ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2020 року

м. Харків

Справа № 643/148/18

Провадження № 22-ц/818/4921/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Хорошевський О.М.

суддів Кругової С.С., Яцини В.Б.

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2018 року, постановлене суддею Єрмак Н.В.,

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У січня 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути на свою користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.01.2014 року, яка складає 106000 грн. з яких: 16474,46 грн. - заборгованість за кредитом; 89525,54 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; а також стягнути судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до укладеного договору ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 16500,00грн.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складає між нею і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві.

Проте, відповідачка, свої зобов`язання перед банком належним чином не виконувала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість станом на 06.11.2017 року у сумі 106000,00 грн., з яких: 16474,46 грн. - заборгованість за кредитом; 89525,54 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, яку і просить позивач стягнути на свою користь.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2018 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПриватБанк» заборгованість 106000,00 грн та судовий збір 1600,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати як незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Просить застосувати строки позовної давності до вказаних правовідносин.

Скарга містить посилання на те, що суд поверхнево розглянув справу, ретельно не дослідив матеріали справи, а саме не звернув увагу на пропуск Банком строку давності, крім того анкета-заява не містить жодних умов стосовно сплати процентів.

Отже, враховуючи, що відповідачем було надано грошові кошти у сумі 16474,46 грн в січні 2014 року, а з позовом Банк звернувся лише 11.08.2018 тобто через 4 роки і 7 місяців, а тому ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся до суду поза межами строку позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Банку просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, що строк дії картки отриманої ОСОБА_1 до 11/17 включно. Останній платіж зроблений 17.03.2015, а з позовом Банк звернувся у січні 2018 року тобто в межах строку позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги частково виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідачка належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання утворилась заборгованість яка підлягає стягненню.

Судова колегія з таким висновком суду першої інстанції повністю погодитися не може.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 27.01.2014 року заповнила анкету-заяву для подальшого отримання встановленого кредитного ліміту на картку. Відповідачці було встановлено кредитний ліміт у розмірі 15000,00 грн., з подальшою його зміною, і станом на 06.05.2014 року кредитний ліміт становив 16500,00 грн.

З розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж по картці було зроблено 17.03.2015 року на суму 100,00 грн.

Строк картки був до 11/17 року включно.

З позовом Банк звернувся 11.01.2018 року тобто в межах строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частинами 1 та 5 ст. 261 ЦК України передбачено, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Стаття 257 ЦК України встановлює загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За правилами ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Статгя 266 ЦК України, передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Оскільки, відповідачу надано строковий кредит в сумі 16500,00грн., до 11/17 включно, судова колегія не вбачає підстав для застосування строку позовної давності, а тому, не можна вважати обґрунтованими посилання апеляційної скарги на сплив строку позовної давності.

До того ж, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що крім тіла кредиту, позивач просить стягнути відсотки за користування кредитом у сумі 89525,54 грн.

Відповідно до положень ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості (ст.627 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ст.638 ЦК України).

Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Статтею 598 ЦК України визначені підстави припинення зобовязання. Зобовязання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. (ч.ч.1,2 цієї статті)

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

У ст.611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом.

У анкеті-заяві позичальника від 27 січня 2014 року процентна ставка не зазначена.

Також Банком надано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Повна версія Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/).

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомлювалася і погоджувалась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками задоволенню не підлягають.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 248,00 грн. за подання апеляційної скарги з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1680 грн.

Керуючись ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 02 квітня 2018 року змінити.

Скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом. В задоволені цих позовних вимог відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 248 (двісті сорок вісім гривень) 00 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь з ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 1680 (одна тисяча шістсот вісімдесят гривень) 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.М. Хорошевський

Судді: С.С.Кругова

В.Б. Яцина

Повний текс постанови складено 30 жовтня 2020 року