ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 653/4477/18 Головуючий в І інстанції Крапівіна О.П.
Номер провадження 22-ц/819/852/2020 Доповідач Полікарпова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючогоПолікарпової О.М.
суддівВоронцової Л.П.
Ігнатенко П.Я.
секретарСікора О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області у складі судді Крапівіної О.П. від 02 березня 2020 року у цивільній справі за позовом керівника Генічеської місцевої прокуратури в інтересах Херсонської обласної державної адміністрації та Генічеської районної державної адміністрації до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди водного об`єкту та повернення земельної ділянки,

встановив:

У грудні 2018 року керівник Генічеської місцевої прокуратури звернувся до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування позову зазначив, що рішенням ХVI сесії шостого скликання Херсонської обласної ради від 05.04.2012 року №438 ОСОБА_1 надано у тимчасове користування на умовах оренди терміном на 15 років водний об`єкт місцевого значення озеро, загальною площею 16,9 га, що знаходиться на території Новодмитрівської сільської ради Генічеського району, для риборозведення. Встановлено ставку орендної плати за 1 га площі водного дзеркала у розмірі 51,42 грн. та доручено Генічеській районній державній адміністрації укласти договір на право тимчасового користування водним об`єктом з ОСОБА_1 , у якому передбачити вільний доступ худоби до водопою, надання можливостей відпочинку мешканцям села, вилов риби на договірних умовах, та погодити його з державними органами охорони навколишнього природного середовища та водного господарства.

01 лютого 2013 року такий договір між Генічеською райдержадміністрацією та ОСОБА_1 укладено.

Однак з часу укладення вказаного договору оренди, в порушення його умов, а також в порушення вимог ст. ст. 4, 51 ВК України та ст. ст. 59, 116, 125, 126 ЗК України ОСОБА_1 фактично використовує ділянку водного фонду без укладення договору оренди земельної ділянки під водним об`єктом та його державної реєстрації.

У зв`язку з викладеним, просить суд розірвати укладений між Генічеською районною державною адміністрацією Херсонської області та ОСОБА_1 договір оренди водного об`єкту від 01.02.2013 року, вилучити у ОСОБА_1 та повернути у володіння Херсонської обласної державної адміністрації водний об`єкт місцевого значення озеро, загальною площею 16,9 га, розташований на території Новодмитрівської сільської ради Генічеського району Херсонської області та земельну ділянку державної форми власності, загальною площею 16,9 га, розташовану під водним об`єктом площею 16,9 га, на території Новодмитрівської сільської ради Генічеського району Херсонської області.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, та посилаючись на його невідповідність нормам матеріального і процесуального права, а також невідповідність фактичним обставинам справи, просив його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову керівника Генічеської прокуратури в інтересах Херсонської ОДА та Генічеської РДА. Стягнути з Генічеської місцевої прокуратури на його користь судовий збір за подання апеляційної скарги.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який бажає і може захищати інтереси держави. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що Херсонська ОДА та Генічеська РДА не можуть чи не бажають здійснювати захист інтересів держави та самостійно звертатись до суду з відповідним позовом. Крім того вказує, що посилання прокурора у позовній заяві на те, що визначені ним позивачі належним чином не здійснюють відповідні повноваження із захисту інтересів держави, без доведення цього відповідними доказами, не є підставою для участі прокурора. Вважає, що у прокурора відсутні законні підстави для звернення з даним позовом до суду в інтересах держави в особі Херсонської ОДА та Генічеської РДА.

Крім того зазначає, що невід`ємною частиною договору оренди водного об`єкта місцевого значення є акт про передачу-прийом водного об`єкта, який ним укладений з Генічеською РДА 01.02.2013 року та у якому зазначено про те, що йому передано водний об`єкт та земельну ділянку на підставі договору оренди земельної ділянки. Це дає підстави вважати, що на момент укладення договору оренди водного об`єкта місцевого значення був укладений і договір оренди земельної ділянки, тому умови п.6.4.3 договору ним не порушені.

У відзиві на апеляційну скаргу Прокуратура Херсонської області зазначає, що позивач порушує інтереси держави через безоплатне та безпідставне використання земельної ділянки водного фонду державної власності площею 16,9 га, яка є національним багатством, перебуває під особливою охороною держави та має використовуватись виключно у відповідності до закону. В свою чергу уповноваженими суб`єктами, а саме Генічеською районною державною адміністрацією та Херсонською обласною державною адміністрацією протягом тривалого часу не вживаються заходи до поновлення порушених інтересів держави шляхом розірвання договору оренди водного об`єкта та повернення його разом з земельною ділянкою державі.

З метою недопущення залишення інтересів держави незахищеними, виконуючи саме субсидіарну роль, керуючись приписами Конституції України, ЗУ «Про прокуратуру» та ЦПК, до суду з позовом звернувся саме прокурор.

Крім того зазначає, що право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав, тому доводи апеляційної скарги про фактичне укладення договору оренди земельної ділянки є безпідставними, адже не доведені належними та допустимими доказами. Вказує, що умовами договору оренди водного об`єкту передбачено, без будь-яких застережень, право орендодавця розірвати договір у разі невиконання орендарем його умов. Невиконання умов вказаного договору доведено прокурором в суді та не спростовано відповідачем.

Херсонська обласна державна адміністрація у відзиві на апеляційну скаргу вказує, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню.

Посилаючись на практику Верховного Суду, зазначає виключні випадки, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді - це порушення або погроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави».

Вважає, що представництво прокуратурою інтересів держави в особі Генічеської районної державної адміністрації (далі Генічеська РДА) та Херсонської обласної державної адміністрації (далі Херсонська ОДА) було обумовлено необхідністю захисту прав держави на земельну ділянку, тому підставою для представництва інтересів держави є об`єктивна обставина порушення інтересів держави у зв`язку з невиконанням апелянтом умов договору оренди водного об`єкту.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 адвокат Сисоєв М.М. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити. Також зазначив, що у вересні 2020 року його довіритель звернувся до Херсонської ОДА з заявою про укладення договору оренди земельної ділянки під водним об`єктом, однак йому безпідставно відмовлено у цьому.

Прокурор Волкова Л.М. доводи апеляційної скарги не визнала, рішення суду просила залишити без змін.

Представник Херсонської ОДА Бабенко Л.М. доводи апеляційної скарги не визнала та пояснила, що на протязі багатьох років у бюджеті Херсонської ОДА відсутні кошти на сплату судового збору для звернення до суду з метою захисту інтересів держави. Тому, отримавши повідомлення від прокурора про виявлене порушення водного та земельного законодавства, Херсонська ОДА була позбавлена можливості захистити інтереси держави в судовому порядку.

Генічеська РДА направила до суду апеляційної інстанції заяву про розгляд справи у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем, в порушення умов договору оренди водного об`єкта від 01 лютого 2013 року, не укладено у встановлений договором строк договір оренди землі водного фонду, чим порушено інтереси держави. Доказів того, що такий договір укладався, а також того, що відповідачу створювались перешкоди в укладенні такого договору, відповідач суду не надав.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Частина четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Такий правовий висновок міститься у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18.

З матеріалів даної справи вбачається, що 20 липня 2018 року Генічеською місцевою прокуратурою направлено до Херсонської обласної державної адміністрації та Генічеської державної адміністрації лист № 96/1976-18 про неукладення ОСОБА_1 , відповідно до умов договору оренди водного об`єкта від 01 лютого 2013 року, договору оренди земельної ділянки водного фонду. Враховуючи, що Херсонська обласна державна адміністрація та Генічеська державна адміністрація не вживала заходів цивільно-правового характеру щодо усунення порушень умов договору з боку ОСОБА_1 , прокуратура повідомила, що звернеться з позовною заявою в інтересах держави до суду про розірвання договору оренди водного об`єкту та повернення земельної ділянки державної власності (а.с.23).

З моменту звернення прокуратури з листом до Херсонської обласної державної адміністрації та Генічеської державної адміністрації (20.07.2018 року) та до подання позовної заяви до суду (29.12.2018 року ) пройшло більше чотирьох місяців. За вказаний термін ні Генічеська державна адміністрація, ні Херсонська обласна державна адміністрація з позовом до суду щодо розірвання договору оренди водного об`єкту не звернулися, заперечень проти подання позову Генічеською місцевою прокуратурою не надали. Крім того, у суді підтримали позов прокурора та просили його задовольнити.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що посилання скаржника на відсутність підстав для представництва прокуратурою інтересів держави є необґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що 01 лютого 2013 року між Генічеською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 було укладено договір оренди водного об`єкта місцевого значення.

За умовами п.1.1. вищезгаданого договору орендодавець, на підставі рішення XIV сесії шостого скликання Херсонської обласної ради від 05 квітня 2012 року № 438 «Про надання у тимчасове користування на умовах оренди водного об`єкта місцевого значення гр. ОСОБА_1 » надав, а орендар прийняв в строкове платне користування на умовах оренди водний об`єкт місцевого значення (озеро), розташоване на території Новодмитрівської сільської ради Генічеського району Херсонської області.

Згідно п.2.1 договору водний об`єкт місцевого значення площею 16,9 га надається в оренду для риборозведення.

Водний об`єкт надається в оренду строком на 15 років з дати його підписання (п.3.1. договору).

Пунктом 6.4.3. договору визначено, що орендар зобов`язаний протягом року укласти договір оренди земельної ділянки водного фонду.

Дія договору може бути припинена після закінчення строку його дії, за взаємною згодою сторін, на підставі рішення суду, а також в інших випадках, передбачених чинним законодавством (п. 3.5 договору).

Відповідно до п. 6.1.8 договору орендодавець має право розірвати достроково договір, зокрема, у випадках порушення або невиконання орендарем умов договору.

Згідно акту про передачу та прийом водного об`єкту від 01 лютого 2013 року Генічеська районна державна адміністрація, в присутності Новодмитрівського сільського голови ОСОБА_2 , передала водний об`єкт місцевого значення (озеро) площею 16,9 га для риборозведення ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 прийняв зазначений водний об`єкт (а.с.13).

01 липня 2013 року набув чинності Закон «Про аквакультуру», яким внесені зміни до статті 51 Водного кодексу і встановлено, що водні об`єкти надаються у користування за договором оренди земель водного фонду на земельних торгах у комплексі із земельною ділянкою. 29.05.2013 року Кабінетом Міністрів України прийнята Постанова «Про затвердження Типового договору оренди водних об`єктів».

Разом з прийняттям цих законодавчих актів Державним агенством рибного господарства були розроблені Методичні рекомендації з надання у користування на умовах оренди водних об`єктів для цілей аквакультури.

Згідно п.4 Методичних рекомендацій при перегляді чинних договорів оренди водних об`єктів, укладених до 1 липня 2013 року, приводячи їх у відповідність до Типового договору оренди водних об`єктів, у разі належного виконання орендарем договору оренди що переглядається, земельні торги не проводяться.

Разом з тим суб`єктам аквакультури, які до 1 липня 2013 року використовували водні об`єкти на підставі договору оренди землі (без укладання договору оренди водного об`єкту), або на підставі договору оренди водного об`єкта (без укладення договору оренди землі), необхідно забезпечити комплексність використання складових водного об`єкта шляхом укладення додаткових угод до діючих договорів відповідно до закону.

З листа Відділу у Генічеському районі Головного управління держгеокадастру у Херсонській області від 03.07.2018 року № 10-21-0.25-346/109-18 вбачається, що договори оренди землі водних об`єктів, зареєстровані за ТОВ «Агроспівдружність», за ОСОБА_1 такий договір не зареєстрований (а.с.17).

Листом від 25 липня 2018 року №02/31-302/1651 Генічеська державна районна адміністрація Херсонської області повідомила керівника Генічеської місцевої прокуратури про те, що між громадянином ОСОБА_1 та Генічеською районною державною адміністрацією договір оренди земельної ділянки водного фонду не укладався (а.с.20).

Згідно листа Виконавчого комітету Новодмитрівської сільської ради від 23 липня 2018 року, зі слів ОСОБА_1 договір оренди земельної ділянки перебуває в стадії укладання (а.с.21).

12 вересня 2018 року Головним управлінням держгеокадастру у Херсонській області було проведено обстеження земельної ділянки та перевірка дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельною ділянкою водного фонду під водним об`єктом місцевого значення (озеро) на території Новодмитрівської сільської ради, за результатами якої були складені акти № 404-ДК/258/АО/10/01-18 та № 404-ДК/523/АО/00/01-18, з яких вбачається, що вказана земельна ділянка використовується громадянином ОСОБА_1 за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування та за відсутності правочину щодо цієї земельної ділянки.

Відповідно ст. 14 Конституції України та ст. 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно до ст. 6 Водного кодексу України води (водні об`єкти) є виключно власністю Українського народу і надаються тільки у користування.

Статтею 51 Земельного кодексу (в редакції чинній на момент укладення договору оренди) встановлено, що у користування на умовах оренди водні об`єкти (їх частини) місцевого значення та ставки, що знаходяться в басейнах річок загальнодержавного значення, можуть надаватися водокористувачам лише для риборозведення, виробництва сільськогосподарської і промислової продукції, а також у лікувальних і оздоровчих цілях.

Право водокористування на умовах оренди оформляється договором, погодженим з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними

адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища.

Умови, строки і збір за оренду водних об`єктів (їх частин) визначаються в договорі оренди за згодою сторін.

За положеннями ст. 4 Водного кодексу України та ст. 58 Земельного кодексу (в редакції на час укладення договору) до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів; штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів.

У відповідності до ч. 4 статті 59 Земельного кодексу громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту.

Порядок надання земель водного фонду в користування та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством (ст. 85 Водного кодексу України).

Стаття 124 Земельного кодексу регулює порядок передачі земельних ділянок в оренду.

У відповідності до ч.1 зазначеної статті передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Як зазначено у ч. 9 статті ст. 79-1 Земельного кодексу земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Договір оренди землі водного фонду під орендованим водним об`єктом ОСОБА_1 з моменту укладення договору оренди водного об`єкту та на момент звернення прокуратури до суду з позовом не укладено, що підтверджується матеріалами справи. Також апелянтом не надано доказів того, що ним вживались заходи до розроблення технічної документації на земельну ділянку, яка знаходиться під орендованим ним водними об`єктом, без чого укладення договору оренди земельної ділянки не є можливим.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ОСОБА_1 порушено умови договору про оренду водного об`єкту, що є підставою, передбаченою законом та договором, для його розірвання.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

За таких обставин твердження апелянта про те, що земельна ділянка під водним об`єктом передана йому в оренду на підставі акту передачі-приймання є таким, що суперечить закону.

Частиною другою статті 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Оскільки невиконання умов договору є підставою для його розірвання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки договір оренди земельної ділянки водного фонду, яка знаходиться під водним об`єктом не укладено, тому договір оренди водного об`єкту підлягає розірванню, а водний об`єкт та земельна ділянка, на якій він розташований, підлягають вилученню та передачі їх законному розпоряднику - Херсонській обласній державній адміністрації.

Посилання апелянта на те, що під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції він намагався укласти договір оренди земельної ділянки під водним об`єктом, але йому безпідставно у цьому відмовлено не можуть бути враховані колегією суддів при перевірці законності оскаржуваного рішення, оскільки ці обставини можуть бути підставою для звернення до суду із самостійним позовом.

Будь-яких інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, апелянтом не наведено.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 02 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.М. Полікарпова

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.П. Воронцова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ П.Я. Ігнатенко

Повний текст постанови складений 03 листопада 2020 року.

Суддя О.М. Полікарпова