Номер провадження: 22-ц/813/1493/20
Головуючий у першій інстанції Лічман Л. Г.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Драгомерецького М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дрішлюка А.І.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Павлючук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 червня 2019 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи - Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одеса, про визнання недійсним та скасування заповіту, -

В С Т А Н О В И В:

29 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , третья особа - Малиновська державна нотаріальна контора у м. Одеса, про визнання недійсним та скасування заповіту.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що їй стало відомо про те, що у 2013 році її батько ОСОБА_3 захворів на онкологічну хворобу. Під час телефонних розмов ОСОБА_3 постійно стверджував, що залишить їй у спадок 1/2 частину бабусиного будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

08 квітня 2016 року ОСОБА_3 підписав заповіт, в якому на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все своє майно, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що на день його смерті буде належати йому, та на що за законом від матиме право заповів ОСОБА_2 ..

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що ОСОБА_3 через власний психічний та емоційний стан вчинив заповіт у момент, коли він не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними.

На підставі чого вона звернулась до суду із вказаним позовом та просила суд задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі з наведених у позовній заяві правових підстав.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала. У відзиві на позовну заяву вона зазначила, що відсутні будь-які докази, які б підтверджували незадовільний психоемоційний стан ОСОБА_3 у момент складення заповіту.

Малиновська державна нотаріальна контора у м. Одеса в особі завідувача Мельник Л.В. надала суду пояснення відповідно до яких зазначено, що під час посвідчення заповіту ОСОБА_3 порушень діючого законодавства не було. Заповідач особисто з`явився до нотаріальної контори, повідомив нотаріуса про свою волю, отримав роз`яснення змісту статей 1234 - 1236, 1241, 1254, 1307 ЦК України, особисто прочитав текст заповіту та підписав його в присутності нотаріуса. Крім того, від Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одеса надійшла заява про розгляд справи за відсутності третьої особи.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Розгляд справи призначено на 28 жовтня 2020 року, однак відповідно до розпорядження голови Одеського апеляційного суду про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи Одеського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року №12, у зв`язку з ускладненням епідеміологічної ситуації в м. Одесі та із підтвердженням у працівників Одеського апеляційного суду діагнозу COVID-19, з метою запобігання поширенню захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, серед співробітників та відвідувачів Одеського апеляційного суду та забезпечення безпечних умов праці працівникам суду тимчасово, на час установлення на території м. Одеси рівня епідемічної небезпеки: помаранчевий або червоний, зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинити їх допуск до залів судових засідань.

Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

27 жовтня 2020 року до суду надішло клопотання адвоката Данилюка А.Б., що діє в інтересах ОСОБА_2 про розгляд справи за їх відсутності.

У день судового засідання, 28 жовтня 2020 року, від ОСОБА_1 надішло клопотання про відкладення розгляду справи у звязку із її перебуванням на лікуванні та бажанням надати суду особисті пояснення та заперечення по справі.

Однак, належних та допустимих доказів на підтвердження даних обставин позивачем ОСОБА_1 надано не було.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

При цьому, явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

На підставі зазначеного, колегія суддів дійшла до висновку про залишення клопотання про відкладення розгляду справи без задоволення та розгляд справи за відсутності сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 04 листопада 2020 року.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що волевиявлення заповідача ОСОБА_3 під час складання спірного заповіту, не відповідало його внутрішній волі, та що він не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними, а отже в силу вимог частин першої, другої статті 215 ЦК України, відсутні підстави для визнання заповіту недійсним.

Колегія суддів, погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 від першого шлюбу.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 серпня 1994 року і проживали в квартирі, яка належала ОСОБА_2

ОСОБА_3 , позивач ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_4 , 2011 року народження, зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

08 квітня 2016 року ОСОБА_3 особисто з`явився до нотаріальної контори, повідомив нотаріуса про свою волю, отримав роз`яснення змісту статей 1234 - 1236, 1241, 1254, 1307 ЦК України і підписав заповіт, в якому на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все своє майно, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що на день його смерті буде належати йому, та на що за законом від матиме право заповів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заповіт посвідчений держаним нотаріусом Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одеса зі слів ОСОБА_3 .. В тексті заповіту ОСОБА_3 особисто написав, що цей заповіт ним прочитаний уголос та власноручно підписаний.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 свої вимоги щодо недійсності заповіту від 08 квітня 2016 року, складеного ОСОБА_3 , обґрунтовувала тим, що заповідач хворів на онкологічну хворобу, що позбавляло його можливості розуміти значення своїх дій і керувати ними.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно із частиною першою статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Статтею 1234 ЦК України встановлено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

За своєю юридичною природою заповіт є одностороннім правочином, який дійсний за умови додержання встановленої законом форми та змісту. Отже, на заповіт як односторонній правочин розповсюджуються загальні норми цивільного законодавства стосовно підстав та наслідків визнання недійсності правочинів.

Відповідно до статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання; має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, його підписує інша особа, що засвідчується у відповідному порядку із зазначенням причин, за яких текст заповіту не міг підписати заповідач власноруч; має бути посвідчений нотаріусом або уповноваженою на це посадовою, службовою особою визначеною статтями 1251 - 1252 ЦК України.

Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Стаття 1257 ЦК України передбачає, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Вимоги щодо порядку посвідчення заповіту нотаріусом встановлені статтею 1248 ЦК України.

Згідно із пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 105 ЦПК України).

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину необхідно робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі та йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами (стаття 89 ЦПК України), будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи могла в конкретний момент вчинення правочину особа розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення, позивач ОСОБА_1 не скористалась своїм правом та відповідного клопотання нею заявлено не було, а відповідно до норм чинного цивільно-процесуального законодавства суд самостійно не може ініціювати питання щодо призначення експертизи.

Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 клопотання про призначення експертизи також не заявляла.

Відомостей про будь-яку хворобу, будь-який розлад психічної діяльності ОСОБА_3 , знаходження його на обліку або лікуванні у психіатричних закладах в матеріалах справи відсутні. В картках амбулаторно та стаціонарно хворого ОСОБА_3 за період з 19 вересня 2016 року зазначається, що хворіє з вересня 2016 року. Будь-яка інформація щодо хронічного стійкого психічного розладу або функціонального розладу психіки, порушення фізіологічних процесів в організмі, чи інших хворобливих явищ, що могли викликати тимчасовий розлад психіки під час укладання та підписання заповіту 08 квітня 2016 року відсутня.

Позивачем не доведено обставин відсутності волевиявлення заповідача ОСОБА_3 щодо складання заповіту, що є його процесуальним обов`язком.

Таким чином, колегія суддів, приходить до висновку, що ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, дослідивши докази у справі та давши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав вважати заповіт від 08 квітня 2016 року таким, що не відповідає вимогам закону. Факт не усвідомлення ОСОБА_3 значення своїх дій та неможливість керувати ними у момент вчинення заповіту не підтверджується належними та допустимими доказами.

Отже, суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно з`ясував обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, дав їм правильну оцінку та правильно виходив з того, що законні підстави для задоволення позову відсутні.

У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява № 4241/03) від 28 жовтня 2010 року, остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11Конвенції(див. вищепункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (GarciaRuiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 382-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено: 04 листопада 2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік