Постанова

Іменем України

02 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 280/469/18

провадження № 61-18625св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 14 травня 2019 року у складі судді Василенка Р. О. та постанову Житомирського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року у складі колегії суддів: Галацевич О. М., Борисюка Р. М., Григорусь Н. Й.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними, захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що 21 червня 2017 року в залі Коростишівського районного суду Житомирської області ОСОБА_2 поширив стосовно нього недостовірну інформацію про те, що «позивач особисто приїжджав отримувати зерно та пшеницю близько 3-4 центнерів, приблизно у 2003-2004 році працював на заводі помічником бригадира зять позивача ОСОБА_3 , з ним приїхав позивач й сказав, що потрібна рама від трактора йому її видали, особисто бачив ту раму і що її передавали в руки зятя ОСОБА_1 ».

Вказана інформація не стосувалася предмета судового розгляду у справі № 280/61/17, є втручанням у його особисте життя і доводилась суду та присутнім з метою формування негативної думки про нього та можливої винагороди від іншої сторони. Така недостовірна інформація можливо вплинула на ухвалення судом негативного для нього рішення.

З урахуванням зазначеного та уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просив визнати дії ОСОБА_2 щодо поширення конфіденційної інформації про нього та його сімейні стосунки, до того ж недостовірної, вказаної у звукозаписі судового засідання від 21 червня 2017 року з 14:22:02 по 14:33:23 та абз. 1 стор. 3 рішення Коростишівського районного суду Житомирської області у справі № 280/61/17 без його згоди неправомірними; визнати недостовірною та такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію інформацію, вказану у звукозаписі судового засідання від 21 червня 2017 року з 14:22:02 по 14:33:23 та абз. 1 стор. 3 рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 12 лютого 2018 року у справі № 280/61/17 про те, що «зять позивача ОСОБА_3 , став зятем лише у 2007 році, з ним приїхав позивач й сказав, що потрібна рама для трактора йому її видали, особисто бачив ту раму і що її передавали в руки зятя ОСОБА_1 », в тій частині що приблизно у 2003-2004 році ОСОБА_3 був зятем позивача, що позивач приїздив з зятем, говорив що «потрібна рама для трактора йому її видали»; зобов`язати ОСОБА_2 протягом одного місяця з дня набрання законної сили рішенням суду у справі спростувати у той самий спосіб, у який вона була поширена недостовірну та таку, що принижує його честь, гідність, та ділову репутацію, указану інформацію; стягнути з ОСОБА_2 на його користь 50 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди та 1 000 грн витрат з підготовки та подачі позовної заяви до суду.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 14 травня 2019 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивач не довів юридичного складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності фізичної особи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про відмову у задоволенні його позовних вимог.

Вказував на те, що поширена ОСОБА_2 недостовірна інформація не стосувалася предмета спору у справі № 280/61/17, не є оціночним судженням, а є твердженням про конкретні факти, які звинувачують його у незаконній діяльності та протиправній поведінці, зокрема у використанні «посадових обов`язків для незаконного отримання матеріальних ресурсів». Також суди не врахували, що відповідач поширив конфіденційну інформацію про нього та його сімейні стосунки, до того ж недостовірну, оскільки ОСОБА_3 не був його зятем у вказаний відповідачем період.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у складі судді Касаційного цивільного суду Сердюка В. В. відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 10 вересня 2020 року справу призначено колегії суддів у складі: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

21 червня 2017 року під час судового засідання у справі № 280/61/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування шкоди, ОСОБА_2 як свідок повідомив про те, що «позивач особисто приїжджав отримувати зерно та пшеницю близько 3-4 центнерів, приблизно у 2003-2004 році працював на заводі помічником бригадира зять позивача ОСОБА_3 , з ним приїхав позивач й сказав, що потрібна рама від трактора йому її віддали, особисто бачив ту раму і що її передавали в руки зятя ОСОБА_1 » (звукозапис судового засідання від 21 червня 2017 року з 14:22:02 по 14:33:23)

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

За змістом статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Пленум Верховного Суду України в пунктах 1, 19 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що беручи до уваги положення статей 32, 34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.

У справі, що переглядається, установлено, що 21 червня 2017 року в залі Коростишівського районного суду Житомирської області під час допиту як свідка у справі № 280/61/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування шкоди, ОСОБА_2 повідомив про те, що «позивач особисто приїжджав отримувати зерно та пшеницю близько 3-4 центнерів, приблизно у 2003-2004 році працював на заводі помічником бригадира зять позивача ОСОБА_3 , з ним приїхав позивач й сказав, що потрібна рама від трактора йому її віддали, особисто бачив ту раму і що її передавали в руки зятя ОСОБА_1 ».

Згідно з частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Установивши, що вищезазначена оспорювана позивачем інформація не може вважатися недостовірною або відомостями, які порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача, оскільки в даному випадку відповідач виражав судження, показання ОСОБА_2 не можуть бути визнані втручанням в особисте життя позивача, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, врахувавши зміст поширеної відповідачем інформації щодо позивача, дійшов правильного висновку про те, що позивач не довів, що поширена відповідачем інформація є такою, що порушує його немайнові права.

Крім того, апеляційний суд правильно врахував, що наведена ОСОБА_2 як свідком інформація була доказом у справі № 280/61/17 та оцінювалась судом при ухваленні рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 12 лютого 2018 року.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів не встановлено, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Суди першої та апеляційної інстанцій повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, у результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 14 травня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 11 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць Б. І. Гулько Д. Д. Луспеник