н/п 2/490/1064/2020 Справа № 490/5909/19
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

28 жовтня 2020 року Центральний районний суд м. Миколаєва

в складі головуючого судді Гуденко О.А.,

при секретарі Дудник Г.С.,

розглянув у порядку позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства Страхова компанія "ІНТЕР-ПОЛІС" про відшкодування витрат за договором обов`язкового страхування ,-

ВСТАНОВИВ:

04 липня 2019 року позивач через свого предтсавника адвоката Драненка Віктора Володимировича звернувся до суду з позовом до ПрАТ СК "ІНТЕР-ПОЛІС", в якому просив стягнути з страховика на користь страхувальника страхові виплати в розмірі 127 346,74 грн. в обгрунтування позову посилається на те, що 09 жовтня 2018 року близьео 8.54 год , він керуючи автомобілем «Субару Форестер», державний номерний знак НОМЕР_1 , в м. Миколаєві по вул.Велика Морська в напрямку вул.Пушкінська в районі з перехрестям з вул.Наваринською в не встановленому для пішоїходів місці здійнив наїзд на пішохіда ОСОБА_2 , в результаті чого останній завдано тяжких тілесних ушкоджень, вона була доставлена в Лікарню швидкої медичної допомоги.

В подальшому 28.03.2019 року кримінальне провадження за ознаками, передбаченим ч.2 ст. 286 КК України було закрито в зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована у ПРАТ СК «Інтер-Поліс» згідно поліса АМ 2888552. Відповідно до вказаного полісу ліміт відповідальності ПРАТ СК «Інтер-Поліс» за шкоду заподіяну життю та здоров`ю потерпілого складає 200 000,00 грн. Він надежним чином повідомив страховика про настання страхоіого випадку . У зв`язку з терміновою необхідністю лікування потерпілої ОСОБА_2 ним було затрачено кошти на її лікування у сумі 127 346,74 грн та надано чеки до страхової компані. Вказана сума підлягає сплаті ПрАТ СК «Інтер-Поліс» страхувальнику, проте йому було в ціьому відповідачем безпідставно відмовлено. Він, як особа яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована , після задоволення вимоги потерпілого має право звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому в розмірах та обсягах згідно з обов`язками страховика як сторони договору.

Ухвалою судді від 09.07.2019 у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, з повідомленням сторін.

Протокольною ухвалою від 22.04.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Представник позивача на кожне судове засідання подавав заяву про розгляд справи без його участі, жодних клопотань суду не заявляв.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду відповідач повідомлявся неодноразово та завчасно належним чином.Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність учасників справи за правилами заочного загального позовного провадження відповідно до ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 09.10.2018 о 08 год. 54 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Субару Форестер», державний номерний знак НОМЕР_1 , в м.Миколаєві рухався по проїжджій частині вул.В.Морська в напрямку до вул.Пушкінська . у цей же час попереду автомобіля на проїздну частину вул.В.Морська в районі перехрестя із вул.Наваринською у невстановленому для переходу пішоходів місці почала перетинати пішохід ОСОБА_2 . в рекузльтаті ДТП пішохід ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження та каретою швидкої медичної допомоги була доставлена до ЛШМД м.Миколаєва.

Постановою слідчого СВ Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області від 28 березня 2019 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0003891 від 09.10.2018 року закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення , передбаченого ст. 286 КК України.

Як вбачається з даної постанови, пішохід ОСОБА_2 , грубо порушила вимоги п.п. 4.7,4.14 "а,б" ПДР України . Відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями водія ОСОБА_1 та ДТП та наслідками, що настали в її результаті.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1069 від 25.10.2018 року ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження у вигляді саден в області обличчя справа, кістей рук, колінних суглобів, рани тім`яно-скроневої області зліва, перелому лівої тім`яної та скроневої кістки злів з переходом на основу черепа , крововиливу над твердою мозковою оболонкою , забою головного мозку, перелому кісток тазу. Дані тілесні ушкодження відносятьяс до категорії тяжких тілесних ушкоджень з ознакою небезепеки для життя.

На час скоєння дорожньо-транспортної пригоди, майнові інтереси страхувальника ОСОБА_3 , пов`язані з забезпеченим автомобілем «Субару Форестер», державний номерний знак НОМЕР_1 , були застраховані у ПрАТ СК «ІНТЕР-ПОЛІС» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АМ/2888552. Страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю становив 200 000 грн, розмір франшизи 1000 грн. , термівн дії зх 10.03.2018 по 09.03.2019 року.

13 травня 2019 позивач звернувся до ПрАТ СК «Інтер-Поліс» із заявою про відшкодування витрат на лікування ОСОБА_2 , потерпілої в ДТП, яка мала місце 09.10.2018.

14 травня 2019 року йому надано відповідь, що Страховик не погоджував жодним чином ні з страхувальником, ні з потерпілою особою порядок, розмір та спосіб здійснення витрат у даному випадку, що на підставі ч.2 п. 36.4 ст. 36 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є підставою для відмови у квиплаті компенсації понесених витрат. Страхувальнику листом за № 2783 від 17.12.2018 року надано відповідь на заяву від 09.10.2018 року.

З наведеного випливає, що страхувальник ОСОБА_3 своєчасно повідомила страховика про ДТП, що сталася 09.10.2018 року - як страховий випадок.

Оскільки вимоги Ухвали суду про забезпечення доказів від 20 листопада 2019 року, якою витребувано у СК "Інтер-поліс" матеріали страхової справи, згідно страхового полісу обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів № АМ/2888552, страхової події , яка відбулась 09.10.2018 року - відповідачем не виконані без повідомлення причин, незважаючи на неодноразове належне повідомлення судом, суд за положеннями ч.10 ст. 84 ЦПК України, здійснює розгляд справи за наявними в ній доказами, а також залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ.

Так, позивачем суду надано копії чеків та квитанцій на придбання медичних препаратів та ліків на загальну суму 127 346,74 грн., з яких:

- 7920 грн за придбання фіксаторів для тазових кісток від 09.10.2018 року;

- 141,33 грн+ 677,70 грн +78,20+1584,34 грн+ 314,20 грн+54, 30 грн+152,96 грн+71,32 грн+526,07 грн+ 366,41 грн+ 7,55 грн - за придбання ліків 09 жовтня 2018 року ;

- 66 грн + 683,82+2803,36+167,20+1457,55+122,59+35,25+9,00+35,25 - за придбання медичних препаратів та ліків 10 жовтня 2018 року;

- 85,06+24,29+44,62+4122,27+472,92 +9,79 - за 11 жовтня 2018 року ;

- 118,77 + 48,72+879,30+5080,79 - за 12.10.2018 року;

- а також квитанції на придбання ліків від 22,23,24,30,31 жовтня 2018, 01,02,03,04,05,06,07,08,09,10,11,12,13,14 ,15,16 листопада 2018 року.

За положеннями частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень чч.1 та 2 ст.509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст.11 цього кодексу.

За загальним правилом, відповідальність несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст.1187 ЦК).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до ч. 3 ст. 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених ч.1 ст. 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Із наведених вище норм чинного законодавства вбачається, що заподіяння шкоди ушкодженням здоров`я і, до того ж, джерелом підвищеної небезпеки презюмується протиправним.

У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 та ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних-транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У відповідності до п. 1.3 ст. 1 Закону, потерпілі - це юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок ДТП з використанням транспортного засобу.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (п. 9.1. ст. 9 Закону).

Страхові виплати згідно п. 9.4. цієї статті за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Відповідно до ч. 22.1 ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У відповідності до ст. 23.1 вказаного Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;

У відповідності до ст. 24 Закону, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

У відповідності до ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Оскільки відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках МТСБУ), повідомлення про ДТП встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування.

Пунктом 24.1 статті 24 Закону №1961-IV визначено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Зміст приведеної норми дає підстави дійти висновку про те, що для сплати страхового відшкодування потерпіла особа має надати не тільки платіжні документи з купівлі лікарських засобів тощо, але й документально підтвердити необхідність їх придбання (витяг з історії хвороби, рецепти на придбання ліків тощо), тобто довести наявність причинно-наслідкового зв`язку між пригодою та лікуванням.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За такого, оскільки позивачем не надано суду доказів на документальне підтвердження необхідності придбання лікарських та медичних препаратів потерпілій особі і про витребування судом таких позивач та його представник клопотання не заявляв, суд приходить до висновку, що обгрунтованими можуть вважатися лише витрати, які здійсним позивач 09-12 жовтня 2018 року, тобто безпосередньо після доставлення потеріплої особи до лікарні, адже поза розумним сумнівом вона потребувала термінового лікування.

Щодо витрат на придбання лікарських засобів 22 жовтня -16 листопада 2018 року - то жодного документального підтвердження необхідності їх придбання та наявності причинно-наслідкового зв`язку між пригодою та подальшим лікуванням позивачем суду не надано.

За такого, суд вважає документально підтвердженою суму на придбання лікарських препаратів та медичних засоібв на загальну суму 28 160 грн 43 коп. , що підтверджуєтьмся платіжними документами за 09-12 жовтня 2018 року.

Згідно ч.ч.1,4статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, у якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі.

Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

Так, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань деліктному та договірному.

Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбаченихстаттею 1194 ЦК Українипідстав.

Потерпілий може відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди.

У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

За позицією Верховного Суду (постанова від 04.07.2018 року) відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Враховуючи викладене,сума матеріального збитку,визначена позивачем може повністю покриватися страховою сумою,визначеною у полісі № АМ/2888552 від 09.03.2018 року, яким був застрахований транспортний засіб під керуванням позивача.

Відповідач не виконав свої зобов`язання по договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відмовившись виплатити суму страхового відшкодування.

Виходячи з положень п. 37.1.3 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Аналіз зазначених норм права дає підстави стверджувати, що настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати потерпілому страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Зокрема, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди.

Не заслуговують на увагу суду доводи відповідача про те, що страховик здійснює компенсацію витрат страхувальника, за умови, що такі витрати здійснюються за згодою страховика (МТСБУ), у компенсації витрат може бути відмовлено повністю або частково, якщо такі витрати здійснені без попереднього погодження із страховиком, виходячи з наступного:

Підстави для відмови в здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) визначені в п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Цією нормою не передбачено відмови у виплаті страхового відшкодування в разі неузгодження між страховиком та заявником (потерпілим) розміру страхового відшкодування.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10.10.2018 року №308/8358/15-ц.

У той же час, матеріали цієї справи не містять доказів того, що страхова компанія, отримавши повідомлення страхувальника ( відсутність повідомлення від потерпілої - з огляду на тяжкість отриманих нею тілесних ушкоджень та перебування на стаціонарном лікуванні - є цілком виправденим та зрозумілим) , виконала свій обов`язок, передбачений п. 34.1 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», і направила експерта на місце настання страхового випадку для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Тобто страхова компанія усунулась від виконання своїх обов`язків, про що вищезазначено, не створивши умов для погодження з нею витрат на лікування потерпілого.

Згідно ст. 12 п. 12.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується.

З урахуванням вищевикладеного, наданих позивачем належних та допустимих доказів у вигляді квитанцій щодо витрат, пов`язаних з лікуванням ОСОБА_2 , позовні вимоги ОСОБА_1 в розмірі 28 160 грн 43 коп. є обґрунтованими.

Також суд враховує, що відповідно до п. 36.4 ст. 36 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника, яким у цих правовідносинах виступає страховик.

При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування.

Отже, ОСОБА_1 , який не є страхувальником за вищевказаним договором, не є потерпілим у страховому випадку проте є особою, яка завдала шкоди потерпілому, не вчиняла кримінального правопрушення , є особою, яка має право на отримання відшкодування - є поза розумним сумнівом погодженою з потрепілим особою, яка здійснила лікування потерпілої.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18) та від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19)).

У пункті 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що «саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту».

При цьому суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним під час вирішення судом питання про те, яким законом потрібно керуватися для вирішення спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18)).

За такого, суд вважає помилкове посилання представника позивача, як на правову підставу позову, на те, що кошти повинні бути повернуті відповідачем ОСОБА_1 як страхувальнику - не може бути підставою для відмови у позові ( адже незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові).

Судовий збір в порядку ч. 1 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог - 281,60 грн.

Керуючись ст.ст.76,141,263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства Страхова компанія "ІНТЕР-ПОЛІС" про відшкодування витрат за договором обов`язкового страхування - задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства Страхової компанії «ІНТЕР-ПОЛІС» () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) суму страхового відшкодування в розмірі 28 160 грн 43 коп. та 281 грн 60 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Миколаївського апеляційного суду .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 03.11.2020 року.

Суддя О.А. Гуденко