ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року

м.Суми

Справа №577/2993/20

Номер провадження 22-ц/816/2132/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

боржника ОСОБА_1 її представника ОСОБА_2 , заінтересованої особи приватного виконавця Мукореза О.Л.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20 серпня 2020 року в складі судді Гетьмана В.В., постановлену у м. Конотоп,

ВСТАНОВИВ:

10 серпня 2020 року стягувач ОСОБА_3 звернувся до Конотопського міськрайонного суду Сумської області із заявою, в якій просив визнати такими, що не підлягають виконанню виконавчі листи, видані по справі №577/5736/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кронус» (далі ТОВ «Кронус») на користь Товариства з обмеженою відповідальність «ОТП Факторинг Україна» (далі ТОВ «ОТП Факторинг») в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у розмірі 68280,21 доларів США, що еквівалентно 545763 грн 72 коп. та 508184 грн 15 коп., а також в дольовому порядку по 1147 грн 00 коп. з кожного судових витрат.

Свої вимоги мотивував тим, що заочним рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 30 грудня 2013 року з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ТОВ «Кроніс» на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в солідарному порядку стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 68280,21 доларів США, що еквівалентно 545763 грн 72 коп. та 508184 грн 15 коп., а також в дольовому порядку по 1147 грн 00 коп. з кожного з них судових витрат. За договором про відступлення права вимоги від 17 липня 2019 року він набув права вимоги за кредитним договором від 18 січня 2008 року, укладеним між ТОВ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 . Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 02 серпня 2019 року змінено стягувача у виконавчих провадженнях, відкритих за виконавчими листами, а саме: з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на нього, ОСОБА_3 . Посилаючись на те, що між ним, як стягувачем та ОСОБА_1 досягнута домовленість щодо виконання зобов`язання за кредитним договором, в тому числі і стосовно виконання рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 30 грудня 2013 року, а тому відповідно до положень ст.ст. 559, 605, 653 ЦК України зобов`язання, на його думку, є такими, що припинені поза межами виконавчого провадження, що в свою чергу, як він вважає, свідчить про наявність матеріально-правових підстав для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20 серпня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню відмолено.

Вказану ухвалу суду боржник ОСОБА_1 оскаржила в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі боржник, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою заяву ОСОБА_3 щодо визнання виконавчого листа про стягнення з неї на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором у розмірі 68280,21 доларів США та 508 184 грн 15 коп., а також 1147 грн судових витрат задовольнити.

Зокрема, заявник апеляційної скарги послалась на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги факт добровільного виконання зобов`язання за кредитним договором від 18 січня 2008 року поза межами виконавчого провадження та порушено норми ст. 559, 605 та 653 ЦК України.

Боржник ОСОБА_1 у доводах апеляційної скарги вказала на те, що відмова у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню призведе до подвійного стягнення з неї кредитної заборгованості.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, письмові заперечення також.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення боржника ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 про задоволення апеляційної скарги, приватного виконавця Мукореза О.Л. про вирішення справи відповідно до вимог законодавства, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що заявник не надав доказів на підтвердження тих обставин, що у випадку стягнення на його користь заборгованості за вищевказаними виконавчими листами будуть порушені його права, свободи чи законні інтереси. Крім того, на переконання суду першої інстанції, ця заява була подана з метою несплати нарахованого державними виконавцями виконавчого збору за примусове виконання судового рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину «судового провадження» відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.

За положеннями статей 1 та 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження здійснюється з дотриманням, серед інших, таких засад як верховенства права, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Згідно з частиною другою статті 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Частиною 4 статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі №2-3558/2010 сформовано наступний правовий висновок.

На суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, заочним рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 30 грудня 2013 року стягнуто на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» із ОСОБА_1 , ТОВ «Кронус» та ОСОБА_4 68280,21 доларів США, що еквівалентно 545 763 грн 72 коп. та 508 184 грн 15 коп. боргу за кредитним договором в солідарному порядку та по 1147 грн витрат на судовий збір з кожного (а.с. 27).

На примусове виконання вказаного судового рішення Конотопським міськрайонним судом Сумської області представнику ТОВ «ОТП Факторинг України» видано три виконавчі листи (а.с. 124).

17 липня 2019 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «АНСУ» були укладені договорів факторингу №17/07/2019/2 та договори про відступлення права вимоги за договорами поруки, відповідно до умов яких ТОВ «ОТП Факторинг України» відступив ТОВ «АНСУ» право вимоги за кредитним договором за №СМ-CMEC03/001/2008 від 18 січня 2008 року, укладеного з ОСОБА_1 (а.с. 151-157).

Того ж дня ТОВ «АНСУ» право вимоги за вказаним кредитним договором та договорами поруки, які були укладені 18 січня 2008 року з метою забезпечення виконання зобов`язання за цим кредитним договором з ОСОБА_4 та ТОВ «Кронус» відступило ОСОБА_3 , що підтверджується договорами про відступлення права вимоги від 17 липня 2019 року (а.с. 158-162).

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 02 серпня 2019 року замінено стягувача з ПАТ «ОТП Факторинг Україна» на його правонаступника ОСОБА_3 у наступних виконавчих провадженнях: №46584543, відкритого 23 травня 2015 року ВДВС Конотопського МРУЮ щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 ; № НОМЕР_1 , відкритого 23 лютого 2015 року ВДВС Конотопського МРУЮ щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_4 ; №58064588, відкритого 11 січня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Сумської області Мукорезом О.Л. щодо стягнення заборгованості з ТОВ «Кронус» (а.с. 172).

05 серпня 2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено угоду про врегулювання боргу за кредитним договором № СМ-CMEC03/001/2008 від 18 січня 2008 року. Пунктом 2.2 угоди сторони погодили, що зобов`язання за цим кредитним договором та рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 30 грудня 2013 року по справі №577/5736/13-ц виконані в повному обсязі (а.с. 183).

Обґрунтовуючи свої вимоги, стягувач ОСОБА_3 вказував на те, що зобов`язання за кредитним договором припинилися поза межами виконавчого провадження в порядку, встановленому ст.ст. 599, 605, 653 ЦК України.

Виходячи з вимог статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 605 ЦК України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Статтею 653 ЦК України визначені правові наслідки зміни або розірвання договору. Зокрема, у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

З наданої ОСОБА_3 угоди про врегулювання боргу до кредитного договору №СМ-CMEC03/001/2008 від 18 січня 2008 року слідує, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , підписуючи цю угоди, домовилися вважати виконаними в повному обсязі зобов`язання за кредитним договором та судовим рішення.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 30 грудня 2013 року, на виконання якого були видані виконавчі листи, заборгованість за кредитним договором була стягнута крім ОСОБА_1 , ще й з поручителів ТОВ «Кронус» та ОСОБА_4 в солідарному порядку, тому, на думку колегії суддів, припинення зобов`язання з підстав прощення боргу ОСОБА_1 , на що послався заявник, може призвести до порушення прав поручителів, що з огляду на положення ст. 605 ЦК України є неприпустимим.

Доказів на підтвердження повного погашення заборгованості, яка була стягнута судовим рішенням на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та право вимоги за якою набув ОСОБА_3 суду надано не було, а тому доводи апеляційної скарги боржника ОСОБА_1 про подвійне стягнення з неї суми боргу за виконавчим листом є необґрунтованими.

Крім того, колегія суддів бере до уваги й те, що за виконавчими листами, виданими на виконання вище зазначеного судового рішення, крім кредитної заборгованості з боржників ОСОБА_1 , ТОВ «Кронус» та ОСОБА_4 стягнуто в дольовому порядку на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» ще й судові витрати.

Виходячи з умов договорів про відступлення права вимоги ОСОБА_3 набув право вимоги лише щодо кредитної заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № СМ-CMEC03/001/2008 від 18 січня 2008 року. Понесені судові витрати за розгляд справи в інстанційних судах підлягають поверненню особі, яка їх понесла, тобто в даному випадку на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

За таких обставин, враховуючи те, що по справі не зібрано доказів на підтвердження виконання ОСОБА_1 , ТОВ «Кронус» та ОСОБА_4 заочного рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 30 грудня 2013 року в частині стягнення з них судових витрат на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна», що зобов`язання боржників є такими, що припинені, у тому числі внаслідок прощення стягувачем ОСОБА_3 боргу, тому відсутні підстави вважати, що виконавчі листи за заявою ОСОБА_3 не підлягають виконанню, отже, доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче положення» стягувач ОСОБА_3 , який посилається на виконання боржниками своїх зобов`язань, має право звернутися до відповідного відділу ДВС чи до приватного виконавця, в провадженні яких перебувають виконавчі провадження, із заявою про повернення вище зазначених виконавчих листів.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції повно встановлені обставини справи, їм надана належна оцінка, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20 серпня 2020 року у даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 листопада 2020 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик (суддя доповідач)

Судді: О.І. Собина

Т.А. Левченко