Справа № 192/1389/20
Провадження № 2/192/1299/20
РІШЕННЯ

Іменем України

"27" жовтня 2020 р. смт.Солоне

Солонянський районний суд Дніпропетровської області

у складі:

суддя Кітов О.В.

секретар судового засідання Тищенко Ю.В.

справа № 192/1389/20

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

вимоги: про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні Ѕ будинку, яка належить їй праві приватної власності, шляхом виселення без надання іншого житла.

Посилалася на те, що Ѕ будинку АДРЕСА_1 належить їй на праві приватної власності. В будинку зареєстровані: вона та її донька - ОСОБА_4 2019 року народження.

Зазначає, що у зазначену вище Ѕ частину житлового будинку в 2016 році самовільно вселилась двоюрідна сестра позивачки ОСОБА_2 зі своїм співмешканцем ОСОБА_3 , які не були та не є членами сім`ї позивачки та не мають права власності на частку в будинку та не зареєстровані за даною адресою. Відповідачі відмовляються звільнити будинок та вважають, що мають право проживати у житловому будинку, відмовляються в добровільному порядку виселятися, створюють перешкоди позивачці у доступі до Ѕ частини будинку та погрожують спалити будинок. При цьому відповідачі не сплачують житлово-комунальні послуги, внаслідок чого у відповідачки виникли борги.

Крім того, тривала антигромадська поведінка відповідачів, яка полягає у зловживанні алкогольними напоями і порушенням внаслідок цього громадського порядку, призвели до того, що місцева поліція обізнані про вказаних осіб і при черговому виклику позивачкою поліції, коли відповідачі на вимогу позивачки виселитися погрожували спалити будинок, поліцейським було повідомлено, що без судового рішення для виселення відповідачів законні підстави відсутні.

Просить усунути перешкоди у володінні та користуванні Ѕ частиною будинку АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без надання іншого житлового приміщення.

Ухвалою судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримали, з підстав зазначених у позові, просили позов задовольнити.

Відповідачі в судових засіданнях 06.10.2020 та 27.10.2020 позов визнали, пояснили що почали проживати у спірній частині будинку коли їх бабцю забрали в лікарню. Відповідач ОСОБА_2 вважала, що вона як внучка колишньої власниці мала право на проживання в даному будинку і відмовлялась звільнити будинок до відповідного рішення суду.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності, як суб`єктивне цивільне право, містить у своєму складі: правомочність на власні дії; правомочність вимоги від інших; та правомочність захисту.

Найбільш значущою для власника є правомочність на власні дії, яка характеризується як:

- пряме та безпосереднє панування над річчю. Власник здійснює надані йому правомочності своєю владою не тільки незалежно від інших осіб, а й у такому правовому полі, коли не може бути ніякої влади над цією ж річчю з боку інших суб`єктів. Дії власника обумовлені його інтересом;

- виключне панування особи над річчю, тобто таке панування, що унеможливлює втручання інших осіб, на яких покладено пасивний обов`язок утримання, від вчинення подібних дій;

- абсолютність влади полягає в наданні власнику закріпленої правом можливості визначати, яким чином поводитися зі своєю річчю, коли та як реалізовувати свої правомочності по відношенню до неї.

Згідно з частиною першою та другою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, непорушність права власності проявляється у тому, що правомірним буде визнане лише таке позбавлення права власності або обмеження у його здійсненні, яке відбувається у випадках і в порядку, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини вказує, що найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (BUDCHENKO v. UKRAINE, № 38677/06, § 40, ЄСПЛ, від 24 квітня 2014 року).

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Згідно частини третьої статті 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 ЦК України. Тлумачення частини третьої статті 16 ЦК України свідчить, що, за загальним правилом, при наявності порушення цивільного права або інтересу не допускається відмова в їх захисті. Винятком, який дозволяє відмовити в захисті цивільного права або інтересу, є недотримання частин другої - п`ятої статті 13 ЦК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року).

У статті 157 ЖК Української РСР членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 ЖК УРСР.

Відповідно до частини першої статті 116 ЖК Української РСР якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого житлового приміщення.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не зареєстровані та самовільно проживають за адресою АДРЕСА_1 та не є членами сім`ї позивачки.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.12.2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-3019, виданого державним нотаріусом Солонянської державної нотаріальної контори Супруненко М.А. та відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.12.2019 року №193756285 позивач ОСОБА_1 є власницею Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

В будинку АДРЕСА_1 відповідно до довідок №4089 від 20.11.2019 року та № 1688 від 23.12.2019 року виданих виконкомом Солонянської селищної ради зареєстровані ОСОБА_4 2019 року народження та ОСОБА_1 , 2000 року народження позивач.

Відповідачі самовільно та безпідставно проживають в будинку, вони не є членами сім`ї позивача та своїми діями перешкоджають позивачці володіти та вільно користуватися належним їй майном будинком. З огляду на викладені обставини, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню, то сума, сплаченого нею судового збору в розмірі 840,80 грн., підлягає стягненню з відповідача на її користь.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні 1/2 житлового будинку задовольнити.

Усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 /2 частиною житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 шляхом примусового виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без надання їм іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 гривень 80 копійок

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач 1 ОСОБА_2 , РНОКПП відсутній, ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач 2 ОСОБА_3 , РНОКПП відсутній, ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення суду складено 29 жовтня 2020 року.

Головуючий: суддя Кітов О.В.