 3 дітей.

Ухвалою суду від 21 вересня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, на заявлених вимогах наполягали, позов просили задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав, проти позовних вимог не заперечував.

Третя особа виконавчий комітет Довгинцівської районної в місті ради надав суду заяву про розгляд справи без участі їхнього представника, заперечень щодо вимог позивачів не мають, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересів. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересів.

Позивачі скористалися цим правом та звернулися до суду за захистом своїх прав.

Як встановлено судом, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 22.08.2009 перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 8 - копія свідоцтва про шлюб).

Від шлюбу мають двох малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач ОСОБА_1 приходиться матір`ю позивачу ОСОБА_2 (а.с. 7, 10, 11 копії довідки, свідоцтв). Сім`я ОСОБА_6 має статус багатодітної сім`ї (а.с. 5 копія посвідчення).

На підставі договору купівлі-продажу 2/3 часток житлового будинку та земельної ділянки від 06.08.2019 відповідачу належить 2/3 частки житлового будинку з господарчими спорудами та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17-20 копії договору та витягу).

На даний час у домоволодінні зареєстровані та проживають відповідач і малолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , та проживають без реєстрації позивачі у справі (а.с. 6, 7 копії довідок).

Позивачі намагалися зареєструвати за вказаної вище адресою, але відділом реєстрації місця проживання громадян виконкому Довгинцівської районної в місті ради їм було відмовлено у реєстрації, так як відсутня згода на реєстрацію місця проживання інших співвласників житла (а.с. 12-15 копії заяв).

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № № 1, 2, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 150 ЖК УРСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням, узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 21 травня 2012 року (справа № 6-20цс11).

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Отже, з аналізу викладеного вище слідує, що відмовою у реєстрації за місцем проживання відділ реєстрації місця проживання громадян порушив право ОСОБА_1 , як співвласника житлового приміщення, на вільне користування та розпорядження цим приміщенням, так як вказане вище домоволодіння набуто у власність ОСОБА_3 у період шлюбу, тому дане порушене право підлягає судовому захисту. Що стосується позивача ОСОБА_2 , необхідно зазначити, що він є членом родини, постійно мешкає за вказаною адресою, перешкод у користуванні житловим приміщенням не має. Також відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечує проти реєстрації позивачів за вказаною вище адресою.

Тому позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивачі звільнені від сплати судового збору, а відповідач має статус батька багатодітної сім`ї, тому також звільнений від сплати судового збору, витрати віднести за рахунок держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 141, 247, 263-265, 354, 355, суд -

ухвалив:

позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , право на користування житловим приміщенням у домоволодінні АДРЕСА_1 , що є підставою для реєстрації за вказаною адресою.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: О. С. Гіда

Повний текст судового рішення складений 30.10.2020