Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

спр. 336/4409/20

пр.2/336/2618/2020

м. Запоріжжя 3 листопада 2020 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Зарютіна П.В.,

при секретарі Олексієнко С.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом: ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 р. позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про встановлення порядку користування земельною ділянкою, в якому просить суд встановити порядок користування земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , між співвласниками ОСОБА_1 і ОСОБА_2 відповідно до належних сторонам часток в праві спільної часткової власності: ОСОБА_1 на 19/50 часток житлового будинку виділити в користування земельну ділянку (S-2) площею 251,70 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; ОСОБА_2 на 31/50 частку житлового будинку виділити в користування земельну ділянку (S-1) площею 423,30 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; земельні ділянки (S-3) загальною площею 40,00 кв.м. залишити в спільному користуванні співвласників житлового будинку; стягнути з відповідача судові витрати.

Позов обґрунтовано тим, що позивачу на праві приватної власності належить 19/50 часток житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на нерухоме майно набуте на підставі договору, посвідченого нотарiуcом П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори 23 листопада 2002 р. за реєстровим № 3-1371 та зареєстроване ОП ЗМБТІ 04 грудня 2002 р. в реєстровій книзі № 171 за реєстровим № 29518. Відповідач ОСОБА_2 є співвласником зазначеного житлового будинку, їй належить 31/50 частка в нерухомому майні. Спірний житловий будинок розташований на земельній ділянці, площа якої за рішенням виконкому Шевченківської районної ради від 22.02.1994 р. №99/7 складає 621 кв.м., а з урахуванням висновків проведеної геодезії - 715 кв.м. Земельна ділянка не є приватизованою та знаходиться в комунальній власності.

3 2017 року в провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебувала цивільна справа № 336/4042/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення порядку користування земельною ділянкою. По цій справі ухвалою суду було призначено експертизу, яка проводилась Запорізьким відділенням Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз. Відповідно до висновку були визначені ідеальні частки земельної ділянки співвласників житлового будинку з урахуванням часток в праві власності на нерухоме майно: ОСОБА_2 - 443,30 кв.м. (715,0 х 31.50), ОСОБА_1 - 271,70 кв.м. (715,0 х 19/50),а запропоновано декілька варіантів встановлення порядку користування територією земельної ділянки АДРЕСА_1 , за кожним з цих варіантів частина земельної ділянки залишається в загальному користуванні співвласників. Позивач вважає, що варіант №1 є найсприятливіший для сторін. Відповідно до варіанту №1, згідно з яким розмір земельної ділянки, яка виділяється в користування співвласнику ОСОБА_2 , складає 423,30 кв.м. ($-1), що на 20,00 кв.м. менше ідеальної частки земельної ділянки з урахуванням її частки в праві спільної часткової власності. Розмір земельної ділянки, яка виділяється в користування співвласнику ОСОБА_1 , складає 251,70 кв.м. (S-2), що на 20,00 кв.м. менше ідеальної частки земельної ділянки з урахуванням її частки в праві спільної часткової власності. Межі земельних ділянок, що виділяються в спільне користування співвласників житлового будинку, складають загальну площу 40,00 кв.м. (S-2).

Посилаючись на ст.. 120 Земельного кодексу України, на той факт, що між сторонами склалися неприязні стосунки, просить суд встановити порядок користування земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , між співвласниками ОСОБА_1 і ОСОБА_2 відповідно до належних сторонам часток в праві спільної часткової власності: ОСОБА_1 на 19/50 часток житлового будинку виділити в користування земельну ділянку (S-2) площею 251,70 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; ОСОБА_2 на 31/50 частку житлового будинку виділити в користування земельну ділянку (S-1) площею 423,30 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; земельні ділянки (S-3) загальною площею 40,00 кв.м. залишити в спільному користуванні співвласників житлового будинку.

Ухвалою суду від 19.08.2020 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотань будь-якої зі сторін про інше.

Відповідач ОСОБА_2 подала до суду заперечення на позовну заяву, відповідно до яких позов не визнала, та зазначила, що встановлення порядку користування земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно варіанту № 1 висновку судово-будівельної експертизи № 393-18 від 29.07.2019 р., істотно порушить її права як співвласника житлового будинку, просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Окрім того зазначила, що з висновком експерта за результатами судової земельно-технічної експертизи №393-18 не згодна у зв`язку з неможливістю застосування жодного запропонованого варіанту.

У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з нижченаведених підстав.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується та сторонами не оспорювалося те, що позивачу та відповідачу на праві спільної часткової власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Сторони є співвласниками житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , частка позивачки ОСОБА_1 складає 19/50 частин житлового будинку, частка відповідачки ОСОБА_2 складає 31/50 частину житлового будинку.

Право власності позивачки ОСОБА_1 на 19/50 часток житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори 23.11.2002 р. за реєстровим № 3-1371, який зареєстровано ОП ЗМБТІ 04.12.2002 р. в реєстровій книзі № 171 за реєстровим № 29518.

Оскільки відповідачем до заперечень на позов не додано документів, що посвідчують її право власності на частку житлового будинку, але відповідач ОСОБА_2 не заперечує, що їй на праві власності належить саме 31/50 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , керуючись приписами ч. 1 ст. 82 ЦПК України, суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Отже, частки співвласників в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , складають: Позивачка ОСОБА_1 - 19/50 частин, Відповідачка ОСОБА_2 - 31/50 частин.

Згідно висновку судово-будівельної експертизи № 393-18 від 29.07.2019 р., виконаної Запорізьким відділенням Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, площа спірної земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 складає 715,0 кв.м. Земельна ділянка не приватизована. Документально, на території спірної земельної ділянки узгоджений порядок користування між співвласниками не встановлено.

Із загальної площі земельної ділянки - 715,0 кв.м., площі земельних ділянок, які підлягають виділу кожному із співвласників відповідно до часток дорівнюють: на ідеальну частку Позивачки ОСОБА_1 в 19/50 частини, площа земельної ділянки складає 271,70 кв.м. (715,0 х 19/50); на ідеальну частку Відповідачки ОСОБА_2 - 31/50 частини, площа земельної ділянки складає 443,30 кв.м. (715,0 х 31/50).

Судовий експерт Майстренко І.О. за результатами проведення судово-будівельної експертизи № 393-18 від 29.07.2019 р. прийшов до висновку, що технічно можливі варіанти встановлення порядку користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 між співвласниками, за умови забезпечення підходу співвласників до виділеної їм частини житлового будинку, відповідно до їх часток у домоволодінні. Експертом запропоновано чотири можливі варіанти порядку користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 .

За варіантом № 1 порядку користування, на території земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до часток співвласників загальна площа земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , яка використовується при розрахунках S = 715,0 кв.м. Межі земельної ділянки, яка виділяється у користування співвласнику, позивачці ОСОБА_1 площею 251,70 кв.м. (на схемі S-2). Межі земельної ділянки, яка виділяється у користування співвласнику, відповідачці ОСОБА_2 площею 423,30 кв.м. (на схемі S-1). Межі земельної ділянки, яка виділяється у спільне користування співвласників загальною площею 40,00 кв.м. (40,00/2 = 20,00 кв.м.) (на схемі S-3).

Оскільки сторонами по справі не заявлено про розгляд будь-якого іншого із запропонованих експертом варіантів встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Суд вважає недоведеними та такими, що спростовуються належними доказами, заяви відповідачки ОСОБА_2 щодо розміщення на спірній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 належного їй гаражу літ. Д, адже за висновком експерта Майстренка І.О. він відсутній серед будівель та споруд, які розташовані за вказаною адресою.

Стосовно заяви відповідачки ОСОБА_2 про неможливість для неї у разі встановлення порядку користування земельною ділянкою за варіантом № 1 висновку судово-будівельної експертизи № 393-18 від 29.07.2019 р. доступу до лічильника та водогону, суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, зокрема, висновок експерта Майстренка І.О. та технічний паспорт на житловий будинок за вищевказаною адресою, встановив, що колодязь водогону з лічильником (водомір), якими користується відповідачка ОСОБА_2 , розташований на земельній ділянці, яка за варіантом № 1 висновку судово-будівельної експертизи № 393-18 від 29.07.2019 р. залишається в спільному користуванні співвласників (на схемі S-3).

Стосовно заяви відповідачки ОСОБА_2 щодо самовільно збудованого на спірній земельній ділянці гаражу літ. «Ж», який належить позивачці ОСОБА_1 , судом досліджено матеріали технічного паспорту на житловий будинок, в якому зазначено, що відповідно до розпорядження виконкому від 30.11.2009 р. гараж літ. Ж не є самовільною спорудою, про що ОП ЗМБТІ зроблено відповідний запис в технічному паспорті на житловий будинок.

Суд не погоджується з твердженням відповідачки ОСОБА_2 про постійне користування нею спірною земельною ділянкою в цілому, оскільки відповідно до ч. 1, 2 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Подібні положення містяться й у статті 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Частиною 1 ст. 88 Земельного кодексу України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Частиною 4 ст. 88 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Частиною 1 п. «а», ч. 2 ст. 95 Земельного кодексу України передбачено, що землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право самостійно господарювати на землі.

Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Частинами 2, 3 ст. 103 Земельного кодексу України визначено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Згідно п-п. 6-7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», спори щодо додержання правил добросусідства - обов`язку власників і землекористувачів обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо), - розглядаються судами відповідно до статей 103-109 ЗК України і в тому разі, коли вони попередньо не розглядалися відповідним органом місцевого самоврядування чи органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України).

Відповідно до пунктів 18-1, 19 вказаної вище постанови, розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, визначається шляхом проведення за клопотанням сторін експертизи з врахуванням чинних нормативних документів у галузі будівництва, санітарних норм та правил тощо.

У справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо.

При пред`явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо.

Згідно із частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які необхідно оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 суд, дослідивши запропоновані судовим експертом у висновку судово-будівельної експертизи № 393-18 від 29.07.2019 р. варіанти користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , приходить до висновку, що варіант № 1 порядку користування на території земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 в повній мірі відповідає часткам, належним співвласникам в праві спільної часткової власності на житловий будинок та забезпечить їх права та інтереси, надасть можливість нормального користування частинами будинку, господарськими будівлями та спорудами, які перебувають у власності сторін та здійснення догляду за ними, можливість проходу з АДРЕСА_1 на подвір`я, тощо.

Такий висновок суду підкріплюється й тим, що варіант № 1 порядку користування на території земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 не тягне за собою відступу від часток співвласників, а також має незначний розмір земельної ділянки, що залишається в спільному користуванні співвласників житлового будинку.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

У відповідності ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 840,80 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263-265 ЦПК України, ст. 15, 16, 401-405 ЦК України, ст.98-101 ЗК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування земельної ділянкою - задовольнити.

Встановити порядок користування земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до варіанту № 1 висновку експерта за результатами проведення судово-будівельної експертизи № 393-18 від 29.07.2019 р.

Виділити, згідно варіанту № 1 висновку експерта за результатами проведення судово-будівельної експертизи № 393-18 від 29.07.2019 р., у користування ОСОБА_1 земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 251,70 квадратні метри (S-2 - на схемі).

Виділити, згідно варіанту № 1 висновку експерта за результатами проведення судово-будівельної експертизи № 393-18 від 29.07.2019 р., у користування ОСОБА_2 земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 площею 423,30 квадратні метри (S-1 - на схемі).

Виділити, згідно варіанту № 1 висновку експерта за результатами проведення судово-будівельної експертизи № 393-18 від 29.07.2019 р., у спільне користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельні ділянки, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 40,00 квадратні метри (40,00/2 = 20,00 квадратні метри) (S-3 - на схемі).

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП:_не відомий) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) суму судового збору у розмірі 840,80 грн.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Суддя П.В. Зарютін