Справа № 308/7471/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі: головуючого судді Шумило Н.Б.,

за участю секретаря Просяник В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгород в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Управління Активами», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати виконавчий напис №996, вчинений 20.01.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 20.01.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено вищевказаний виконавчий напис, яким запропоновано стягнути з неї заборгованість по кредитному договору №490158050 від 21.07.2009, укладеного з ПАТ «Альфа Банк» в розмірі 30 586,48 грн. Вважає, що вчинення вказаного виконавчого напису не відповідає вимогам загального та спеціального законодавства, яким регулюється порядок здійснення даної процедури. Зазначає, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом були порушені вимоги ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат» щодо вчинення виконавчих написів нотаріусом лише в разі, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Посилається на п.11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Також звертає увагу, що станом на момент вчинення виконавчого напису діяла Постанова Київського апеляційного суду адміністративного від 22.02.2017, якою було скасовано п.1 та п.2 Постанови КМУ №662 від 26.11.2014. В подальшому 01.11.2017 Вищий адміністративний суд України, остаточно скасував норму Постанови КМУ, на підставі якої нотаріус вчинив виконавчий напис №1756 від 29.03.2017.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.07.2020 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

Одночасно з поданням позовної заяви позивачкою до суду подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа , який оскаржується та клопотання про витребування в приватного виконавця Табінського О.В. копії документів виконавчого провадження №62396435, в тому числі виконавчого напису №996 від 21.01.2020 року.

Ухвалою суду від 31.07.2020 заяву про забезпечення позову задоволено, вжито заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису №996 від 20.01.2020, який вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.В.

Ухвалою суду від 25.08.2020 клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено, витребувано в приватного виконавця Табінського О.В. копії документів виконавчого провадження №62396435 щодо виконавчого напису №996 від 21.01.2020 року.

Крім того, 17.09.2020 року на адресу суду від директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Управління Активами» - Велікданова С.К. поступило письмове клопотання про врегулювання спору за участі судді.

Ухвалою суду від 05.10.2020 року у задоволенні заяви директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Управління Активами» - Велікданова С.К. про врегулювання спору за участю судді, відмовлено.

У судовове засідання позивач та її представник - адвокат Ракущинець А.А. не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи. При цьому, представник позивача адвокат Ракушинець А.А. подав заяву, в якій заявив, що факт понесення судових витрат буде подано позивачем в якості доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Крім того, зазначив що позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити повністю та розгляд справи здійснити без участі позивача, що відповідає вимогам ч.3 ст.211 ЦПК України.

Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія Управління Активами» та третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, в тому числі шляхом розміщення повідомлення на офіційному веб - сайті судової влади України, відзиву та пояснень не подали, а тому суд вважає, що справу слід вирішити за їх відсутності за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст.12 ЦПК України та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 21.07.2009 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа Банк» 21.07.2009 року було укладено кредитний договір № 490158050 на суму 14430, 26 грн.

З матеріалів справи вбачається, що право вимоги за кредитним договором №490158050 від 21.07.2009 року відступлено відповідачу - ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами».

20.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. вчинено виконавчий напис №996, про стягнення з ОСОБА_1 на користь правонаступника ПАТ «Альфа Банк» - ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» заборгованість в розмірі 30 586,48 грн. відповідно до кредитного договору №490158050 від 21.07.2009 року.

На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Табінським О.В. 30.06.2020 року відкрито виконавче провадження №62396435.

Крім того, приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Табінським О.В. у ВП №62396435 від 30.06.2020 року винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 основну винагороду у сумі 3058,65 грн., а 13.07.2020 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, ОСОБА_1 .

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Згідно із ч. 1ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 1статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" (надалі - Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (надалі «Порядок»).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону).

Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону та Глава 16 розділу ІІ Порядку.

Так, згідно зі статтею 87 Закону, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (надалі «Перелік»).

Статтею 88 Закону визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи:

- якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем;

- за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (далі Перелік).

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку.

26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами" та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин".

Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року.

Тобто, на час вчинення спірного виконавчого напису, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору.

Незважаючи на те, що судовим рішення були скасовані зміни до Переліку в частині вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, виконавчий напис був вчинений на кредитному договорі № 490158050 від 21.07.2009, який нотаріально не посвідчений та не забезпечений іпотекою. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису 20 січня 2020 року були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню.

Щодо доводів позивача стосовно того, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено нотаріусом без дотримання вимог Закону щодо наявності безспірної заборгованості та з пропуском строків звернення, то суд зазначає наступне.

Крім того, на думку суду, навіть у разі наявності правових підстав у відповідності до п.2 Переліку документів, за яких стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 для вчинення виконавчого напису нотаріуса, то неможливість вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, визначеної у відповідності до виконавчого напису від 20.01.2020 року була обумовлена й іншими обставинами, наведеним нижче.

Так, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі № 6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 березня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19) та Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду справа № 569/8884/17 (провадження № 61-48189св18) у постанові від 14.08.2019.

Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.

З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Крім того, судом не встановлено факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача.

Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Крім того, згідно з позицією ВСУ, яка викладена Великою палатою Верховного Суду у справі № 826/20084 від 20.06.2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Щодо посилань позивача, що виконавчий напис вчинено щодо заборгованості, яка виникла поза спливом строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Як вбачається з копії долученого кредитного договору №490158050 від 21.07.2009 року, в такому строк виконання був визначений сторонами не пізніше 21.07.2019 року, відтак, трирічний строк з дня виникнення права вимоги за вказаним кредитним договором не сплив, тому в цій частині обгрунтування позовача не приймаються судом до уваги.

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України).

Виходячи з викладеного, беручи до уваги недоведеність відповідачем факту подання нотаріусу документів на підтвердження безспірної заборгованості позивача, а також заперечення позивача щодо наявності безспірної заборгованості перед ТзОВ «Фінансова компанія Управління Активами», суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса вчинено з порушенням норм чинного законодавства, тому підлягає визанню таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст. ст. 3, 5, 13 , 81 , 141 , 223 , 258-259 , 268, 272-273 , 280-285 , 354-353 ЦПК України, Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 N296/5 , суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Управління Активами», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Виконавчий напис № 996 від 20 січня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічевим Олегом Миколайовичем, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Управління Активами» заборгованості в розмірі 30 586,48 грн. (тридцять тисяч п`ятсот вісімдесят шість гривень сорок вісім копійок) відповідно до кредитного договору №490158050 від 21.07.2009 року - визнати таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Управління Активами» (08200, київської області, м. Ірпінь, вул. Стельмаха, 9 А, оф.203, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) - 1261,20 грн. сплаченого судового збору.

Заходи забезпечення позову, вжиті постановою ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 липня 2020 у справі продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

АДРЕСА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Управління

Активами», 08200, київської області, м. Ірпінь, вул. Стельмаха, 9 А, оф.203, ().

Третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов

Олег Михайлович, 01001, м. Київ, вул. Мала Житомирська, буд.6/5.

Дата складення повного рішення суду 02 листопада 2020 року.

Суддя Ужгородського міськрайонного

суду Закарпатської області Шумило Н.Б.