Справа № 357/4570/20
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 листопада 2020 рокуБілоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді - Бондаренко О. В., при секретарі - Вангородській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника відповідача, адвоката Сови Віталія Анатолійовича, про ухвалення додаткового рішення, у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватної фірми «СТЕПАНЕНКО І К», третя особа: директор Приватної фірми «СТЕПАНЕНКО І К» Степаненко Юрій Олександрович, про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
12.05.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати судовий наказ Приватної фірми «СТЕПАНЕНКО І К» від 15.08.2019 року № 43 «Про звільнення» та поновити його на посаді комерційного директора Приватної фірми «СТЕПАНЕНКО І К»; стягнути з Приватної фірми «СТЕПАНЕНКО І К» на його користь розрахунок при звільненні за час вимушеного прогулу з 16.08.2019 року по день прийняття судового рішення та стягнути судові витрати у справі.
15.05.2020 року у вказаній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
01.07.2020 року судом постановлено ухвалу про проведення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
06.10.2020 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватної фірми «СТЕПАНЕНКО І К», третя особа: директор Приватної фірми «СТЕПАНЕНКО І К» Степаненко Юрій Олександрович, про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відмовлено.
19.10.2020 року представник відповідача, адвокат Сова Віталій Анатолійович, подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат мотивуючи тим, що у відзиві, на виконання п. 8 ч. 3 ст. 178 ЦПК України, відповідач зазначив, що орієнтовно очікує понести витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000,00 грн. Під час судового засідання 06.10.2020 року, до закінчення судових дебатів, ним була зроблена відповідна заява. Між відповідачем Приватної фірми «СТЕПАНЕНКО І К» та адвокатом Совою Віталієм Анатолійовичем укладений договір про надання правничої допомоги за № 7/ЦП від 09.06.2020 року. Відповідно до додатку № 1 розмір гонорару за консультування, складання процесуальних документів та представництво в суді першої інстанції є фіксованим та складає 25 000,00 грн. На підставі договору про надання правничої допомоги № 7/ЦП, додатку № 1 від 09.06.2020 року, відповідач сплатив кошти за надання правничої допомоги, що підтверджується платіжними дорученнями та довідкою про зарахування грошових коштів на рахунок. Тому, просив суд ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватної фірми «Степаненко І К» судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000,00 грн.
Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялені належним чином.
02.11.2020 року представник відповідача, адвокат Сова Віталій Анатолійович, подав до суду заяву, в якій просив розгляд питання про додаткове рішення розглядати у відсутності відповідача та його представника, заяву про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу підтримує та просить задовольнити в повному обсязі.
Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, матеріали додані до заяви, дійшов до наступних висновків.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас, згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За змістом ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
Згідно із положенням ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
У п 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року, справа № 1-23/2009, щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу), визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:
1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);
2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;
3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;
4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;
5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;
6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Тобто, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Однак, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Представник відповідача на підтвердження стягнення судових витрат надав договір про надання правничої допомоги № _7_/ЦП від 09.06.2020 року, додаток № 1 до договору про надання правничої допомоги № 7/ЦП від 09.06.2020 року, копію ордера серії КС № 776871 від 09.06.2020 року, акт № 7/ЦП про надання правничої допомоги від 07.10.2020 року, детальний опис виконаних робіт (наданих послуг) на підставі договору про надання правничої допомоги № 7/ЦП від 09.06.2020 року від 07.10.2020 року, рахунок-фактури № 7/ЦП/1 від 09.06.2020 року на суму 10 000,00 грн., платіжне доручення № 4843 від 14.08.2020 року на суму 10 000,00 грн. (призначення платежу за надання правничої допомоги зг. дог № 7/ЦП від 09.06.2020 року), рахунок - фактура № 7/ЦП/2 від 07.10.2020 року на суму 15 000,00 грн., платіжне доручення ; 5015 від 07.10.2020 року на суму 15 000,00 грн. (призначення платежу за надання правничої допомоги зг. дог №7/ЦП від 09.06.2020 року) та довідка вих. № 7/ЦП від 08.10.2020 року відповідно до якої Приватна фірма «СТЕПАНЕНКО І К» на виконання договору про надання правничої допомоги № 7/ЦП від 09.06.2020 року перерахувала гонорар в розмірі 25 000,00 грн., які зараховані на рахунок ОСОБА_2 , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 235-245).
Відповідно до п. 2 додаток № 1 до договору про надання правничої допомоги № 7/ЦП від 09.06.2020 року, розмір гонорару за консультування, складання процесуальних документів та представництво в суді першої інстанції є фіксованим та складає 25 000,00 грн.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Згідно правової позиція, викладеної в постанові Великої палати Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було здійснено фактичні витрати на правничу допомогу в розмірі 25 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 4843 від 14.08.2020 року на суму 10 000 грн., що платником коштів є ПФ «СТЕПАНЕНКО І К», отримувач ОСОБА_2 , призначення платежу за надання правничої допомоги зг. дог № 7/ЦП від 09.06.2020 року та платіжним дорученням № 5015 від 07.10.2020 року на суму 15 000 грн., що платником коштів є ПФ «СТЕПАНЕНКО І К», отримувач ОСОБА_2 , призначення платежу за надання правничої допомоги зг. дог № 7/ЦП від 09.06.2020 року (а.с. 242, 244).
Представник позивача заперечуючи проти суми витрат на правничу допомогу стверджує, що відповідачем не надано доказу, що гонорар є розумним та враховує витрачений адвокатом час, крім того, сума витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірною з обсягом наданих адвокатських послуг з урахуванням часу здійснення представництва у суді, зокрема участь у двох судових засіданнях, одне з яких було відкладене у зв`язку з необхідністю ознайомлення з матеріалами справи.
Так, з матеріалів доданих до справи, вбачається, що представником відповідача подано опис послуг за договором про надання правничої допомоги № _7_/ЦП від 09.06.2020 року, однак не додано в підтвердження здійсненної правової допомоги розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
Відповідно до ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
При розгляді справи судом, учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Представник відповідача в своїх запереченнях зазначає, що позивач на даний час не працює, оскільки звернувся до суду з позовом про поновлення його на роботі, тому вказаний розмір витрат на правничу допомогу є для нього занадто обтяжливий, однак в матеріалах справи міститься витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 197), відповідно до якого ОСОБА_1 , являється засновником Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Степ-Агро», а доказів того, що дане підприємство не є прибутковим матеріали справи не містять.
Представник позивача, також, обґрунтовує свої заперечення тим, що відповідачем ПФ «Степаненко І К» були перераховані грошові кошти за надання правничої допомоги на рахунок ФОП ОСОБА_2 , а не на рахунок адвоката ОСОБА_2, як фізичної особи, яка провадить індивідуальну професійну діяльність.
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, ОСОБА_2 (код НОМЕР_2 ) зареєстрований як фізична особа - підприємець (основний вид діяльності 69.10- діяльність у сфері права).
Суд не приймає до уваги вказані твердження представника позивача, оскільки відповідно до платіжного доручення № 4843 від 14.08.2020 року платник ПФ «Степаненко І К» сплатив кошти отримувачу ОСОБА_2 10 000,00 грн. за надання правничої допомоги зг. дог. 7/ЦП від 09.06.2020 року, платіж який сплачено по рахунку-фактурі № 7/ЦП/1 від 09.06.2020 рокувиписаний адвокатом Совою Віталієм Анатолійовичем та відповідно до платіжного доручення № 5015 від 07.10.2020 року платник ПФ «Степаненко І К» сплатив кошти отримувачу ОСОБА_2 15 000,00 грн. за надання правничої допомоги зг.дог. 7/ЦП від 09.06.2020 року, платіж який сплачено по рахунку-фактурі № 7/ЦП/1 від 07.10.2020 року, який виписаний адвокатом Совою Віталієм Анатолійовичем, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 241-244).
Інших доказів до суду, щодо сплати коштів відповідачем ПФ «Степаненко І К» на рахунок ФОП ОСОБА_2 , а не на рахунок адвоката ОСОБА_2, до суду надано не було.
Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Встановлено, що відповідач відповідно до положень статті 134 ЦПК України надав попередній розрахунок судових витрат, який міститься у відзиві на позов (а.с. 82-86).
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому ст. 270 цього Кодексу.
Судом встановлено, що заява про ухвалення додаткового рішення подана протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, та представник відповідача адвокат Сова Віталій Анатолійович заявив в судовому засіданні про те, що докази щодо понесених відповідачем судових витрат будуть надані до суду у передбачений термін.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню.
Таким чином, враховуючи вищезазначене, беручи до уваги предмет позову та обставини даної справи, значення справи для позивача, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), обсяг наданих адвокатом послуг та їх складність, витрачений представником відповідача час на участь в судових засіданнях (06.08.2020 року, 06.10.2020 року) і складення заяв по суті справи та відсутність розрахунку погодинної вартості наданих юридичних послуг, суд приходить до висновку, про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн., що відповідатиме вимогам розумності та співмірності.
Керуючись ст. 133, 137, 141, 142, 246, 270, 258, 259, 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд -
Заяву про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватної фірми «СТЕПАНЕНКО І К», третя особа: директор Приватної фірми «СТЕПАНЕНКО І К» Степаненко Юрій Олександрович, про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, задовольнити частково.
Додаткове рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складання додаткового судового рішення. Учасник справи, якому додаткове рішення не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.
Додаткове рішення складено 03.11.2020 року.
СуддяО. В. Бондаренко