Заводський районний суд м. Запоріжжя

Провадження №: 2/332/979/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
Головуючого судді - Марченко Н.В.,
при секретарі Литвиненко І.Т.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Держави України в особі Міністерства юстиції України про відшкодування шкоди .
Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулася до Заводського районного суду із зазначеним позовом. В обґрунтування зазначили, що у жовтні 2016 року позивачі звернулись до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Держави в особі Запорізької міської ради про стягнення грошової компенсації завданої шкоди.
Така позовна заява була мотивована тим, що рішенням державного реєстратора Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області Рощиної Д.О. від 17 квітня 2013 року при розгляді їх заяви від 02 квітня 2013 року їм відмовлено у державній реєстрації права власності на ремонтно-механічну майстерню літ. А, А-2.
Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 25.09.2013 по справі № 808/6589/13-а, яка набрала законної сили 25.09.2014, визнано протиправним та скасовано вказане рішення про відмову у державній реєстрації та зобов`язано Реєстраційну службу Запорізького міського управління юстиції Запорізької області розглянути заяву позивачів від 02 квітня 2013 року, з урахуванням вимог цієї постанови суду.
Вказаним судовим рішенням встановлено, що державний реєстратор Рощіна Д.О., в порушення вимог законодавства, не обґрунтувала причину відмови та підставу для прийняття такого рішення, що унеможливило оцінку судом існування таких підстав та обгрунтованості прийнятого рішення. За результатами розгляду цієї позовної заяви Запорізьким окружним адміністративним судом постановлено розглянути заяву позивачів від 02.04.2013.
У серпні 2016 року представником позивачів отримано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Запорізького міського управління юстиції Бачурина О.В. про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №28723110 від 14.03.2016.
19.10.2016 державним реєстратором Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради прийнято рішення № 31925081 про відмову у державній реєстрації права власності.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачі не довели позовних вимог, зокрема, протиправні дії державного реєстратора та наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями державного реєстратора та негативними наслідками.
Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 17 травня 2018 року апеляційну скаргу позивачів залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог позивачів є законним та обгрунтованим, оскільки позивачі не довели позовних вимог.
Згідно наданого відповідачем відзиву вбачається , що вони не визнають позовні вимоги вважаючи, що спричинення немайнової шкоди позивачами не доведено.
У судовому засіданні представник позивачів підтримав позовні вимоги, вважає їх такими , що підлягають задоволенню з підстав указаних в позові.
Представник відповідача в судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити, оскільки моральна шкода не була спричинена.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.
Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Судом встановлено, що у жовтні 2016 року позивачі звернулись до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Держави в особі Запорізької міської ради про стягнення грошової компенсації завданої шкоди з тих підстав що рішенням державного реєстратора Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області Рощиної Д.О. від 17 квітня 2013 року при розгляді їх заяви від 02 квітня 2013 року їм відмовлено у державній реєстрації права власності на ремонтно-механічну майстерню літ. А, А-2.
Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 25.09.2013 по справі № 808/6589/13-а, яка набрала законної сили 25.09.2014, визнано протиправним та скасовано вказане рішення про відмову у державній реєстрації та зобов`язано Реєстраційну службу Запорізького міського управління юстиції Запорізької області розглянути заяву позивачів від 02 квітня 2013 року, з урахуванням вимог цієї постанови суду.
Вказаним судовим рішення встановлено, що державний реєстратор Рощіна Д.О., в порушення вимог законодавства, не обґрунтувала причину відмови та підставу для прийняття такого рішення, що унеможливило оцінку судом існування таких підстав та обгрунтованості прийнятого рішення.
Отже, адміністративним судом встановлено, що протиправність дій державного реєстратора Рощиної Д.О. полягала лише у невмотивуванні своїх висновків щодо відмови в реєстрації нерухомого майна за позивачами, що є порушенням порядку розгляду заяви, а саму ж обґрунтованість чи необґрунтованість такої відмови адміністративний суд не аналізував. За результатами розгляду цієї позовної заяви Запорізьким окружним адміністративним судом постановлено лише розглянути заяву позивачів від 02.04.2013, а не зареєструвати за позивачами право власності на об`єкт нерухомості, оскільки суд не може перебирати на себе повноваження реєструючого органу і давати оцінку повноті та відповідності документів, які подавались позивачем для реєстрації, перш ніж це зробить сам реєстратор. Реєстратор таку оцінку документам не дав, а саме не зазначив конкретної підстави для відмови у реєстрації права власності.
У серпні 2016 року представником позивачів отримано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Запорізького міського управління юстиції Бачурина О.В. про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №28723110 від 14.03.2016.
19.10.2016 державним реєстратором Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради прийнято рішення № 31925081 про відмову у державній реєстрації права власності.
Підставами для відмови у здійсненні реєстрації права власності стало те, що документи, які надані для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та іншим нормативно-правовим актам. Проте, при розгляді заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, встановлено, що в порушення вимог п. 1.6. Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженою Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 121 від 09.06.1998, яка діяла на момент укладення договору купівлі-продажу № 3099 від 27.04.1999 між ВАТ «ЮЦМГО» та ТОВ «РМСП «Газоочистка», зазначений договір купівлі-продажу не було зареєстровано, що порушує вимоги законодавства чинного на момент укладання договору.
Крім того, з поданих документів державний реєстратор не зміг встановити об`єкт нерухомого майна, права відносно якого переходять до заявника.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачі не довели позовних вимог, зокрема, протиправні дії державного реєстратора та наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями державного реєстратора та негативними наслідками.
Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 17 травня 2018 року апеляційну скаргу позивачів залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог позивачів є законним та обгрунтованим, оскільки позивачі не довели позовних вимог.
В подальшому Верховним Судом під час розгляду касаційної скарги позивачів встановлено, що позивачам двічі відмовлено у державній реєстрації права власності на ремонтно-механічну майстерню літ. А, А-2, а саме рішенням державного реєстратора Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області Рощиної Д.О. від 17 квітня 2013 року та рішенням державного реєстратора Департамент) реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 19 жовтня 2016 року.
Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 25.09.2013, яка набрала законної сили, визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області Рощиної Д. О. від 17 квітня 2013 року про відмову у державній реєстрації та зобов`язано Реєстраційну службу Запорізького міського управління юстиції Запорізької області розглянути заяву позивачів від 02 квітня 2013 року, з урахуванням вимог цієї постанови суду.
Вказаним судовим рішення встановлено, що державний реєстратор, в порушення вимог законодавства, не обгрунтувала причину відмови та підставу для прийняття такого рішення, що унеможливлює оцінку судом існування таких підстав та обгрунтованості прийнятого рішення.
Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
Оскільки адміністративним судом встановлено, що протиправність дій державного реєстратора Рощиної Д.О. полягала лише у невмотивуванні своїх висновків щодо відмови в реєстрації нерухомого майна за позивачами, що є порушенням порядку розгляду заяви, а саму ж обгрунтованість чи необґрунтованість такої відмови адміністративний суд не аналізував, постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2013 року не є преюдиційним для вирішення справи, що переглядається.
З огляду на це, безпідставними є доводи касаційної скарги про те, що постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2013 року є преюдиційною для вирішення цієї справи.
Установивши зазначені обставини, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивачів майнової шкоди, оскільки протиправність відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і його протиправним діянням матеріалами справи не підтверджується.
Зазначені висновки відповідають установленим обставинам справи та нормам матеріального права, а доводи, викладені у касаційній скарзі, цих висновків не спростовують.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Отже, Верховним Судом зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів встановлено, що вона є необгрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, тому наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.
Ухвалою Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою позивачів на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.02.2018 та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 17.05.2018 у справі за позовом до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про стягнення грошової компенсації завданої шкоди.
Щодо завданої шкоди позивачам в результаті ігнорування і невиконання Апеляційним судом Запорізької області Постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 25.09.2013 року, суд виходить з наступного.
Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді). Отже,Заводський районний суд м. Запоріжжя не має можливості оцінювати дії (рішення) Апеляційного суду Запорізької області в межах розгляду зазначених позивачами справ і визнавати їх як протиправні, що в свою чергу є необхідним для застосування такої міри відповідальності як відшкодування шкоди.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Держави в особі Міністерства юстиції України про відшкодування шкоди відмовити.
Повний текст рішення виготовлено 30.10.2020 року.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Суддя Н.В. Марченко