Справа № 541/2253/19
Провадження №2/541/135/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 жовтня 2020 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області

в складі: головуючої, судді Куцин В. М.

секретаря судових засідань Байва Т. В.

з участю представника позивача, адвоката Жага Е.Г.

представника відповідача, адвоката Майборода О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миргороді справу за

позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувшись до суду із вищезазначеним позовом, просив суд: зобов`язати ОСОБА_2 , публічно, на засіданні сесії Великосорочинської сільської ради сьомого скликання, в присутності депутатів, вибачитися перед ним за образу висловлену у формі нецензурної лайки та стягнути з відповідача на користь позивача 10000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з приниженням честі та ділової репутації.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 25 червня 2019 року на позачерговій сесії Великосорочинської сільської ради в присутності депутатів сільської ради та жителів села, ОСОБА_1 облаяла його колега, депутат та заступник сільського голови ОСОБА_2 . При цьому вона вживала лайку з використанням нецензурної лексики, про що місцевим дільничним складено протокол про адміністративне правопорушення, що посягає на громадський порядок і громадську безпеку за ст. 173 КУпАП.

Відповідно до протоколу № 49 від 25.06.2019 сорок сьомої позачергової сесії сьомого скликання Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області на засіданні були присутні 16 депутатів : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_2 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .

На запитання ОСОБА_1 щодо вибачень за образу відповідач лише продовжила його ображати в присутності депутатів.

Діюче законодавство та роз`яснення викладені в Постанові Пленуму ВСУ № 1 від 27.02.2009 Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи відсутнє роз`яснення, поняття«образа». Юридична енциклопедія, дає визначення поняттю «образа» - це умисне приниження честі й гідності особи, виражене в непристойній формі. Це вживання інвективної (різкої, лайливої) лексики, застосування непристойних жестів, міміки тощо .У словнику української мови під «образою» розуміється зневажливе висловлювання, негарний вчинок тощо, що спрямовані проти кого-небудь і викликають у нього почуття гіркоти, душевного болю.

Отже, образливі висловлювання - це висловлювання, які мають негативний характер, виражаються в зневажливій, непристойній, принизливій чи брутальній формі та принижують честь і гідність особи.

Крім того, відповідач виконуючи обов`язки депутата сільської ради образила нецензурною лайкою позивача, чим порушила п. п. З, 5 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», де передбачено, що депутат місцевої ради здійснюючи депутатські повноваження повинен не допускати образливих висловлювань.

Позивач вважає, що відповідач публічно принизила його честь та гідність, вживаючи на його адресу нецензурну лексику в присутності депутатів сільської ради та односельці, що призвело до моральних страждань позивача, погіршення його авторитету в селі, в зв`язку з чим він перебуває в пригніченому стані, що заважає йому відчувати себе гідним членом суспільства. Захистити честь та гідність можливо лише шляхом публічного вибачення відповідача в присутності депутатів Великосорочинської сільської ради та відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 гривень.

Ухвалою судді ОСОБА_17 від 04.10 2020 року після надходження відомостей про місце реєстрації відповідача відкрито провадження по справі та призначено до розгляду на 30.10.2020 року.

24.10.2020 року надійшов відзив на позовну заяву, де відповідач ОСОБА_2 просила відмовити в задоволенні позову, оскільки позов є надуманим та пред`явлений на ґрунті неприязних відносин, які склалися між нею, як посадовою особою, та позивачем, депутатом місцевої ради, в наслідок протилежних поглядів пов`язаних із життєдіяльністю Великосорочинської громади та є засобом психологічного тиску на неї.

26.11.2019 року задоволено відвід судді Городівського О. А.

26.11.2019 року згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Куцин В. М.

28 листопада 2019 року справу прийнято до провадження суддею Куцин В. М. та постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 14.01.2020 року, яке відкладено за клопотанням представника відповідача адвоката Майборода О. С. до 28.01.2020 року.

28 січня 2020 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу для розгляду по суті на 16.03.2020 року.

Судовий розгляд справи відкладався неодноразово за заявою відповідача та його представника, в зв`язку з карантинними обмеженнями запровадженими на території України.

В судовому засіданні позивач та його представник адвокат Жага Е. Г. підтримали позов, з підстав викладених в позовній заяві та виходячи з вимог статей 275,297, 23, 280 ЦК України просили його задовольнити. Позивач вказував, що відповідь відповідача на його зауваження нецензурними словами, яка була почута депутатами та жителями села принизила його, як депутата, людину та чоловіка. Представник позивача наголошував, що в судовому засіданні свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 підтвердили, що висловлювання нецензурною лайкою відповідачем на адресу позивача було почуте депутатами сільської ради та жителями села, що принизило честь та гідність позивача та завдало йому моральних страждань.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні, оскільки подій, які викладені в позовній заяві не було, а позовна заява подана безпідставно.

Представник відповідача, адвокат Майборода О.С. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що доводи позову є необґрунтованими. Зазначав, що позовна вимога про зобов`язання вибачитися перед відповідачем суперечать положенням ст. 19 Конституції України та є неналежним способом захисту порушеного права. Відповідач є посадовою особою, заступником сільського голови Великосорочинської сільської ради, тому належним відповідачем є установа з якою відповідач перебуває в трудових відносинах. Вважав, що свідчення свідка ОСОБА_15 є необ`єктивними, оскільки вона працює разом з дружиною позивача та підтримує дружні відносини. Свідок ОСОБА_18 схильний до неправдивих свідчень. В задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди просив відмовити за недоведеністю позовних вимог, оскільки в супереч вимог закону позивачем не наданий розрахунок розміру моральної шкоди, та не зазначено в чому полягає протиправна поведінка відповідача. Стверджував, що подання заяви є засобом тиску на відповідача, з метою домогтися її звільнення з посади, враховуючи звернення позивача до сільської ради з такою заявою до звернення до суду.

Допитані судом свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_19 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , суду повідомили що 25 червня 2019 року на сесії Великосорочинської сільської ради, де були присутні депутати сільської ради та жителі села, на зауваження депутата ОСОБА_1 висловлене депутату ОСОБА_2 , яка ходила по залу під час роботи сесії словами «досить ходити, давайте працювати(голосувати)», остання відповіла позивачу нецензурно «пославши його…». Свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_4 стверджували, що пізніше депутати між собою обговорювали подію образи позивача відповідачем.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, свідків суд дійшов до переконання про часткове задоволення позову виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 25 червня 2019 року на позачерговій сесії Великосорочинської сільської ради в присутності депутатів сільської ради та жителів села на зауваження депутата ОСОБА_1 «досить ходити, давайте працювати(голосувати)», зроблене депутату ОСОБА_2 яка ходила по залу під час роботи сесії, остання відповіла ОСОБА_1 нецензурно «пославши його…».

Вказані обставини підтверджується показаннями свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_14 ОСОБА_9 , ОСОБА_19 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , які суду повідомили що 25 червня 2019 року на сесії Великосорочинської сільської ради на зауваження депутата ОСОБА_1 висловлене депутату ОСОБА_2 остання відповіла останньому нецензурно «пославши його…». Крім того свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_4 стверджували, що пізніше депутати між собою обговорювали подію образи позивача відповідачем. Судом не встановлено будь-яких даних, які б давали підстави вважати показання свідків є неправдивими чи недостовірними.

Відповідно до протоколу №49 сорок сьомої позачергової сесії 7 скликання Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області, засідання сесії відбулося 25 червня 2019 року, участь в якому приймали серед інших сторони по справі депутати сільської ради ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

У Загальних правилах етичної поведінки державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування, затверджених наказом Національного агентства України з питань державної служби від 05.08.2016 р. N 158 зазначено, що "державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування під час виконання своїх посадових обов`язків зобов`язані... дотримуватись високої культури спілкування (не допускати використання нецензурної лексики, підвищеної інтонації)" (п. 5 розд. 2).

Право кожного на повагу до його гідності визначено в ст.28 Конституції України.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються найвищою соціальною цінністю.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Таким чином, право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Положеннями статті 201 Цивільного кодексу України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до положень ст. 270 ЦК України до особистих немайновим прав фізичної особи належить, зокрема, право на повагу до гідності та честі.

Згідно зі ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством

За змістом статей 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Пленум Верховного Суду України в пунктах 1, 19 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що беручи до уваги положення статей 32, 34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Як роз`яснено у п.19 цієї постанови, якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі, чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків (п. 4 Постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

На даний час в законодавстві України також відсутнє визначення поняття «образа» або «образливі висловлювання», у Постанові Пленуму ВСУ № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» також відсутнє виокремлено роз`яснення, щодо даного поняття. Отже необхідно звернутись до юридичної енциклопедії, яка дає визначення поняттю «образа» - це умисне приниження честі й гідності особи, виражене в непристойній формі. Це вживання інвективної (різкої, лайливої) лексики, застосування непристойних жестів, міміки тощо.

У словнику української мови під «образою» розуміється зневажливе висловлювання, негарний вчинок тощо, що спрямовані проти кого-небудь і викликають у нього почуття гіркоти, душевного болю.

Отже, зважаючи на вищевикладене, можна зробити висновок, що образливі висловлювання - це висловлювання, які мають негативний характер, виражаються в зневажливій, непристойній, принизливій чи брутальній формі та принижують честь і гідність особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Таким чином, вказане висловлювання відповідача на адресу позивача не є оціночним судженням, а є образливим висловлюванням яке має негативний характер, виражене в зневажливій, непристойній, принизливій чи брутальній формі та принижує честь і гідність позивача . Вказане твердження відповідає позиції висловленій в постанові Верховного Суду від 18 червня 2020 року( справа №522/18103/14-ц).

Суд вважає безпідставними твердження представника відповідача, що по даному спору ОСОБА_2 є неналежним відповідачем, оскільки судом беззаперечно встановлено і не заперечується відповідачем, що позивач та відповідач приймали участь засіданні сесії, як депутати сільської ради, і останньою не надано будь-яких доказів, що під час проведення сесії сільської ради відповідач виконувала свої посадові обов`язки заступника сільського голови.

На думку суду не заслуговують на увагу надані на спростування вказаного факту твердження представника відповідача, що показання свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_14 є неналежними доказами, оскільки вони не підтверджені будь якими доказами. Посилання представника на зміну позиції ОСОБА_14 щодо обставин скоєння правопорушення під час розгляду справи про притягнення останнього до адміністративної відповідальності не заслуговують на увагу, оскільки особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не попереджається про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень, в той час як свідок ОСОБА_14 попереджався судом про кримінальну відповідальність за надання неправдивих свідчень суду. Перебування свідка ОСОБА_15 в дружніх відносинах з дружиною позивача не може беззаперечно підтверджувати її особисту зацікавленість у вирішенні спору на користь ОСОБА_1 .

Пояснення свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_20 , ОСОБА_5 , ОСОБА_21 , ОСОБА_8 ОСОБА_22 , ОСОБА_11 не спростовують обставини встановлені судом, оскільки з їх пояснень вбачається, що вони не чули «діалогу» між сторонами по справі, який є предметом дослідження в судовому засіданні, та є членами «команди» до якої входить відповідач.

Пленум Верховного Суду України у п.26 Постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 №1 роз`яснив, що суд не вправі зобов`язувати відповідача вибачитися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення, як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації не передбачене в ст.ст.16, 277 ЦК, а ч.1 ст. 34 Конституції кожному гарантує право на свободу думки та слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Зважаючи на вищевказане та виходячи з принципу диспозитивності вимога позивача про зобов`язання ОСОБА_2 , публічно, на засіданні сесії Великосорочинської сільської ради сьомого скликання, в присутності депутатів, вибачитися перед ОСОБА_1 за образу та нецензурну лайку, задоволені бути не можуть.

Відповідно до ст.ст. 23, 280 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її особистого немайнового права, зокрема, у разі приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації.

Як зазначено у п. 3 Постанови Пленуму ВСУ Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.95 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Судом встановлено, що позивач зазнав втрат немайнового характеру, як громадянин, депутат сільської ради внаслідок моральних страждань в зв`язку з публічною образою його відповідачем

Суд приходить до висновку про порушення особистих немайнових прав ОСОБА_1 та наявності підстав для відшкодування моральної шкоди у розмірі одного розміру мінімальної заробітної плати встановленої на день ухвалення судового рішення в сумі 5000,00 грн., що відповідатиме засадам справедливості, добросовісності та розумності. При цьому, визначаючи розмір моральної шкоди, суд бере до уваги і те, що вищезазначені події мали місце під час проведення сесії сільської ради та суб`єктом вчинення дій була особа, яка є публічною, депутатом сільської ради, що в сукупності має підвищений рівень суспільної неприйнятності.

Однак, заявлений позивачем розмір моральної шкоди, а саме 10 000 грн., суд вважає неспівмірним.

Тому, вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково.

З урахуванням вищевикладеного, позов необхідно задовольнити частково.

В зв`язку з частковим задоволенням позову відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судові витрати ( судовий збір) підлягають стягненню на користь позивача з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог сумі 960 ( дев`ятсот шістдесят) грн 50 коп.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 206, 263-265 ЦПК України, ст. ст 23, 280 ЦК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000 (п`ять тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 960 ( дев`ятсот шістдесят) грн 50 коп.

В задоволенні позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_2 , публічно, на засіданні сесії Великосорочинської сільської ради сьомого скликання, в присутності депутатів, вибачитися перед, ОСОБА_1 , за образу та нецензурну лайку, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Полтавського апеляційного суду через Миргородський міськрайонний суд, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Учасники справи:

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 .

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка та жителька АДРЕСА_2 , рнокпп не встановлений .

Повне судове рішення складено 30.10.2020 року.

Суддя: В. М. Куцин