ЗОЛОЧІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
2/622/377/20
Справа № 622/661/20 р.

30.10.2020 року смт. Золочів
Золочівський районний суд Харківської області
в складі: головуючого судді Шабас О.С,
за участю секретаря судового засідання Бойко І.О,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Золочів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) про стягнення суми боргу за борговою розпискою, -
Зазначені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21.09.2019 року позивач уклав усний договір позики, згідно якої передав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 3800 доларів США. Відповідно до розписки відповідач зобов`язався повернути борг до 24.09.2019 року. Позивач вказує, що гроші відповідач не повернув, протягом року змінює номери телефонів, всіляко уникає зустрічі, переховується, розповсюджує негативну інформацію про позивача. Це триває майже рік, він втратив сон та почав страждати на безсоння, чим завдано моральну шкоду. Позивач також вважає, що відповідач повинен сплатити 3% річних у якості компенсації за несвоєчасну сплату боргу в сумі 2414,84 гривень.
У судове засідання представник позивача не з`явився. Через канцелярію суду надав відповідну заяву про слухання справи за його відсутності. Позовні вимоги просив задовольнити, проти заочного рішення не заперечував. Просив слухати справу за відсутності представника позивача.
Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання відповідно до вимог ст.128 ЦПК України за місцем реєстрації та проживання, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення з відміткою про вручення судової повістки у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, у зв`язку з чим суд вважав за можливе ухвалити за згодою позивача заочне рішення у справі. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило.
Ухвалою суду від 30.10.2020 року постановлено здійснити розгляд справи у заочному порядку відповідно до вимог ч.1 ст.280 та ч.1 ст.281 ЦПК України.
Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.
Статтями1,2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст.ст.15,16 ЦК України,ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Судом встановлено, що 21 вересня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, розписка, відповідно до якої ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 прийняв в борг суму в розмірі 3800 доларів США. Відповідно до розписки ОСОБА_2 зобов`язався повернути борг 24 вересня 2019 року. Гроші за розпискою ОСОБА_2 отримав під час складання розписки в присутності двох свідків.
Разом з тим, у договорі позики від 21 вересня 2019 року боргове зобов`язання виражене в іноземній валюті - доларах США, а грошовий еквівалент, тобто сума коштів у національній валюті України не визначена, не встановлений інший порядок повернення боргу та не передбачено його визначення у грошовому еквіваленті до національної валюти України - гривні, а тому правові підстави для перерахування боргу, вираженого у доларах США за офіційним курсом НБУ відсутні.
Так, відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
На час розгляду справи гроші ОСОБА_2 не повернув, уникаючи зустрічей та розмов.
Статті 526, 527, 530 ЦК України передбачають, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином та в установлений термін.
Відповідно до ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Крім того, відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк в та в порядку, що встановлений договором.
Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.
Крім того позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних, у якості компенсації за несвоєчасну сплату боргу. На день звернення до суду з 24 вересня 2019 року по 09 липня 2020 року про строчка складає 287 днів прострочення, помножених на 3, поділених на 100 та поділених на 365, тобто 3800,00 доларів СШАх287 днів х 3:100:365=89,6 доларів США, що за курсом НБУ на момент звернення складає 2414,84 грн.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом.
При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.
3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).
Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, яка відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, а також у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року в справі № 308/3824/16-ц.
Таким чином, три відсотки річних, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, також мають бути виражені у валюті боргового зобов`язання - доларах США.
В підтвердження позову в матеріалах справи є письмовий доказ: копії розписки про отримання ОСОБА_2 грошових коштів на загальну суму 3800 доларів США, що за курсом НБУ на момент звернення до суду складає 102415,32 грн. Оригінал вказаної розписки був досліджений.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ч. 1ст. 1167 ЦК України).
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.95«Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової)шкоди» моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
На підставі викладеного, перевіривши в судовому засіданні докази, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову без стягнення з відповідача моральної шкоди, наявність якої не було доведено позивачем.
Згідно ч. 1, ч.2ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи,покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Тому, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Позовні вимоги були задоволені частково (104830,16 грн х100%: 124830,16 грн. = 83,97%)
Відтак на відповідача слід покласти сплату судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог (1248,30 грн. :100% х 99%) - у розмірі 1 048,19 грн.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку про часткове задоволення позову.
Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст.ст.4-5, 12,13,81,141,259,263,264 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за розпискою від 21.09.2019 року в сумі 104830 (сто чотири тисячі вісімсот тридцять) 16 копійок, з яких 102415 (сто дві тисячі чотириста п`ятнадцять) гривень 32 копійки суму боргу за усним договором позики, що за курсом Національного банку України на момент звернення до суду складає 3800,00доларів США та 3% річних - 2414 (дві тисячі чотириста чотирнадцять) гривень 84 копійки, що за курсом Національного банку України на момент звернення до суду складає 89,6 доларів США.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме сплачену позивачем суму судового збору при зверненні до суду у розмірі 1048 (одна тисяча сорок вісім) гривень 19 копійок.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст.284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Золочівський районний суд Харківської області.
Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 )
Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 )
Суддя О. С.Шабас