Справа № 203/3905/20
Провадження № 2-о/0203/86/2020
УХВАЛА

04 листопада 2020 року у місті Дніпрі суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Ханієва Ф.М., розглянувши матеріали цивільної справи окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту проживання малолітньої дитини з матір`ю,

ВСТАНОВИВ:

29 жовтня 2020 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява ОСОБА_1 (далі - заявник) заінтересована особа: ОСОБА_2 , в якій заявник просить суд:

- встановити факт проживання її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею (матір`ю) ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за адресою: АДРЕСА_1 .

Вивчивши матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність відмовити у відкритті провадження у справі з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, ч. 7 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно зі ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; обмеження фізичної особи у відвідуванні гральних закладів та участі в азартних іграх; надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; усиновлення; встановлення фактів, що мають юридичне значення; відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; визнання спадщини відумерлою; надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.

У порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Згідно з п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факти визнання батьківства щодо дітей, які народилися до 1 жовтня 1968 року; батьківства; реєстрації батьківства; факти прийняття спадщини, встановлення місця відкриття спадщини та фактів володіння будівлею на праві приватної власності.

За поясненнями заявника, з серпня 2015 року по теперішній час її малолітній син ОСОБА_3 та неповнолітня донька ОСОБА_5 проживають разом з нею. Спір між нею та ОСОБА_2 (батько) про право щодо місця проживання дітей - відсутній. У заявника існує необхідність встановлення судом факту проживання її малолітнього сина ОСОБА_3 разом з нею як з матір`ю для виїзду за межі України з метою лікування, навчання та оздоровлення сина, строком до одного місяця без необхідності отримання згоди батька. Зазначена заява та встановлення факту не носить характеру спору, а потрібні тільки для безпосереднього виїзду з дитиною за межі України строком до одного місяця. Місце проживання дітей, чиї батьки дійсно не мають щодо цього спору, залишається невизначеним, тому обсяг прав таких дітей та їх законних інтересів є усіченим порівняно із дітьми, чиї батьки вирішили спір про місце проживання у суді. На підставі вищевикладеного з метою захисту прав та законних інтересів свого сина ОСОБА_3 , заявник звертається до суду з заявою про встановлення факту проживання малолітнього сина разом з нею для виїзду за межі України без необхідності отримання згоди батька.

Суд зазначає, що ч. 1 ст. 157 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Водночас частиною 5 ст. 157 СК України визначено, що той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

У відповідності до ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду.

Так, у своїй заяві заявник зазначає, що між нею та батьком дитини відсутній спір щодо місця проживання дитини, тому у неї відсутні підстави для звернення до органу опіки або суду з відповідною позовною заявою. Разом з цим, суд роз`яснює заявнику, що заявник за відсутності спору має право отримати від батька нотаріально посвідчену згоду, довіреність на виїзд дитини за кордон для лікування.

З огляду на викладене вище, суд доходить висновку, що питання щодо визначення місця проживання дитини вирішується органом опіки та піклування або судом, що в подальшому (за рішенням суду, яким визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини) дасть заявнику змогу самостійно вирішувати питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця. Отже, за своїм юридичним змістом вимоги про визначення місця проживання дитини не підлягають розгляду в порядку окремого провадження шляхом встановлення факту проживання малолітнього сина разом з матір`ю, а розглядаються судом в порядку позовного провадження.

Тому суд, з урахуванням вимог ст. ст. 19, 315 ЦПК України, вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження в цивільній справі в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання малолітньої дитини з матір`ю.

Керуючись ст. ст. 19, 315, 353 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Відмовити у відкритті провадження в цивільній справі в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту проживання малолітньої дитини з матір`ю.

Копію ухвали надіслати заявнику.

Роз`яснити заявнику, що вимоги про визначення місця проживання дитини розглядаються судом в порядку позовного провадження.

Ухвала набирає законної сили з її моменту підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

У відповідності до пп. 15.5 п. 15 ч. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Ф.М. Ханієва