ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/745/20 Доповідач - Бершадська Г.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Ходоровський М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

апелянта ОСОБА_1 і його представника

ОСОБА_2 та заінтересованої особи

ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 червня 2020 року (ухвалене суддею Сташків Н.М., повний текст якого складено 19 червня 2020 року) у цивільній справі № 607/10105/20 за заявою ОСОБА_1 заінтересовані особи ОСОБА_3 , Тернопільський відділ поліції ГУНП в Тернопільській області, про видачу обмежувального припису,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_3 із встановленням такого заходу тимчасового обмеження прав кривдника як заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 строком на 6 місяців.

Обґрунтовував заяву тим, що 08 квітня 2020 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області шлюб між ним та ОСОБА_3 розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 продовжує проживати у їх спільній квартирі, грубо порушуючи правила співжиття. Він постійно потерпає від психологічного та фізичного насильства. Дане насильство проявляється у погрозах його життю та здоров`ю, застосуванні нецензурної лексики образливого характеру, фізичного насильства стосовно нього та членів його родини. Неодноразово відносно ОСОБА_3 виносились термінові заборонні приписи, однак вказаними заходами вона нехтує, продовжуючи далі вчиняти дії, які призводять до здійснення домашнього насильства.

Квартира, у якій він проживає належить йому, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності по ј частці кожному. Вважає, що такі обставини можуть бути підставою для видачі обмежувального припису.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 червня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким заяву задовольнити та видати обмежувальний припис, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вказав, що судом не враховано, що щодо ОСОБА_3 двічі виносились термінові заборонні приписи, які нею не виконувалися. Сам факт невиконання вказаних приписів та продовження вчинення домашнього насильства останньою створює ризики повторного вчинення домашнього насильства, яке в подальшому може призвести до тяжких наслідків.

Відзиву на апеляційну скаргу не поступало.

В судовому засіданні ОСОБА_1 і його представник ОСОБА_2 , апеляційну скаргу підтримали і навели доводи аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

ОСОБА_1 вказав, що ОСОБА_3 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння ображає його, погрожує фізичним насильством та застосовує до нього фізичну силу. Квартира у них двокімнатна і після розлучення він проживає з сином, якому 29 років, в одній кімнаті, а ОСОБА_3 у іншій. Він протягом трьох тижнів утримується від вживання алкоголю і проживає в сусіда.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 вказала, що відносно заінтересованої особи неодноразово виносились заборонні приписи і останній 21.10.2020 року, вказані дії можуть призвести до тяжких наслідків.

ОСОБА_3 апеляційну скаргу заперечила і вказала, що ОСОБА_1 зловживає спиртними напоями і на ґрунті цього у них виникають конфлікти і сварки, які виражаються в взаємних словесних образах та погрозах. ОСОБА_1 сам починає сварки і вона неодноразово викликала поліцію, однак документів складених за результатами таких викликів у неї немає. Позивач просив допитати у якості свідка їх сина, однак він відмовляється свідчити проти батьків.

Вказала, що в період коли вона лежала з поламаною ногою, ОСОБА_1 застосовував до неї насильство користуючись її безпорадним станом. Руку заявнику вона не ламала, рука була пошкоджена під час однієї зі сварок працівниками поліції, які прибули на виклик і втрутились у сварку.

Свідок ОСОБА_7 вказала, що вона є матір`ю заявника і пошкодження руки заявника спричинили працівники поліції, які приїхали у зв`язку з сваркою сторін. ОСОБА_1 і ОСОБА_3 зловживають спиртними напоями на ґрунті чого між ними виникають сварки.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 квітня 2020 року.

Квартира, у якій проживає заявник ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_3 , належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 по ј частці кожному, що підтверджується реєстраційними посвідченнями від 05 серпня 2005 року, виданими Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації. Як зазначили учасники справи, ще 1/4 частина вказаної квартири належить дочці ОСОБА_1 та ОСОБА_3

10 березня 2020 року ДОП ТВП ГУНП в Тернопільській області Волянюк А.Т. винесено терміновий заборонний припис серії АА №134332 стосовно кривдника ОСОБА_3 у зв`язку із скоєнням нею домашнього насильства стосовно постраждалої особи ОСОБА_1 та заборонено їй на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи терміном на 3 доби.

23 травня 2020 року інспектором роти №3 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП лейтенантом поліції Гуменюком М.М. винесено терміновий заборонний припис серії АА №135204 стосовно кривдника ОСОБА_3 у зв`язку із скоєнням нею домашнього насильства стосовно постраждалої особи ОСОБА_1 та заборонено їй в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою терміном на 3 доби.

Відмовляючи в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не доведено наявність таких ризиків продовження протиправної поведінки заінтересованої особи, та їх вплив на заявника, що може призвести до тяжких або особливо тяжких наслідків, а тому, обмеження, які просить застосувати заявник, посилаючись на вчинення відносно нього домашнього насильства, є непропорційними щодо обмеження її права на житло.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст. 1, 3, 24, 26 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству.

У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не було належним чином досліджено подані докази та не надано їм відповідну оцінку. Однак, такі доводи апелянта є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до положень ст.1 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до п 2. ч. 1 ст. 24 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За п. 7 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з п 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів учасників справи. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, наведені заявником обставини не містять ознак фізичного чи психологічного насильства в розумінні Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом та не дають підстави для висновку про необхідність видання обмежувального припису щодо заінтересованої особи.

Як встановлено з пояснень учасників справи та свідка конфлікти між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виникають на ґрунті взаємної неприязні та зловживання алкогольними напоями як ОСОБА_1 так і ОСОБА_3 .

З пояснень також вбачається, що між заявником та заінтересованою особою існує конфлікт щодо порядку користування квартирою, у якій вони проживають. Взаємні звернення заявника і заінтересованої особи із заявами до органів поліції не підтверджують факт домашнього насильства, оскільки вони стосуються конфлікту між заявником та заінтересованою особою на ґрунті взаємної неприязні та з приводу користування майном.

Крім того, видача обмежувального припису із забороною перебувати ОСОБА_3 за своїм постійним місцем проживання може призвести до порушення її прав, що за відсутності належних доказів на підтвердження чинення нею домашнього насильства щодо заявника є неприпустимим.

Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 червня 2020 року залишити без змін.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 листопада 2020 року.

Головуючий Бершадська Г.В.

Судді: Гірський Б.О.

Ходоровський М.В.