П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2020 року місто Київ

справа № 759/12486/15-ц

провадження №22-ц/824/11829/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк"

відповідач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 19 березня 2020 року, ухвалене у складі судді Миколаєць І.Ю.,

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 , як правонаступника ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, зустрічним позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про захист прав споживача та визнання поруки такою, що припинена,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року позивач АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 12 серпня 2005 року між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_3 укладений кредитний договір №K2V4GF00260011, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кошти у розмірі 24200.00 Євро, строком до 12 серпня 2025 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

У забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №K2V4GF00260011, 12 серпня 2005 року, між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 укладено договір поруки №K2V4GF00260011/1.

У зв`язку з порушенням відповідачем ОСОБА_3 виконання зобов`язань за кредитним договором у останнього утворилась заборгованість, яка станом на 1 липня 2015 року складала 19751,34 Євро, з яких: 18327,40 Євро - заборгованість за кредитом; 1229,83 Євро - заборгованість по процентам за користування кредитом; 167,84 Євро - заборгованість по комісії за користування кредитом; 26,27 Євро - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Посилаючись на зазначені обставини, просив солідарно стягнути з відповідачів суму заборгованості.

У травні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з уточненою позовною заявою, в якій зменшив суму заборгованості, та просив стягнути з відповідачів солідарно суму заборгованості в розмірі 5102,47 Євро, яка складається з: 2073,58 Євро - заборгованості за кредитом (тілом кредиту); 206,39 Євро - заборгованості за відсотками за користування кредитом; 271,04 Євро - заборгованість по комісії за користування кредитом; 2551,46 Євро - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

В свою чергу ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк", третя особа: ОСОБА_3 про захист прав споживача та визнання поруки такою, що припинена.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням, якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст. 1050 ЦК України.

Внаслідок того, що під час виконання умов кредитного договору відповідач АТ КБ "ПриватБанк" пропустив строки звернення до суду з позовом до поручителя, не проінформував її про зростання заборгованості, що є порушенням норм чинного законодавства, порука вважається припиненою.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 19 березня 2020 року задоволені позовні вимоги АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 , як правонаступника ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , як правонаступника ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість у розмірі 5102,47 євро за кредитним договором №K2V4GF00260011 від 12 серпня 2005 року та судовий збір у розмірі 3654 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до АТ КБ "ПриватБанк" про захист прав споживача та визнання поруки такою, що припинена - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк".

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване судове рішення ухвалено судом першої інстанції у відсутність відповідача ОСОБА_1 та представника відповідача, незважаючи на те, що вони були присутніми в приміщенні суду та наполягали на своїй участі у судовому процесі. Розгляд справи у відсутність відповідача та її представника призвів до того, що судом першої інстанції не були досліджені всі наявні в матеріалах справи письмові докази, не було надано їм правову оцінку, внаслідок чого судом ухвалено незаконне рішення.

Судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Заявлена банком в уточненій позовній заяві від 24 березня 2017 року загальна сума заборгованості по кредитному договору розраховувалась з врахуванням суми нарахованих процентів та пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань станом на 23 березня 2017 року включно, хоча банк, звернувшись у липні 2015 року до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, тим самим змінив строк виконання основного зобов`язання. А отже, після строку зміни виконання основного зобов`язання кредитор позбавлений був права нараховувати проценти та пеню. Крім того, апелянт посилається на те, що на момент реєстрації за банком права власності на квартиру АДРЕСА_1 , що була предметом іпотеки, вартість квартири значно перевищувала суму заборгованості, яка була заявлена позивачем у позовній заяві. Таким чином, зарахувавши вартість квартири в погашення заборгованості, банк задовольнив свої вимоги. За таких обставин у суду першої інстанції були відсутні підстави вважати суму заборгованості, що зазначена в уточненій позовній заяві, доведеною, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Замовчення банком в уточненій позовній заяві про те, що 11 листопада 2016 року відбулося звернення стягнення на іпотечну квартиру вартістю 22 246,54 євро (за оцінкою банку), що значно перевищує суму боргу, що складається з частини позики, що залишається не сплаченою і процентів, а в розрахунку, доданому до уточненої позовної заяви, вказує про зарахування лише 12 грудня 2016 року суми значно меншої від вартості отриманої у власність іпотечної квартири, містить ознаки фальсифікації доказів та зловживання процесуальними правами, передбачене п.3 ч.2 ст. 44 ЦПК України.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про визнання договору поруки припиненим не оскаржується, а тому апеляційним судом рішення суду першої інстанції в цій частині не переглядається.

Позивач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

В судове засідання представник АТ КБ «Приватбанк» не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення ( т.2 а.с.247 ), причини своєї неявки суду не повідомив, у зв`язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу в його відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та адвокат Дем`янюк В.П., який представляє інтереси відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 12 серпня 2005 року р. між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір № K2V4GF00260011, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 24200.00 Євро на термін до 12 серпня 2025 року, а відповідач зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі у сумі та на умовах, що передбачені договором.

В забезпечення виконання зобов`язання за договором K2V4GF00260011, 12 серпня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №K2V4GF00260011/1. За умовами договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

У зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного зобов`язання станом на станом на 01 липня 2015 року за позичальником рахувалась заборгованість в сумі 19751.34 Євро, яка складається з :18327.40 Євро - заборгованість за кредитом; 1229.83 Євро - заборгованість по процентам за користування кредитом;167.84 Євро - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 26.27 Євро - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

2 липня 2015 року банком направлена позичальнику та поручителю лист-вимога № 30.1.0/2-725, проте вимога залишилася без задоволення, заборгованість не погашена.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" суд першої інстанції виходив із того, що відповідачами належним чином не виконуються взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та договором поруки у зв`язку із чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню солідарно.

Проте, з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Визначення поняття зобов`язання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання (ст.610 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Установлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 12 серпня 2005 року був укладений кредитний договір.. За умовами договору позичальник зобов`язався повертати кредит, сплачувати відсотки на суму залишку заборгованості за кредитом, комісію за розрахунково-касове обслуговування щомісяця.

Відповідно до п.2.3.3 договору банк має право змінити умови договору - зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором у повному обсязі шляхом спрямування відповідного повідомлення . При цьому, згідно ст.212, 611, 651 ЦК України, щодо зобов`язань, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав у зазначену в повідомленні дату. На цю дату позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, комісію й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов`язання за договором.

2 липня 2015 року банк направив повідомлення позичальнику і поручителю, в якому просив у термін не пізніше 5 календарних днів з дати одержання цього повідомлення погасити прострочену заборгованість. У разі несплати простроченої заборгованості у вищевказаний строк, на підставі ст.1050 ЦК України, умов кредитного договору №K2V4GF00260011 від 12 серпня 2005 року та договору поруки № K2V4GF00260011/1 від 12 серпня 2005 року банк вимагав повернути суму кредиту в повному обсязі, а також нараховані проценти та штрафні санкції.

В матеріалах справи міститься реєстр поштових відправлень, інформація щодо отримання позичальником і поручителем повідомлення матеріали справи не містять.

В суд з позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся 10 серпня 2015 року.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах: від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1252цс16, та зробила висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти, а також пені за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Таким чином, починаючи з 10 серпня 2015 року кредитор не міг нараховувати передбачені договором проценти і пені.

З виписки по рахунку ОСОБА_3 , що міститься в матеріалах справи, вбачається, що після звернення позивача до суду на погашення заборгованості за кредитним договором були внесені грошові кошти: 28 серпня 2015 року - 25 Євро, 18 вересня 2015 року - 7,62 Євро, 5 жовтня 2015 року 7,05 Євро, 19 листопада 2015 року - 7,36 Євро, 3 грудня 2015 року - 6,58 Євро, 18 лютого 2016 року - 7,01 Євро. Всього сплачено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором після звернення банку до суду з позовом про дострокове повернення кредиту, нарахованих процентів, пені та комісії - 60,62 Євро.

11 листопада 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу прийнято рішення про державну реєстрацію та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно запис про права власності ПАТ КБ «ПриватБанк» на квартиру АДРЕСА_1 на підставі іпотечного договору від 17 серпня 2005 року ( а.с.153-154).

10 листопада 2016 року на замовлення ПАТ КБ «ПриватБанк» був складений звіт про оцінку майна, відповідно до якого вартість квартири АДРЕСА_1 складала 620000 грн. ( а.с.204-205).

Станом на 11 листопада 2016 року офіційний курс гривні до Євро складав 27,0739.

Таким чином, звернувши у позасудовому порядку стягнення на іпотечну квартиру вартість якої на момент звернення складала 22900 Євро ( 620000 : 27,0739), тим самим банк задовольнив свої вимоги, які були заявлені банком у позові про дострокове повернення кредиту, відсотків, пені, комісії.

З наданого банком до уточненої заяви розрахунку вбачається, що заборгованість, яка існувала станом на 1 липня 2015 року (дата, на яку був складений розрахунок, доданий до позовної заяви) , станом на листопад 2016 року була збільшена за рахунок нарахованих процентів та пені.

З урахуванням того, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти, а також пені за кредитом припинилося з моменту звернення до суду, коли банк пред`явив до позичальника вимогу згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, підстави вважати, що за рахунок іпотечного майна, на яке було звернуто стягнення в позасудовому порядку, не була погашена заборгованість в сумі 19690,72 Євро ( 19751,34 Євро - 60,62 Євро( сплачених після звернення кредитора до суду)) відсутні.

Суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув, не встановив обставини, які підлягали встановленню, дійшов висновків, які не відповідають встановленим обставинам. При цьому, суд неправильно застосував норми матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування удового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення в цій частині про відмову у задоволенні цих вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України у зв`язку з задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_1 , з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 19 березня 2020 року в частині задоволених вимог АТ КБ «ПриватБанк» скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Акціонерному товариству Комерційний Банк «ПриватБанк» відмовити у задоволенні позову про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , як правонаступника ОСОБА_3 , ОСОБА_2 заборгованості.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 5481 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 30 жовтня 2020 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус