Справа № 495/4995/15-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

26 жовтня 2020 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі головуючого - судді Шевчук Ю.В.,

при секретарі судового засідання - Славич Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за уточненою позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Затоківської селищної ради, Головного територіального управління юстиції в Одеській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: приватний нотаріус Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чухрай Тетяна Юріївна, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з уточненою позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Затоківської селищної ради, Головного територіального управління юстиції в Одеській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: приватний нотаріус Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чухрай Тетяна Юріївна, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Короткий зміст та обґрунтування позову

Свої уточнені позовні вимоги позивачка ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що вона власницею земельної ділянки № НОМЕР_1 «а», площею 0,038 га, яка розташована на території Затоківської селищної ради СК «Рассвет», що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії І-ОД №073550, виданого 24.09.1999 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №838. Висновком судового експерта від 10.05.2019 року №47/2018, було встановлено невідповідність фактичного землекористування в частині лінійних розмірів меж, конфігурації зовнішніх меж та площі земельної ділянки № НОМЕР_2 , а саме, експертом було встановлено накладення меж земельної ділянки № НОМЕР_1 ОСОБА_2 , згідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку від 24.09.1999 року серії І-ОД №073551 і даним кадастру, та фактичних меж земельної ділянки № НОМЕР_1 а ОСОБА_1 на частині площею 23,8 кв.м. та експертом було зазначено, що частина житлового будинку літ. «А» (приміщення №3, площею 14,3 кв.м), яке фактично знаходиться у користуванні позивачки, розташована в межах земельної ділянки №326 гр. ОСОБА_2 із кадастровим номером 0:02:011:0055. Як зазначає позивачка, судовим експертом також було встановлено, що на етапі виготовлення Державного акту на право власності на земельну ділянку від 24.09.1999 року серії І-ОД №073550, зареєстрованого в книзі державних актів на право приватної власності на землю №838, зйомка земельної ділянки № НОМЕР_1 а виконана не по фактичним межам (огорожам). Під час дослідження інвентаризаційної справи №31, судовим експертом не було встановлено наявність будь-якого іншого порядку користування земельними ділянками під № НОМЕР_1 а ОСОБА_1 , № НОМЕР_1 ОСОБА_2 , №236б ОСОБА_3 , що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Враховуючи вищезазначене, позивачка ОСОБА_1 просить суд задовольнити її уточнені позовні вимоги, а саме:

1.Визнати незаконним та скасувати рішення ХІ сесії ХХІІІ скликання Затоківської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 23.07.1999 року в частині передачі у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,049 га розташовану на території Затоківської селищної ради СК «Рассвет», ділянка № НОМЕР_1 із оформленням державного акту на право приватної власності.

2. Визнати недійсним та скасувати Державний акт серії І-ОД №073551 на право власності на земельну ділянку площею 0,049 гектарів розташовану на території Затоківської селищної ради СК «Рассвет», ділянка № НОМЕР_1 , виданий на ім`я ОСОБА_2 та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №837.

3. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 24201610 від 07.09.2015 року відносно земельної ділянки із кадастровим номером :02:011:0055 за реєстраційним номером - 03.

4. Визнати недійсним договір дарування від 20.09.2003 року та зареєстрований в реєстрі за №5223, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

5. Визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ОД №002542 виданий Білгород-Дністровським міським відділом земельних ресурсів 09.03.2004 року на ім`я ОСОБА_3 .

6. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 24196574 від 07.09.2015 року відносно земельної ділянки із кадастровим номером :02:011:0005 за реєстраційним номером 03.

7. Стягнути у рівних частках з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 витрати на правову допомогу у розмірі 8000,00 грн., сплачений судовий збір у розмірі 365,40 грн., витрати на проведення судових експертиз та геодезичних робіт у розмірі 9135,00 грн..

Рух справи у суді

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.07.2015 року було відкрито провадження по даній справі.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.07.2015 року було задоволено клопотання позивачки ОСОБА_1 про витребування доказів.

16.10.2015 року позивачкою ОСОБА_1 на адресу суду було подану уточнену позовну заяву.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.10.2015 року було задоволено клопотання позивачки ОСОБА_1 про залучення та заміну учасників судового процесу. Залучено у якості співвідповідача Головне територіальне управління юстиції в Одеській області, замінено ОСОБА_3 з відповідача на третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.01.2016 року було задоволено клопотання позивачки ОСОБА_1 про заміну учасників судового процесу. Замінено Головне територіальне управління юстиції в Одеській області з відповідача на третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.01.2016 року було визнано вмотивованою заяву судді Мишко В.В. про самовідвід від розгляду даної справи, справу передано до канцелярії для подальшого розподілу.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.02.2016 року дану справу було прийнято до свого провадження суддею Шевчук Ю.В..

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.11.2016 року було призначено судово земельну-технічну експертизу по даній справі.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25.11.2016 року було відновлено провадження по даній справі.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.12.2016 року було призначено судово земельну-технічну експертизу по даній справі.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.11.2017 року було відновлено провадження по даній справі.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.11.2017 року було замінено особу, якій доручається проведення судової земельно-технічної експертизи з Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮУ на ФОП ОСОБА_4 .

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.01.2018 року було задоволено клопотання судового експерта Шевчук А.М. та дозволено залучення спеціаліста в області виконання землевпорядних робіт Степанова Р.В..

20.03.2018 року на адресу суду надійшло повідомлення судового експерта Шевчук А.М. про неможливість надання висновку судової експертизи по даній справі.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.06.2018 року було замінено особу, якій доручається проведення судово земельно-технічної експертизи з ФОП ОСОБА_4 на ФОП ОСОБА_5 ..

17.05.2019 року на адресу суду надійшов висновок судового експерта Чорної Юлії Петрівни.

05.06.2019 року до суду надійшла уточнена позовна заява позивачки ОСОБА_1 .

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.09.2020 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача Головного територіального управління юстиції Одеській області про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.10.2020 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача Головного територіального управління юстиції Одеській області про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.10.2020 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача Головного територіального управління юстиції Одеській області про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.10.2020 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зупинення провадження по справі.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.10.2020 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача Головного територіального управління юстиції Одеській області про закриття провадження по справі в частині позовних вимог.

Короткий виклад позицій сторін по справі

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилась, проте адвокат Гафійчук С.Д., який діє в її інтересах надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити.

В судове засідання відповідачка ОСОБА_2 не з`явилась, проте надала на адресу суду заперечення, згідно з якими просила відмовити у задоволенні позовних вимог позивачки через їх безпідставність та стягнути з позивачки ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 8365, 40 грн..

В судове засідання відповідачка ОСОБА_3 не з`явилась, проте надала на адресу суду заперечення, згідно з якими просила відмовити у задоволенні позовних вимог позивачки через їх безпідставність та стягнути з позивачки ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 8365, 40 грн..

В судове засідання представник Затоківської селищної ради не з`явився, однак надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Просить прийняти законне і обґрунтоване рішення.

В судове засідання представник відповідача Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в яке було реорганізовано Головне територіальне управління юстиції в Одеській області не з`явився, в матеріалах справи містяться заперечення, згідно з якими представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивачки у повному обсязі, оскільки позовні вимоги щодо скасування державної реєстрації земельних ділянок державним реєстратором є безпідставними, адже під час державної реєстрації прав на об`єкти нерухомого майна державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію згідно чинного законодавства, втручання в його діяльність будь-яких осіб або державних органів заборонена законом. Також згідно з додатковими запереченнями проти позову, представник відповідача зазначає, що він є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки не є суб`єктом державної реєстрації прав та не є суб`єктом зберігання реєстраційних справ.

В судове засідання приватний нотаріус Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чухрай Тетяна Юріївна не з`явилась, про дату та час судового засідання була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі.

Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивачка ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки площею 0,038 гектарів, розташованої на території Затоківської селищної ради СК «Рассвет», ділянка № НОМЕР_2 , що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії І-ОД №073550, виданого 24.09.1999 року.

Відповідачка ОСОБА_2 є власницею земельної ділянки площею 0,049 гектарів, розташованої на території Затоківської селищної ради СК «Рассвет», ділянка № НОМЕР_1 , що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії І-ОД №073551, виданого 24.09.1999 року.

З матеріалів справи вбачається, що на замовлення відповідачки ОСОБА_2 Державним підприємством «Центр державного земельного кадастру» Одеська регіональна філія було розроблено технічну документацію із землеустро щодо встановлення (відновлення) в натурі меж земельної ділянки площею 0,049 га, для ведення садівництва за адресою: СК «Рассвет».ділянка № НОМЕР_1 на території Затоківської селищної ради м.Білгород-Дністровський Одеської області. Дана земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_2 на підставі рішення ХІ сесії ХХІІІ скликання Затоківської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 23.07.1999 року.

Зазначена вище технічна документація містить Акт передачі на зберігання межових знаків власникам суміжних земельних ділянок від 29.07.1999 року земельної ділянки відповідачки ОСОБА_2 , який підписаний також і позивачкою ОСОБА_1 . Даний факт нею не заперечувався під час розгляду даної справи.

Також підпис позивачки ОСОБА_1 міститься в Акті від 31.05.2010 року про встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі на зберігання межових знаків для ведення садівництва гр. ОСОБА_2 , що підтверджує, що на час складення технічної документації щодо визначення меж земельної ділянки відповідачки ОСОБА_2 та отримання нею правовстановлюючих документів на дану земельну ділянку позивачка ОСОБА_1 не заперечувала щодо меж цієї земельної ділянки та її розмірів.

Відповідно до Договору дарування земельної ділянки від 12 вересня 2003 року, зареєстрованого в реєстрі за №5223 та посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чухрай Т.Ю., ОСОБА_2 подарувала відповідачці ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,03 га, що належить їй на підставі Державного акта І-ОД №073551 виданого Затоківською селищною радою 24.09.1999 року за №837, розміщену на землях, що знаходиться у віданні Затоківської селищної ради, за адресою: АДРЕСА_1 , надану для ведення садівництва.

Те, що відповідачка ОСОБА_3 є власницею земельної ділянки площею 0,0299 га, кадастровий номер :02:011:0005, розташованої за адресою: м. Білгород-Дністровський, смт Затока, СК «Рассвет», підтверджується Інформаційно довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №45265369 від 07.10.2015 року.

Те, що відповідачка ОСОБА_2 є власницею земельної ділянки площею 0,0195 га, кадастровий номер :02:011:0055, розташованої за адресою: м. Білгород-Дністровський, смт Затока, СК «Рассвет», підтверджується Інформаційно довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №45261336 від 07.10.2015 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.09.2015 року, індексний номер 43466712.

Згідно повідомлення Міськрайонного управління у Білгород-Дністровському районі та м. Білгород-Дністровському Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №2318/124-18 від 08.10.2018 року, кадастровий номер земельній ділянці, що належить на праві власності позивачці ОСОБА_1 на теперішній час не присвоєно.

Згідно з висновком судового експерта Чорної Юлії Петрівни №47/2018 від 10.05.2019 року, було встановлено невідповідність меж земельної ділянки позивачки ОСОБА_1 межам, зазначеним в Державному акті на право власності на земельну ділянку від 24.09.1999 року, серія І-ОД №073550. Окремо зазначено, що гр. ОСОБА_1 не має вільного доступу до зовнішньої частини будинку літ. «А» в повному обсязі (приміщення №3 пл. 14,3 кв.м). Існуюча огорожа встановлена впритул до стіни та частина будинку довжиною 1,04 м фактично знаходиться на території земельної ділянки гр. ОСОБА_2 .. Фактична площа земельної ділянки № НОМЕР_1 а склає 454,0 кв.м, що на 70 кв.м. більше площі згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії І-ОД №073550, також експертом встановлено накладення меж земельної ділянки № НОМЕР_1 ОСОБА_2 згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії І-ОД №073551 і даним кадастру, та фактичних меж земельної ділянки № НОМЕР_1 а ОСОБА_1 на частині площею 23,80 кв.м. Частина житлового будинку літ. «А» (приміщення №3 пл. 14,3 кв.м, яке знаходиться у фактичному користуванні гр. ОСОБА_1 ) розташована в межах земельної ділянки № НОМЕР_1 ОСОБА_2 .. Встановити з якого саме часу триває діючий порядок користування земельними ділянками, ким була встановлена огорожа між земельними ділянками не вбачаться можливим. Іншого порядку користування зазначеними вище земельними ділянками експертом також встановлено не було.

Надана до суду позивачкою ОСОБА_1 фотокартка не є належним та допустимим доказом того, що саме відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 була встановлена огорожа між земельними ділянками та з неї не можна однозначно визначити діючий на той час порядок користування зазначеними вище земельними ділянками.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно достатті 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ч. 1ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, визнається судом незаконним та скасовується.

Відповідно до ст. 12 Земельного Кодексу України розпорядження землями в межах міста (тобто функції власника землі) здійснюють відповідні міські ради.

Відповідно достатті 40 ЗК України, громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом.

Згідно до ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Стаття 321 ЦК України забезпечує непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 р. №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на повагу своєї власності, безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до п. «г» ч.3 ст.152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Захист земельних прав - це передбачені законом способи охорони цих прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно із п. 7 Постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Порядок припинення прав на землю регулюється Главою 22 ЗК України.

Перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку визначений ст. 140 ЗК України. Так, підставами припинення права власності на земельну ділянку є: добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; відчуження земельної ділянки за рішенням власника; звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; конфіскація за рішенням суду; невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Указаний перелік є вичерпним.

Згідно ч.1ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно презумпції законності правового акту, що діє в Україні: усі правові акти, що прийняті органами державної влади та набрали чинності, вважаються законними і обов`язковими для виконання та дотримання, доки не буде встановлено протилежне у передбаченому законом порядку.

Суд наголошує, що ані в самому оскаржуваному Рішенні ХІ сесії ХХІІІ скликання Затоківської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 23.07.1999 року, ані в додатку до нього не зазначено меж земельної ділянки, що була передана у власність відповідачці ОСОБА_2 , зазначена лише її площа 0,049 га.

Станом на теперішній час дане Рішення Затоківської селищної ради в цілому є чинним і не оспорюваним. Позивачкою ОСОБА_1 , в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, не надано до суду належних та допустимих доказів незаконної передачі рішенням Затоківської селищної ради відповідачці ОСОБА_2 оспорювальної земельної ділянки з порушенням встановленої законодавством процедури або на підставі неправдивих відомостей чи з інших підстав. Тож підстав для скасування рішення ХІ сесії ХХІІІ скликання Затоківської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 23.07.1999 року в частині передачі у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,049 га розташовану на території Затоківської селищної ради СК «Рассвет», ділянка № НОМЕР_1 із оформленням державного акту на право приватної власності суд не вбачає.

Щодо позовних вимог позивачки ОСОБА_1 в частині визнання недійсним та скасування Державного акту серії І-ОД №073551 на право власності на земельну ділянку площею 0,049 гектарів розташовану на території Затоківської селищної ради СК «Рассвет», ділянка № НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_2 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №837, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Стаття 387 ЦК України передбачає, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без правової підстави заволоділа ним.

За статтею 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства, зберігати геодезичні знаки.

Верховний Суд України в Постанові від 22 травня 2013 року у справі №6 -33 цс 13 зробив правовий висновок про те, що державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Відповідно до ст.ст.125,126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав і посвідчується державним актом, який видається і реєструється сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року майном, у значенні ст.1 Протоколу до Конвенції, вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. За висновком Суду в зазначеній справі «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила. Оскільки ставиться питання про позбавлення особи права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку має місце «непропорційне» втручання у право на мирне володіння своїм майном, що є порушенням ст.1 Першого протоколу Конвенції.

Відповідно до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (статті 125, 126 ЗК України).

Частиною першою статті 193 ЗК України встановлено, що державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Державний земельний кадастр включає: а) кадастрове зонування; б) кадастрові зйомки; в) бонітування ґрунтів; г) економічну оцінку земель; г) грошову оцінку земельних ділянок; д) державну реєстрацію земельних ділянок; е) облік кількості та якості земель (стаття 196 ЗК України).

Статтею 198 ЗК України передбачено, що кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану.

Погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації на конкретну земельну ділянку, метою погодження меж земельної ділянки є уникнення подальших спорів між суміжними власниками та землекористувачами щодо меж земельних ділянок та технічних помилок.

З 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про державний земельний кадастр», пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень якого визначено, що у разі якщо земельні ділянки, обмеження (обтяження) у їх використанні зареєстровані до набрання чинності цим Законом у Державному реєстрі земель, відомості про такі земельні ділянки обмеження (обтяження) підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру) автоматизованому порядку, без подання заяв про це їх власниками, користувачами та без стягнення плати за таке перенесення.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державний земельний кадастр» (далі - Закон) державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру, передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки а присвоєння їй кадастрового номера.

Статтею 3 Закону визначено, що Державний земельний кадастр базується на принципах обов`язковості внесення до Державного земельного кадастру відомостей про всі його об`єкти; об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Державному земельному кадастрі, документування всіх відомостей Державного земельного кадастру.

Відповідно до вимог ст. 9 Закону внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до вимог ст. 11 Закону відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів.

Згідно із ст.15 Закону до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площі міри ліній периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку повороті меж точок меж до пунктів державної геодезичної мережі тощо.

Крім того, згідно вимог ст. 16 Закону кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі і може бути скасований лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Суд наголошує, що відповідачці ОСОБА_2 технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) в натурі меж земельної ділянки для ведення садівництва за адресою: СК «Рассвет», ділянка № НОМЕР_1 на території Затоківської селищної ради м. Білгород-Дністровський Одеської області була розроблена Державним підприємством «Центр державного земельного кадастру», тобто відповідачка ОСОБА_2 не несе відповідальності за невідповідність встановленим межам земельної ділянки існуючому порядку користування, окрім того, позивачкою ОСОБА_1 було власноруч підписано Акт від 31.05.2010 року про встановлення (відновлення) меж земельної ділянки внатурі (на місцевості) та передачі на зберігання межових знаків для ведення садівництва гр. ОСОБА_2 , що підтверджує, що на час складення технічної документації щодо визначення меж земельної ділянки відповідачки ОСОБА_2 та отримання нею правовстановлюючих документів на дану земельну ділянку позивачка ОСОБА_1 не заперечувала щодо меж цієї земельної ділянки та її розмірів.

Окремо суд наголошує, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не може бути підмінена висновком судового експерта (висновок експерта ОСОБА_5 від 10.05.2019 року за №47/2018), на який посилається позивачка ОСОБА_1 , оскільки такий висновок не вважається документацією із землеустрою (землевпорядною документацією), яка чітко визначена Законом України «Про землеустрій» та іншими нормативно-правовими актами, що становлять правову основу землеустрою.

Отже, позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 у частині визнання недійсним та скасування Державного акту серії І-ОД №073551 на право власності на земельну ділянку площею 0,049 гектарів розташовану на території Затоківської селищної ради СК «Рассвет», ділянка № НОМЕР_1 , виданий на ім`я ОСОБА_2 та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №837 теж не підлягають задоволенню.

Інші позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від зазначених вище.

Як було встановлено судом під час розгляду справи та як було вище зазначено, позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду за захистом свого порушеного права, однак матеріали справи не містять, а позивачкою не було представлено до суду доказів, які б свідчили про порушення її прав зі сторони відповідачів, які вона просить захистити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 повинні обґрунтовуватись достатньою кількістю достовірних та повних доказів порушення відповідачами її земельних прав.

З огляду на вищевикладене, суд не вбачає достатніх підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , які не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58). Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98). «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, «Шмалько проти України» (Shmalko v. Ukraine) від 20 липня 2004 року, «Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia) від 7 травня 2002 року - одні із ключових рішень ЄСПЛ, де формулюється класична і усталена позиція ЄСПЛ щодо оцінки виконання судових рішень як невід`ємної частини судового розгляду у контексті втручання у право власності.

Висновки за результатами розгляду справи та розподіл судових витрат

Підсумовуючи вищенаведене, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та доводи відповідачів, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Затоківської селищної ради, Головного територіального управління юстиції в Одеській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: приватний нотаріус Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чухрай Тетяна Юріївна, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є безпідставними, необґрунтованими, такими, що не ґрунтуються на належних та допустимих доказах, а тому задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачкою.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо, визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У той же час, суд приходить до обґрунтованого висновку, що у задоволенні вимог відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 щодо стягнення з позивачки витрат на правову допомогу у розмірі 8365, 40 грн. слід відмовити, оскільки відповідачками не надано до суду належних та допустимих доказів, що ними понесені саме такі витрати на отримання правової допомоги (квитанції, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, тощо).

Враховуючи вищезазначене, керуючись ст.ст. 15, 16, 21, 377, 387, 391 ЦК України, ст.ст. 91, 118, 120, 125, 126, 152, 155, 193, 196, 198 ЗК України, ст.ст. 4, 7, 9, 10, 12, 13, 16, 76, 81, 141, 263-266, 272, 273, 274, 277, 279, 354 ЦПК України, Законом України «Про державний земельний кадастр», суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні уточнених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Затоківської селищної ради, Головного територіального управління юстиції в Одеській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: приватний нотаріус Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чухрай Тетяна Юріївна, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя