Номер провадження: 22-ц/813/8139/20
Номер справи місцевого суду: 523/2339/18
Головуючий у першій інстанції Шепітко І.Г.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

02.11.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів: Дрішлюка А.І., Громіка Р.Д.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 23 січня 2019 року по справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Ю.С., учасники справи Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_2 , на дії приватного виконавця, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23 січня 2019 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Ю.С. відмовлено.

20 серпня 2020 року ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу на вищезазначену ухвалу суду, в якій міститься клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

В обґрунтування поважності причини пропуску строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 зазначає, що копію ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 23 січня 2019 року не отримував, у зв`язку з цим просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали суду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року викладені ОСОБА_1 причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 23 січня 2019 року, визнані апеляційним судом неповажними та залишено апеляційну скаргу без руху з наданням строку для надання клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду із зазначенням поважних та обґрунтованих причин для такого поновлення, та надання оригіналу квитанції про судовий збір в розмірі 420,40 гривень.

28 жовтня 2020 року ОСОБА_1 подав до суду оригінал квитанції про сплату судового збору в розмірі 420,40 гривень та заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 23 січня 2019 року.

В обґрунтування поважності причини пропуску строку на апеляційне оскарження ОСОБА_3 зазначає, що про наявність ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 23 січня 2019 року він дізнався 29 липня 2020 року, після того його представник ознайомився з матеріалами справи. Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що зі своєю скаргою на рішення приватного виконавця він звернувся ще 14 лютого 2018 року, однак після того як минуло декілька місяців скарга так і не була розглянута, він уже і не розраховував на судовий захист своїх прав, та його зацікавленість в розгляді скарги дещо зменшилась, тому ОСОБА_1 деякий час не цікавився розглядом своєї скарги. Також ОСОБА_1 зазначає, що вважав що його представник ОСОБА_4 контролює рух справи, однак зв`язок з ним було втрачено, оскільки його було раптово затримано на пів року, у зв`язку з цим просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали суду.

Однак, вищевикладені обставини, на які посилається скаржник в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд визнає не поважними, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Поважними причинами для поновлення строку на апеляційне оскарження визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

З матеріалів справи встановлено, що 14 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Ю.С. (а. с. 1-5).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2018 року відкрито провадження по справі за скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Ю.С. та призначеного справу до розгляду у відкритому судовому засіданні (а. с. 7).

В подальшому ОСОБА_1 особисто отримав судову повістку про виклик до суду на 04 квітня 2018 року о 11.30 год., про що розписався в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а. с. 17).

01 листопада 2018 року ОСОБА_1 подав до суду клопотання про розгляд скарги без його участі (а. с. 52).

06 грудня 2018 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 отримав судову повістку про виклик до суду на 01 листопада 2018 року о 15.00 год. (а. с. 59).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23 січня 2019 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Ю.С. відмовлено (а. с. 64-66).

Згідно вищевикладеного вбачається, що ОСОБА_1 було достовірно відомо про наявність цивільної справи за його скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Ю.С., однак ОСОБА_1 протягом більш ніж півтора року з моменту постановлення ухвали суду, жодним чином не реалізовував своє право на доступ до судового рішення та оскарження його в апеляційному порядку.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує на те, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-X). Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави - учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини держава, яка створює суди апеляційної чи касаційної інстанцій, має забезпечити, щоб особи, які відповідають перед законом, мали можливість користуватись всіма фундаментальними гарантіями статті 6 Конвенції в провадженнях у цих судах (рішення у справі «Делкурт проти Бельгії», від 17 січня 1970 року, пункт 25, Серія А N 11; п. 27 рішення Суду у справі «Пелевін проти України», no. 24402/02, від 20 травня 2010 року).

Однак, при цьому, Суд зазначає, що право на доступ до суду не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час, такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (пункти 22 - 23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, пункти 37-38 рішення у справі «Мушта проти України» від 18 листопада 2010 року) .

У справі «Устименко проти України» Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ( рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).

Більше того, у рішенні ЄСПЛ від 19 лютого 2009 «Христов проти України», заява №24465/04, Європейський суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду.

Крім того, вирішуючи питання щодо поважності пропуску строку на оскарження, апеляційний суд враховує правовий висновок Верховного суду України викладений в ухвалі по справі №5-45кз17 від 24 лютого 2017 року, відповідно до якого несвоєчасне отримання копії судового рішення саме по собі не може бути визнано поважною причиною пропуску строку. Визнати поважною причиною можливо лише в сукупності з іншими обставинами, обумовленими поважністю, з огляду на які цей строк було пропущено. Особа має можливість реалізувати своє право на доступ до судових рішень через Єдиний державний реєстр судових рішень шляхом пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Апеляційний суд звертає увагу, що ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 23 січня 2019 року оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 28 січня 2019 року.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та може призвести до порушення прав іншої сторони процесу. Зазначена конвенційна норма зобов`язує щоб судові процедури були справедливі для обох сторін справи.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд визнає неповажними, викладенні ОСОБА_1 причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 23 січня 2019 року, оскільки ОСОБА_1 було достовірно відомо про наявність цивільної справи за його скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Ю.С., однак заявник протягом більш ніж півтора року з моменту постановлення ухвали суду, жодним чином не цікавився розглядом справи, не реалізовував своє право на доступ до судового рішення та оскарження його в апеляційному порядку.

При цьому, згідно вимог чинного цивільно-процесуального законодавства, практики Європейського суд з прав людини та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ОСОБА_1 зобов`язаний був в розумні строки цікавитись станом відомого йому судового провадження, зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Отже, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 23 січня 2019 року слід відмовити, оскільки підстави наведені в заяві про поновлення строку є неповажними.

Керуючись ст. 358 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 23 січня 2019 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з моменту її підписання.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

А.І. Дрішлюк