Справа № 715/2141/20
Провадження № 2/715/631/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 року смт. Глибока

Глибоцький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Маковійчук Ю.В.

секретаря судового засідання Затолошна Р.В.

учасники судового процесу:

позивач ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Чагорська сільська рада Глибоцького району Чернівецької області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він являється власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Вказує на те, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на даний час прописані (зареєстровані) за вищевказаною адресою, проте фактично з вересня 2017 року в зазначеному будинку не проживають.

Просить суд, ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердили обставини викладені в позовній заяві. Зазначили, що відповідачі дійсно не проживають у будинку позивача з грудня 2017 року. На даний момент позивач має бажання оформити субсидію, однак у зв`язку із тим, що в будинку прописані відповідачі, не має змоги це зробити. Тому просили суд позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні вказала, що вона дійсно не проживає в будинку позивача з грудня 2017 року, проте заперечували проти задоволення позову, оскільки в неї відсутнє власне житло і вона не буде мати змоги прописатися в іншому будинку.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомив і не просив суд відкласти розгляд справи.

Представник Чагорської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області в судове засідання не з`явився, проте сільська рада направила на адресу суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги ОСОБА_1 . Чагорська сільська рада визнає у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує та просить розглянути справу у відсутності їхнього представника.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановленому законом.

Згідно ст.316 ч.1 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

За змістом статей 264, 265 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; у мотивувальній частині рішення, зокрема, зазначаються фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) зазначено, що «суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 квітня 2019 року у справі № 686/18993/17-ц (провадження № 61 -48870св18) зроблено висновок про те, що суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Відповідачі як члени сім`ї (колишня дружина власника та пасинок) набули право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Ці обставини повинні доводитися належними та допустимими доказами.

Викладені норми матеріального права дають підстави для висновку, що член сім`ї власника житла, має обмежене право користування приватним житлом і у разі створення ним перешкод для реалізації власником свого права користування власністю, за рішенням суду право користування члена сім`ї може бути припинено.

Правові норми сервітуту мають пріоритетне право застосування до спірних правовідносин, тому у зв`язку із доведеності факту не проживання відповідачів без поважних причини більше одного року в житловому будинку, закон дозволяє визнати їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням на підставі норми ч.2 ст. 405 ЦК України.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 28 грудня 2017 року.

Крім того, встановлено, що в провадженні суду перебувала справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. Ухвалою Глибоцького суду від 18 березня 2019 року провадження по справі закрито у зв`язку із затвердженням мирової угоди. Зокрема, за умовами угоди сторони визнали за ОСОБА_1 право власності на будівельні матеріали, що були використані на ремонт житлового будинку і прибудови та на будівельні матеріали, які знаходилися в господарстві по АДРЕСА_1 та стягнуто з останнього на користь ОСОБА_3 кошти в сумі 200 000 гривень. ОСОБА_3 надала розписку, що нею повністю отримано вказану суму у компенсації вартості її частки у спільному майні.

ОСОБА_1 , завершено будівництво та здано в експлуатацію вказане майно, він на даний час є власником будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №223999013 від 15 вересня 2020 року.

Згідно довідки виданої Старостинським округом №2 с. Луковиця та Кут Чагорської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 - голова домогосподарства, ОСОБА_3 - колишня дружина, ОСОБА_5 - син, ОСОБА_4 - пасинок. Зі слів заявника ОСОБА_1 , колишня дружина ОСОБА_3 , син ОСОБА_5 та пасинок ОСОБА_4 з 17 листопада 2017 року за вказаною адресою не проживають.

Встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 є колишньою дружиною позивача, відповідач - ОСОБА_4 її старший син від першого шлюбу з вересня місця 2017 року вони не проживають у будинку позивача. Вказані обставини як підтвердила сама відповідачка в судовому засіданні, так і свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Відповідачі спільним побутом із позивачем не пов`язані, тому їх право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна, на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2017 року у справі № 734/387/15-ц, Верховним Судом у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 526/3206/17 та Верховним Судом у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 216/1036/17.

Враховуючи те, що позивач є власником будинку, а відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не є членами сім`ї позивача та не укладали з ним договір про порядок користування спірним будинковолодінням, їх реєстрація створює перешкоди у користуванні житлом позивачу, а також враховуючи те, що відповідачі в будинку не проживають, тому задоволення позову позов шляхом позбавлення відповідачів права користування будинком, не буде порушено справедливого балансу між інтересами осіб - учасників справи, оскільки відповідно до закону, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, а тому суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3-13, 19, 23, 76-81, 141, 259, 265, 280-282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Глибоцький районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: