МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 488/1278/18
Провадження № 22-ц/812/1610/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 червня 2020 року, постановлену під головуванням судді Селіщевої Л.І. в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про спонукання до виконання мирової угоди шляхом стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2018 року позивач - ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з позовом про спонукання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 до виконання мирової угоди від 30 листопада 2015 року, укладеної між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , визнаної ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 липня 2016 року шляхом солідарного стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості у розмірі 215805,18 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 8 жовтня 2007 року між ОСОБА_3 та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», у відповідності до ст. 1 нової редакції Статуту АТ«ОТП Банк», зареєстрованої Національним банком України 18.06.2009р., реєстраційний № 273, був укладений Кредитний договір № ML-400/399/2007 з подальшими змінами та доповненнями.

З метою забезпечення виконання зобов`язань відповідача за кредитним договором 08 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_3 було укладено Договір іпотеки № РML-400/399/2007 з подальшими змінами та доповненнями, для забезпечення повного і своєчасного виконання нею боргових зобов`язань за кредитним договором, згідно з яким вона передала в іпотеку нерухоме майно, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та належить їй на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Філіпенко В.В. 08.10.2007 року за р. №3116.

Крім того, 08 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та банком було укладено договір поруки № SR-400/399/2007 з подальшими змінами та доповненнями, відповідно до статей 1, 2 з відповідними підпунктами якого він зобов`язуються відповідати перед позивачем за повне та своєчасне виконання відповідачкою її боргових зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі таких зобов`язань.

18 березня 2011 року між банком та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у відповідності до ст. ст. 512, 514, 1077 - 1079, 1082, 1084 Цивільного кодексу України було укладено договір купівлі - продажу кредитного портфелю та договір відступлення права вимоги.

Згідно з вищевказаними договорами банк відступив, а позивач прийняв права вимоги за кредитним договором, договором іпотеки та договором поруки. Отже, відповідно до ст. 512, 514 ЦК України до позивача перейшли всі права банку щодо права вимоги до Боржника за Кредитним договором та Договором поруки.

В зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою умов кредитного договору, а також в зв`язку з переуступленням боргу, позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором.

Рішенням Ленінського районного суду Миколаївської області від 21 листопада 2013року у справі № 2/489/1884/13 позов задоволено частково.

Стягнуто на користь ТОВ «ОТП Факторинг України» з ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №МL-400/399/2007 від 08 жовтня 2007 р., борг за кредитом 29699,81 доларів США, що в еквіваленті становить 237390,58 грн., пеню 26000 грн.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором від 08 жовтня 2007 року № РМL-400/399/2007, а саме на житловий будинок з усіма господарськими та побутовим будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який одноособово належить ОСОБА_3 , загальною площею 54,5 кв.м., житловою площею 38,2 кв.м., в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №МL-400/399/2007 від 08 жовтня 2007 р., а саме: боргу за кредитом 29699,81 доларів США, що еквівалентно 237390,58 грн., пені 26000 грн. шляхом проведення прилюдних торгів, з початковою ціною визначеною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом.

30 листопада 2015 року між позивачем та ОСОБА_3 і ОСОБА_1 укладено мирову угоду з метою визначення порядку виконання виконавчого листа по справі №2/489/1884, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва на виконання рішення суду від 21.11.2013р. по справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок з усіма господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , за Кредитним договором № МL-400/399/2007 від 08 жовтня 2007 року, у розмірі 263 390,58 грн., а також судові витрати в розмірі 810 грн.

08 липня 2016 року ухвалою Ленінського районного суду Миколаївської області по справі № 6/489/131/16 визнано мирову угоду, укладену 30 листопада 2015 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з метою визначення порядку виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва по справі №2/489/1884/13, за якою, зокрема, боржник зобов`язаний погасити заборгованість за Кредитним договором згідно з графіком погашення, що є Додатком № 1 до цієї Мирової угоди, що є її невід`ємною частиною. Порядок виконання Боргових зобов`язань - шляхом внесення готівки на транзитний рахунок № НОМЕР_1 в АТ «ОТП Банк» (МФО 300528).

В порушення умов п. 4.1, 4.2 мирової угоди відповідачкою мирова угода не виконується. В зв`язку з тим, що відповідачкою не було дотримано зазначених вище умов Мирової угоди та на підставі п. 5.2, п.5.3 мирової угоди було здійснено вимогу дострокового виконання відповідачами умов мирової угоди шляхом направлення 07.11.2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 вимоги від 06.11.2017 про погашення заборгованості за кредитним договором та виконання умов мирової угоди.

Зазначена вимога підлягала виконанню протягом 1 (одного) календарного дня з дня її одержання, але станом на дату подання цього позову вона відповідачами не виконана та відповідні суми не сплачені.

Загальна заборгованість відповідачів перед позивачем за мировою угодою складає 215 805,18 грн., яка складається з: заборгованість по кредиту - 189 805,18 грн. та пені - 26 000 грн.

У зв`язку зі змінами до чинного законодавства, ухвалу про затвердження мирової угоди виключено із переліку виконавчих документів, передбачених ст.3 Закону України «Про виконавче провадження». Тому у разі невиконання стороною умов мирової угоди у добровільному порядку, заінтересована особа має звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди у примусовому порядку ст.16 ЦК України (п.8 відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди).

За такого позивач просив задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 червня 2020 року у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про спонукання до виконання мирової угоди шляхом стягнення заборгованості відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вищевказане рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі вказує, що відмовляючи у позові суд першої інстанції помилково зазначив, що до позовної заяви позивачем не додана ухвала Ленінського районного суду м. Миколаєва по справі № 6/489/131/16 про затвердження мирової угоди, укладеної 30 листопада 2015 року між відповідачами та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з метою визначення порядку виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва по справі №2/489/1884/13, на яку позивач посилається, як на правову підставу для даного позову.

Заперечуючи проти цього, апелянт зазначає, що всупереч п. 2.6. розділу 2 Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, апеляційному суді Автономної Республіки Крим та вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що діяла на час відкриття провадження у справі, канцелярією Корабельного районного суду м. Миколаєва не був складений акт про відсутність додатку №4 до позовної заяви, а саме копії ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва щодо затвердження мирової угоди від 08.07.2016 року.

Позивач не отримував жодного акту щодо відсутності будь-якого документу.

Крім того, звертає увагу, що 11.04.2018 року суддею Корабельного районного суду м. Миколаєва постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття спрощеного провадження у справі. В ухвалі зазначено: «Позовна заява відповідає вимогам ст. ст. 174-177 ЦПК України, підстав для відмови у відкритті провадження у справі немає».

Враховуючи викладене, позивач вважає, що як сторона по справі, пред`явив позов з додатками, у тому числі і з відповідною ухвалою суду щодо затвердження мирової угоди та довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, зокрема щодо укладення між сторонами мирової угоди, яка затверджена процесуальним документом.

Також наголошує на те, що справа перебувала в суді з 11.04.2018 року по 16.06.2020 року, тобто трохи більше ніж два роки та за цей час справа тричі відкладалась у зв`язку із зайнятістю судді в іншому судовому процесі, тричі за клопотанням представника відповідача і лише один раз за заявою позивача.

За весь період розгляду справи позивачем не отримано жодної ухвали суду про надання або витребування будь - яких документів.

Тому ТОВ «ОТП Факторинг Україна» вважає розгляд судом зазначеної справи поверхневим, а також, що підстави для відмови в задоволенні позовних вимог відсутні.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 04 листопада 2020року провадження у справі в частині позовних вимог до відповідачки ОСОБА_3 закрито у зв`язку зі смертю та відсутністю на час розгляду справи правонаступників, які прийняли спадщину.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не визнав доводи апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Інші учасники процесу до судового засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Так, приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходив із того, що до позовної заяви позивачем не додана ухвала Ленінського районного суду Миколаївської області по справі № 6/489/131/16 про визнання мирової угоди, укладеної 30 листопада 2015 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та TOB «ОТП Факторинг Україна» з метою визначення порядку виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва по справі №2/489/1884/13, на яку позивач посилається, як на правову підставу для даного позову, оскільки, не зважаючи на те, що в п.4 додатку до позовної заяви позивачем і вказано, що до позову додається копія ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва щодо затвердження мирової угоди від 08.07.2016 року, однак дана ухвала до позову не додана і у матеріалах справи відсутня.

Також суд виходив з того, що з метою справедливого, неупередженого та об`єктивного розгляду справи суд неодноразово викликав у судове засідання представника позивача, однак останній жодного разу у призначені по справі засідання не з`являвся, та обмежувався неодноразовими заявами про розгляд справи за його відсутність.

Посилаючись на частини 2-3 ст. 13 ЦПК України, згідно яких збирання доказів не є обов`язком суду, а також на положення ст. ст. 43-44, частин 5 - 7 ст. 81 ЦПК України, суд розглянувши справу за наявними у ній доказами, дійшов висновку про відмову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у задоволенні позову у повному обсязі через необґрунтованість та недоведеність.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем заявлено позов про стягнення з відповідачів 215805,18грн.

Згідно ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються, зокрема, малозначні справи.

Відповідно до ч.6 ст.19 ЦПК України (в редакції на час винесення судом ухвали про відкриття провадження у справі) для цілей ЦПК України малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб на квітень 2018р. становив 1762грн.

Питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі (ч.1 ст. 277 ЦПК України).

Суд ухвалою про відкриття провадження у справі від 11 квітня 2018р. вирішив, що дана справа є малозначною та призначив її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно ч. ч. 1 та 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Як убачається з позовної заяви, з якою позивач звернувся до суду, зокрема, з додатку до позовної заяви вбачається, що до позовної заяви додається копія ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва щодо затвердження мирової угоди від 08.07.2016 року.

Пунктом 2.6. розділу 2 «Порядок опрацювання вхідної кореспонденції» Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, апеляційному суді Автономної Республіки Крим та вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що діяла на час відкриття провадження у справі було передбачено, що конверти (пакети), в яких надходять документи, приєднуються до одержаних документів. У разі одержання документів у пошкодженій упаковці, або якщо при відкритті конверта (пакета) виявлено відсутність будь-якого документа чи додатка до нього, про це складається акт (Додаток 3) у двох примірниках, один з яких надсилається відправнику, а другий додається до вхідних документів.

Матеріали справи не містять акту про відсутність серед додатків до позовної заяви копії ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва щодо визнання мирової угоди від 08.07.2016 року.

За такого посилання суду в рішенні на те, що зазначена копія ухвали не була додана позивачем до позовної заяви, є безпідставним, оскільки не підтверджене ніякими доказами у справі.

Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд дійсно розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу вимог частин 3-4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 6, 7 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, встановивши під час розгляду справи відсутність копії ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва щодо визнання мирової угоди від 08.07.2016 року, яка зазначена в додатках до позовної заяви і відсутність якої не зафіксовано в установленому порядку на час прийняття канцелярією суду позовної заяви з додатками, суд, маючи сумніви у добросовісному здійсненні позивачем своїх процесуальних обов`язків щодо надання доказів, не був позбавлений права витребувати дану копію ухвали у позивача, чого ним зроблено не було.

При цьому справа перебувала в провадженні суду більше 2 років.

За такого посилання в рішенні суду, як на єдину підставу для відмови в позові, на відсутність копії ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва щодо визнання мирової угоди від 08.07.2016 року, за умови відсутності посилання відповідачів на не укладення мирової угоди та на не визнання її судом, не відповідає завданням цивільного судочинства, якими згідно ст. 2 ЦПК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, а також положенням пунктів 3,4 ч.5 ст. 12 ЦПК України, відповідно до яких суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій та сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

До апеляційної скарги позивачем була надана копія ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва про визнання мирової угоди від 08.07.2016 року.

За такого рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення.

При прийнятті рішення у справі колегія суддів виходить з наступного.

За правилами ст. 175 ЦПК України (в редакції на час укладення та визнання мирової угоди) мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмета позову. У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди.

Крім того, ст. 372 ЦПК України (в редакції на час визнання мирової угоди) передбачала, що мирова угода, укладена між сторонами, в процесі виконання рішення подається в письмовій формі державному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її до суду за місцем виконання рішення для визнання. До відкриття виконавчого провадження мирова угода подається сторонами до суду, який ухвалив рішення, для визнання. Суд має право перевірити і не визнати мирову угоду, якщо це суперечить закону або порушує права чи свободи інших осіб. За результатами розгляду мирової угоди суд постановляє ухвалу відповідно до положень цього Кодексу.

Слід зазначити, що мирова угода не приводить до вирішення спору по суті. Сторони не вирішують спору, не здійснюють правосуддя, що є прерогативою судової влади, а, досягнувши угоди між собою, припиняють спір. Мирова угода ґрунтується на взаємовигідних для обох сторін умовах і вона, як правило, виконується добровільно. В іншому разі мирова угода, визнана судом, може бути підставою для примусового виконання.

Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21 квітня 1999 року) було передбачено, що мирові угоди, які затверджені судом, відносяться до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Однак Законом України від 18 листопада 2003 року № 1255 «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» положення пункту 5 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» виключено.

Отже, на момент постановлення ухвали суду про визнання мирової угоди (08 липня 2016р.) вона не відносилась до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Проте, згідно із п.2 ч.1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції на час визнання мирової угоди) виконанню державною виконавчою службою підлягали ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом. На даний час ці ж положення закріплені в п. 2 ч.1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження».

Вимоги до виконавчого документа закріплено у статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у нині діючій редакції та передбачалися ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції на час визнання мирової угоди.

Отже, ухвала суду про визнання мирової угоди є виконавчим документом і підлягає виконанню державною виконавчою службою лише в разі, якщо ця ухвала відповідає вимогам, передбаченим ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції на час визнання мирової угоди (ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" у нині діючій редакції).

В той же час, мирова угода підпадає під ознаки зобов`язання у цивільно-правовому розумінні з усіма наслідками, що з цього випливають.

Так, згідно з приписами Цивільного кодексу України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України ).

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, в тому числі сплатити гроші тощо; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина перша статті 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Системний аналіз зазначених норм показав, що у разі ухилення однієї із сторін від виконання мирової угоди після закінчення строку (настання терміну) виконання нею своїх обов`язків за цією угодою:

якщо ухвала суду про визнання мирової угоди відповідає вимогам Закону України "Про виконавче провадження", вона є виконавчим документом і підлягає виконанню державною виконавчою службою, тому за наявності зазначеної умови позовна заява про спонукання до виконання мирової угоди не підлягає розгляду у судах;

якщо ж ухвала суду про визнання мирової угоди не містить усіх даних, зазначених в Законі України "Про виконавче провадження", така ухвала не має статусу виконавчого документа і інша сторона у справі не позбавлена права звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди, у випадку задоволення якого суд ухвалює рішення. Відповідний позов може мати як майновий, так і немайновий характер у залежності від змісту умов мирової угоди.

Отже, ухвала про визнання мирової угоди щоб бути виконавчим документом повинна містити у своїй резолютивній частині не лише вказівку про затвердження мирової угоди, а й інші передбачені законодавством ознаки та відомості, зокрема, щодо умов, розміру і строків виконання зобов`язань сторін тощо. У разі недодержання зазначених вимог ухвала про визнання мирової угоди не може вважатися виконавчим документом, що підлягає виконанню державною виконавчою службою.

При прийнятті рішення апеляційний суд враховує правову позицію, викладені в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015р. у справі № 6-342цс15.

Як убачається з матеріалів справи ухвала Ленінського районного суду м. Миколаєва щодо визнання мирової угоди від 08.07.2016 року не відповідає вимогам, визначеним до виконавчого документа у ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції на час визнання мирової угоди та ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у нині діючій редакції, а отже не підлягає виконанню державною виконавчою службою.

За такого у разі невиконання однією зі сторін зобов`язань за умовами цієї мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди.

Матеріали справи свідчать про те, що рішенням Ленінського районного суду Миколаївської області від 21 листопада 2013року було стягнуто з ОСОБА_1 користь ТОВ «ОТП Факторинг України» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №МL-400/399/2007 від 08 жовтня 2007 р., борг за кредитом у розмірі 29699,81 доларів США, що в еквіваленті становить 237390,58 грн. та пеню у розмірі 26000 грн., а також звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором від 08 жовтня 2007 року № РМL-400/399/2007, а саме на житловий будинок з усіма господарськими та побутовим будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який одноособово належить ОСОБА_3 , загальною площею 54,5 кв.м., житловою площею 38,2 кв.м., в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №МL-400/399/2007 від 08 жовтня 2007 р., а саме: боргу за кредитом 29699,81 доларів США, що еквівалентно 237390,58 грн., пені 26000 грн. шляхом проведення прилюдних торгів, з початковою ціною визначеною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом.

На виконання зазначеного рішення суду було видано виконавчий лист, який перебував на виконанні в Ленінському ВДВС м. Миколаїв ГТУ юстиції у Миколаївській області.

30 листопада 2015 року між позивачем та ОСОБА_3 і ОСОБА_1 було укладено мирову угоду з метою визначення порядку виконання виконавчого листа по справі №2/489/1884, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва на виконання рішення суду від 21.11.2013р. по справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок з усіма господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , за Кредитним договором № МL-400/399/2007 від 08 жовтня 2007 року, у розмірі 263 390,58 грн., а також судові витрати в розмірі 810 грн.

08 липня 2016 року ухвалою Ленінського районного суду Миколаївської області по справі № 6/489/131/16 було визнано мирову угоду, укладену 30 листопада 2015 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з метою визначення порядку виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва по справі №2/489/1884/13, за якою, зокрема, боржник зобов`язаний погасити заборгованість за кредитним договором згідно з графіком погашення, що є додатком № 1 до цієї мирової угоди, і є її невід`ємною частиною. Визначено порядок виконання боргових зобов`язань - шляхом внесення готівки на транзитний рахунок № НОМЕР_1 в АТ «ОТП Банк» (МФО 300528).

У вступній частині мирової угоди зазначено, що ОСОБА_3 є «боржником 1», ОСОБА_1 є «боржником 2», а також про те, що надалі в тексті мирової угоди «боржник 1» та «боржником 2» визначаються як «боржник», «боржники». Тобто і ОСОБА_3 , і ОСОБА_1 в умовах мирової угоди мають статус боржника.

Згідно п. 3.1 мирової угоди сторони домовились зафіксувати заборгованість боржника за рішенням суду в сумі 263390,58грн., а саме 237390 грн.58 коп.- заборгованість за кредитом та 26000грн. пеня за прострочення виконання зобов`язань.

Відповідно до погодженого сторонами мирової угоди графіку погашення перший платіж повинен був бути здійсненим до 30.11.2015р. у сумі 10000 грн., в подальшому щомісячно, починаючи з 17 грудня 2015р. по 17 квітня 2019р. по 2000 грн., з 17 травня 2019рю. по19 вересня 2022 р. по 4080,73грн., а 07 жовтня 2022р.- 4080,65грн.

Згідно з умовами мирової угоди ця угода набуває чинності з дня її затвердження Ленінським районним судом Миколаївської області та діє до повного її виконання (п.7).

У випадку прострочення виконання боржником будь-яких своїх зобов`язань, встановлених в п.3.1 цієї мирової угоди понад 30 календарних днів, боржник зобов`язується негайно протягом 1 банківського дня повернути кредитору всю суму невиконаних боргових зобов`язань за кредитним договором, що визначені у п. 3.1 цієї мирової угоди одним платежем.(5.3 мирової угоди).

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем до позовної заяви, боржником на виконання умов мирової угоди було сплачено: 30.11.2015р.-10000грн.,17.12.2015р. - 2000грн.,18.01.2016р. - 2000грн.,17.02.2016р - 2000грн., 22.02.2016р. - 203.40грн., 29.03.2016р. - 2000грн., 02.06.2016р. - 2000грн., 01.07.2016р.-2300грн., 28.01.2017р.-8572грн.,06.02.2017р.-4000грн.,15.03.2017р.-2000грн.,19.09.2017р.-2500грн., 06.10.2017р.-8010грн., а всього 47585,40грн., що свідчить про не виконання боржником мирової угоди у визначені у ній строки.

Таким чином заборгованість за мировою угодою становить 215805,18грн. (263390,58грн. -47585,40грн.= 215805,18грн.) та складається з заборгованості за кредитом -189805,18грн. та пені -26000 грн. ( а. с. 11).

Даний розрахунок відповідачем ОСОБА_1 як боржником за мировою угодою та його представником під час розгляду справи належними та допустимими доказами не спростований.

На адресу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 позивачем були направлені досудові вимоги від 06.11.2017р. з вимогою про сплату залишку заборгованості в повному обсязі протягом 1 банківського дня з дати отримання цієї вимоги. Проте вимоги залишилися без задоволення.

До суду з позовом позивач звернувся 06 квітня 2018р.

Проаналізувавши зазначені обставини у справі у їх сукупності та враховуючи положення законодавства, зазначеного в тексті постанови, апеляційний суд приходить до висновку, що вимоги позивача про спонукання боржника за мировою угодою до її виконання в судовому порядку самі по собі є обґрунтованими.

Проте дані вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення саме з ОСОБА_1 , як самостійного боржника за мировою угодою, на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на виконання мирової угоди, затвердженої ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 липня 2016 року по справі № 6/489/131/16, 215805 грн.18 коп., оскільки боржник ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і провадження по справі в частині позовних вимог до неї закрито ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 04 листопада 2020р.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подачу позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3237,08грн. За подачу апеляційної скарги позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 4855,62 грн. Позов до відповідача ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі заявлених позовних вимог. За такого понесені позивачем витрати на сплату судового збору у розмірі 8092,70 грн. (3237,08грн. +4855,62 грн. =8092,70 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 червня 2020 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 , не зареєстрований, фактичне місце проживання- АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»( ідентифікаційний код 36789421, Київ, вул. Фізкультури,28Д, п/ НОМЕР_3 в АТ «ОТП Банк», МФО300528) на виконання мирової угоди, затвердженої ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 липня 2016 року по справі № 6/489/131/16, 215805 грн.18 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» витрати на сплату судового збору у розмірі 8092 грн. 70 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 06 листопада 2020 року