ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-о/753/31/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі: головуючого судді Трусової Т.О., присяжних Д`якова С.В., Малишевої І.В., з секретарем судового засідання Москаленко А.П., розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Орган опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 р. ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , заявник) звернувся до суду із заявою про визнання недієздатною його колишньої дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі по тексту - ОСОБА_2 ), встановлення над нею опіки та призначення опікуна.

На обґрунтування заяви вказав, що ОСОБА_2 страждає на шизофренію, у зв`язку з чим не орієнтується у часі та просторі, інколи не впізнає оточуючих її людей, її поведінка буває неадекватною, періодично її переслідують "голоси", з якими вона розмовляє. Через свою хворобу ОСОБА_2 не розуміє значення своїх дій, не може керувати ними та потребує постійного стороннього догляду і опіки.

Ухвалою від 10.09.2019 суд відкрив провадження у справі, витребував від Чернігівської обласної психоневрологічної лікарні медичну документацію ОСОБА_2 та призначив справу до судового розгляду на 07.10.2019.

Ухвалою від 07.10.2019 суд призначив у справі судово-психіатричну експертизу та зупинив провадження у справі.

29.05.2020 Київський міський центр судово-психіатричної експертизи повернув ухвалу про призначення експертизи без виконання пославшись на те, що на неодноразові виклики для проведення амбулаторної судово-психіатричної експертизи підекспертна не була доставлена.

04.06.2020 суд поновив провадження у справі та призначив справу до розгляду в судовому засіданні на 08.09.2020.

18.06.2020 ОСОБА_1 подав до суду заяву про примусове направлення ОСОБА_2 на судово-психіатричну експертизу, у зв`язку з чим суд звернувся до Київської міської психоневрологічної лікарні № 2 з проханням забезпечити участь в судовому засіданні лікаря-психіатра.

В судове засідання 08.09.2020 лікар-психіатр не з`явився, натомість до суду надійшло повідомлення від Київської міської психоневрологічної лікарні № 2 про те, що ОСОБА_2 під наглядом лікаря-психіатра у даному закладі не перебуває.

У зв`язку з неявкою в судове засідання лікаря-психіатра суд відклав розгляд справи на 12.10.2020.

В судове засідання 12.10.2020 не з`явилися ні учасники справи, ні лікар-психіатр.

За результатами дослідження матеріалів справи суд дійшов висновкуу про залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду з таких підстав.

Відповідно до положень статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності чи відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частина 2 цієї норми встановлює, що суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи.

Відповідно до положень статті 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

За загальним правилом, встановленим статтею 12 ЦК України, особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до статті 30 цього Кодексу цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними.

Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з положеннями статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

За приписом статті 41 цього Кодексу у зв`язку із визнанням фізичної особи недієздатною вона не вправі вчиняти правочини, тобто дії, які спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а одним із наслідків визнання фізичної особи недієздатною є встановлення над нею опіки.

Цивільний закон також передбачає можливість обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними (частина 1 статті 36 ЦК України).

Визначення понять психічного розладу та тяжкого психічного розладу дає Закон України «Про психіатричну допомогу», відповідно до якого психічними розладами є розлади психічної діяльності, визнані такими згідно з чинною в Україні Міжнародною статистичною класифікацією хвороб, травм і причин смерті, а під тяжким психічним розладом розуміють порушення психічної діяльності функціонального характер розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку.

Отже за змістом наведених положень цивільного закону недієздатність особи - це втрата можливості користуватися своїми громадянськими правами внаслідок глибоких порушень психіки.

Суд може визнати фізичну особу недієздатною при наявності даних про те, що певний стан її психіки, який проявляється у хронічному, стійкомутяжкому психічному розладі, позбавляє таку особу здатності усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, а для обмеження дієздатності фізичної особи необхідно, зокрема, встановити, що особа страждає на психічний розлад, і цей розлад істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Однак і в першому і в другому випадках дані про психічний розлад фізичної особи та вплив цього розладу на здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними повинні бути достатніми і переконливими, в інакшому випадку будуть порушені права та законні інтереси такої особи.

Відповідно до положень частини 1 статті 298 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу.

Стаття 103 цього Кодексу визначає, що призначення експертизи судом є обов`язковим, якщо у справі необхідно встановити, зокрема, психічний стан особи.

Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством (частина 1 статті 102 ЦПК України).

Аналізуючи наведені норми матеріального та процесуального закону в їх сукупності суд дійшов висновку, що у справі про визнання особи недієздатною висновок судово-психіатричної експертизи є обов`язковим доказом, відсутність якого позбавляє суд можливості прийняти законне та обґрунтоване рішення.

У даній справі судово-психіатрична експертиза не була проведена у зв`язку з неявкою ОСОБА_2 до експертної установи.

Частина 2 статті 298 ЦПК України визначає, що у виняткових випадках, коли особа, щодо якої відкрито провадження у справі про обмеження її у цивільній дієздатності чи визнання її недієздатною, явно ухиляється від проходження експертизи, суд у судовому засіданні за участю лікаря-психіатра може постановити ухвалу про примусове направлення фізичної особи на судово-психіатричну експертизу.

З наявних в матеріалах справи листів Київської міської психоневрологічної лікарні № 2 вбачається, що ОСОБА_2 під наглядом лікаря-психіатра у даному закладі не перебуває, від психіатричного огляду відмовляється та не встановлено достатніх підстав для обґрунтованого припущення про наявність у неї тяжкого психічного розладу.

Наведені обставини унеможливлюють участь лікаря-психіатра в судовому засіданні з розгляду питання про примусове направлення ОСОБА_2 на судово-психіатричну експертизу.

Частиною 9 статті 10 ЦПК України передбачено, що якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Відповідно до положень пункту 9 частини 1 статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору.

Отже ураховуючи, що за встановлених обставин проведення судово-психіатричної експертизи щодо ОСОБА_2 неможливе, а положення ЦПК України взагалі не регулюють питання, яке рішення слід прийняти в такому випадку, суд із застосуванням аналогії закону вбачає підстави для залишення заяви без розгляду.

Слід зазначити, що після усунення умов, що стали підставою для залишення заяви без розгляду, тобто постановлення ОСОБА_2 на психіатричний облік за зареєстрованим місцем її проживання, заявник має право звернутися до суду повторно.

На підставі викладеного, керуючись частиною 9 статті 10, пунктом 9 частини 1 статті 257, статтями 259, 260, 261 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Орган опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на ухвалу суду подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно з підпунктом 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Розділу XIII ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Головуючий:

Присяжні: