УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2020 р. Київський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді Лях М.Ю., при секретарі Хомінській Т.В., розглянувши у відкритому судовому цивільній подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Семендяєва Олександра Сергійовича, боржник ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 про визначення частки із спільного майна для звернення стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Семендяєв О.С. звернувся до суду із заявою, в якій просить визначити частки боржника ОСОБА_1 у майні, яким він володіє спільно з ОСОБА_3 з метою звернення на нього стягнення в рамках виконавчого провадження №55967726.

В обґрунтування заяви приватний виконавець зазначає, що у нього на виконанні перебувають два виконавчих провадження: № 55967726, № 55967772 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми в розмірі 772 440,00 грн. та судового збору по судовій справі № 640/14719/15-ц. Боржник не надав декларацію про доходи, поштову кореспонденцію не отримує. Виходом за адресою проживання боржника - АДРЕСА_1 встановлено, що боржника дома не було, двері відчинила громадянка, яка назвалась дружиною боржника. Надати доступ до приміщення вона відмовилась, мотивуючи тим, що квартира належить їй, а не боржнику, про що складений акт від 13.11.2018 р. Також, встановлено, що боржник за трудовими та цивільно-трудовими договорами доходів не отримує, пенсію не отримує, доходи відсутні, фізичну особу - підприємця припинено, транспортні засоби за ОСОБА_1 не зареєстровано. Як стало відомо приватному виконавцю, боржник ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , за якою зареєстровано право власності на 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 ; 2/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, боржнику належить на праві спільної сумісної власності 1/2 частина зазначеного майна, набутого під час перебування у шлюбі. Враховуючи відсутність іншого майна, зареєстрованого за боржником, що унеможливлює виконання судового рішення, приватний виконавець звернувся до суду з поданням про визначення частки боржника із спільного майна для звернення стягнення.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 31.08.2020 року подання прийнято до розгляду та призначено до розгляду.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21.10.2020 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору залучено ОСОБА_3 .

Приватний виконавець Семендяєв О.С. та стягувач ОСОБА_2 через канцелярію суду подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, подання просили задовольнити в повному обсязі. Представник боржника ОСОБА_1 адвокат Ярьоменко Р.Р. через канцелярію суду подала заяву про проведення судового засідання за її відсутності. Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяви про відкладення розгляду подання не надала.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до постанов приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Семендяєва О.С., 13.03.2018 року ним відкриті виконавчі провадження (ВП) №55967726 та ВП №55967772, які були об`єднані у зведене виконавче провадження (ЗВП) №55967726, на підставі виконавчих листів №640/14719/15-ц, виданих Київським районним судом міста Харкова 01.03.2018 року.

Як вбачається зі змісту виконавчих листів №640/14719/15-ц, рішенням Київського районного суду міста Харкова від 20.11.2015 року, яке набрало законної сили 30.01.2018 року, ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму ринкової вартості вилученої за рішенням суду квартири АДРЕСА_3 , в розмірі 772 440 грн., та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654 грн.

13.03.2018 року на адресу ОСОБА_1 рекомендованим поштовим відправленням було направлено копії постанов про відкриття виконавчого провадження, що підтверджується копією квитанції Укрпошти.

Також, 13.03.2018 року приватним виконавцем Семендяєвим О.С. в рамках ЗВП №55967726 було накладено арешт на 30/100 частини 6-кімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , та на 2-кімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , що належать боржнику ОСОБА_1

13.11.2018 року приватним виконавцем Семендяєвіим О.С. було здійснено вихід за адресою проживання боржника: АДРЕСА_6 , в результаті чого встановлено, що боржника дома не було, двері відчинила громадянка, яка назвалась дружиною боржника. Надати доступ до приміщення вона відмовилась, мотивуючи тим, що квартира належить їй, а не боржнику, про що було складено акт від 13.11.2018 року.

Відповідно до положень ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

В результаті проведених виконавцем заходів було встановлено, що ОСОБА_1 за трудовими та цивільно-трудовими договорами доходів не отримує, пенсію не отримує, згідно відповідей з Пенсійного фонду України № від 13.03.2018 р., № від 13.03.2018 р. Згідно довідок з Державної фіскальної служби України № від 14.03.2018 р. та № від 14.03.2018 р., доходи у ОСОБА_1 відсутні, фізичну особу-підприємця припинено. Згідно бази даних НАІС ГСЦ МВС України транспортні засоби за ОСОБА_1 не зареєстровано, що підтверджується листом регіонального сервісного центру № 31/20-1136 від 15.03.2018 р.

Відповідно до ч.6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №0, сформованого 21.09.2020 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис про шлюб № 503 від 24.11.2001 р. складений Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції.

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, сформованої 04.09.2020 року №222761142, ОСОБА_3 належить на праві власності 2/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору про розірвання договору дарування, серія та номер: 3886, виданий 27.09.2016, видавник: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Харитонова Я.М.; свідоцтво про право власності, серія та номер: 2-96-74868-М-1, виданий 11.07.1996, видавник: Харківський міський центр приватизації державного житлового фонду; договір дарування, серія RRP-4HILVC7H1 та номер: 1586, виданий 11.05.2005, видавник: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Корнійчук О.В.

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, сформованої 18.09.2020 року №224645569, ОСОБА_3 належить на праві власності Ѕ частина квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_7 , квартири АДРЕСА_8 на підставі договору купівлі-продажу серія та номер: р.№2051, виданий 10.08.2017.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 р. № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», частка боржника у спільній власності з іншими особами визначається за поданням державного виконавця відповідно до положень законодавства, що регулює право власності.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, та ч. 1 ст. 369 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, які володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність є різновидом права власності, що ускладнена множинністю суб`єктів. Крім того, специфіка правовідносин спільної власності полягає в єдності об`єкта права власності відносно зазначеної множинності суб`єктів такого права.

Частиною першою статті 368 ЦК України визначено, що спільна сумісна власність - це спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності.

За змістом ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України та ст. 371 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу.

Згідно із статтею 366 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом. У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, провадиться згідно зі статтею 370 ЦК України, відповідно до якої співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Відповідно до ч. 2 ст.370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного з співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Доказів того, що між боржником та заінтересованими особами були домовленості щодо іншого розподілу часток в праві спільної сумісної власності, суду не надано.

Верховний Суд у постанові від 11.04.2018 року у справі № 464/2227/17 зазначив, що задовольняючи подання державного виконавця про визначення частки майна боржника, яким він володіє спільно із іншими особами, суд першої інстанції правомірно виходив із того, що визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності є необхідним для здійснення виконавчого провадження і визначення частки не призведе до звуження належних боржнику прав на житло, оскільки предметом розгляду подання не є звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності.

Боржник у добровільному порядку рішення суду не виконує, при примусовому виконанні судового рішення, грошових коштів які б були виявлені для погашення заборгованості та майна у нього не має. Отже, наявні в матеріалах подання докази свідчать про умисне ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на боржника.

Велика Палата Верховного Суду 15 січня 2020 року по справі № 367/6231 /16-ц зазначила, що Велика Палата Верховного Суду вважає, що поняття «визначення частки» і «виділення частки в натурі» є різними за своїм змістом правовими поняттями, а частиною шостою статті 52 Закону про ВП 1999 (частина шоста статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» в чинній редакції є тотожною) передбачена лише необхідність визначення частки боржника у спільному майні, якщо така частка не визначена. Таким чином, з урахуванням наявності суперечливих висновків судів касаційної інстанції, наявні підстави для відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 липня 2019 року у справі № 822/1154/16 (провадження № К/9901/8843/18) шляхом вказівки, що частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яка може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна; у разі виявлення державним виконавцем майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами, і частка боржника у якому не визначена, для звернення стягнення на частку боржника державний виконавець звертається до суду з поданням про визначення частки боржника у такому майні.

Судом враховано, що згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини, а саме рішенням від 17.05.2005 року по справі «Чіжов проти України» визначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок і так, щоб ця система (виконання рішень) була ефективною як в теорії, так і на практиці. А виконання рішень має відбуватись таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та, що система ефективна і законодавчо і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, встановленої параграфом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Враховуючи вказане вище, суд приходить до висновку, що визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, є необхідним для здійснення виконавчого провадження про примусове стягнення з боргу із боржника, який немає іншого майна, на яке може бути звернено стягнення.

Визначення такої частки не призведе до звуження належних боржнику прав на житло чи на інше майно, оскільки предметом розгляду подання є не звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності.

Разом з тим, пунктом 2 частини першої статті 57 Сімейного Кодексу України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя № 11 від 21.12.2007 року зазначено: «Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання». В абзаці другому пункту 24 цією Постанови роз`яснено, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу, але за договором дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як від шкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їм моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю одного з них.

Таким чином, відсутні підстави для визначення спільним сумісним майном подружжя 2/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки воно належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування. Оскільки приватним виконавцем встановлено відсутність іншого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення, боржник рішення суду не виконав, суд вважає, що подання слід задовольнити частково та визначити частку майна боржника у спільному майні, а саме щодо квартири АДРЕСА_9 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 355, 368-375, 1226,ЦК України, ст. 4-6, 76-81, 83,200, 258-259, 268, 273, 354-356 ЦПК України, Сімейним кодексом України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Семендяєва Олександра Сергійовича, боржник ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 про визначення частки із спільного майна для звернення стягнення задовольнити частково.

Визначити частку боржника ОСОБА_1 у майні, яким він володіє спільно з ОСОБА_3 , а саме в квартирі АДРЕСА_9 у розмірі ј частки, підстава виникнення права власності - договір купівлі - продажу 1/2 частини квартири, серія та номер: реєстраційний № 2051, виданий 10.08.2017 р., видавник Малахова Г.І. приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу з метою звернення на нього стягнення в рамках виконавчого провадження № 55967726.

У задоволенні іншої частини подання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення через Київський районний суд м. Харкова.

Суддя -