КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 листопада 2020 року Київський апеляційний суд в складі:

Суддя - доповідач: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва, постановленого суддею Ільєвою Т.Г. 18 березня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Залізничний відділ соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, про відшкодування моральної шкоди,

У С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Держави в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, мотивуючи тим, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 26.02.2019 року у справі № 1.380.2019.000509, яке набрала законної сили 15.07.2019, визнано протиправними дії Залізничного відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 державної житлової субсидії з 01.10.2018 та зобов`язано Залізничний відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради призначити ОСОБА_1 державну житлову субсидію із 01.10.2018 за адресою: АДРЕСА_1 , та провести перерахунок житлової субсидії із 01.10.2018. Позивач вказує, що на момент звернення до суду дане судове рішення не виконано, внаслідок чого останньому завданому моральну шкоду у розмірі 250 000 грн., яку останній просить стягнути з Держави України.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18 березня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Залізничний відділ соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України 1000 (одну тисячу) грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення суду в частині стягнення морального відшкодування і в цій частині ухвалити нове рішення, яким стягнути з Держави Україна через Державну казначейську службу України за рахунок державного бюджету України шляхом списання котів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 250 000 грн., обґрунтовуючи тим, що в частині стягнення моральної шкоди рішення не в повній мірі охоплює всі понесені позивачем страждання, вказує, що йому завдано значної моральної шкоди, яка полягає у нервових стресах, переживаннях, дратівливості, слабості, головних болях, порушеннях режиму сну, зміна звичного ритму життя, тривалі судові процеси, внаслідок ігнорування з боку органу заподіяння шкоди - зобов`язання суду призначити житлову субсидію та провести перерахунок, позивачу спричинено відчуття невизначеності, невпевненості, незахищеності, неможливістю реалізації своїх прав та законних інтересів, неможливість спрогнозувати свої дії та можливі їх наслідки. Вказані обставини тривали протягом певного часу та вимагало від нього докладання додаткових зусиль для можливості подолати такі негативні наслідки протиправної поведінки стосовно себе. Тому розмір моральної школи позивач оцінює у 250000 грн.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, причину неявки суду не повідомили.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 26.02.2019 року у справі № 1.380.2019.000509, яке набрало законної сили 15.07.2019, визнано протиправними дії Залізничного відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 державної житлової субсидії з 01.10.2018 та зобов`язано Залізничний відділ соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради призначити ОСОБА_1 державну житлову субсидію із 01.10.2018 за адресою: АДРЕСА_1 , та провести перерахунок житлової субсидії із 01.10.2018.

15.08.2019 на виконання рішення видано виконавчий лист, згідно з яким зобов`язано ВСЗ призначити ОСОБА_1 державну житлову субсидію із 01.10.2018 та провести перерахунок житлової субсидії із 01.10.2018.

16.09.2019 позивач звернувся до заступника начальника Управління Бассараба Т.Ю. із заявою про прийняття до виконання виконавчого листа.

17.09.2019 заступником начальника Відділу Бойком О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

У листі від 25.09.2019 № ВСЗ, адресованому заступнику начальника Управління - начальнику Відділу Бассарабу Т.Ю., зазначено, що на виконання рішення 14.08.2019 боржником повторно розглянуто заяву про призначення житлової субсидії стягувачу та призначено житлову субсидію з 01.10.2018.

30.09.2019 заступником начальника Відділу Бойком О.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту дев`ятого частини першої статті 39, статті 40 Закону №1404-VIII.

25.11.2019 рішенням Львівського окружного адміністративного суду визнано протиправною та скасовано постанову заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Бойка Олександра Володимировича про закінчення виконавчого провадження ВП №60074756 від 30.09.2019 року та зобов`язано заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Бойка Олександра Володимировича вчинити дії щодо належного виконання рішення на підставі виконавчого листа № 1.380.2019.000509, виданого 15.08.2019 року Львівським окружним адміністративним судом у виконавчому провадженні ВП № 60074756 з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.

Окрім іншого, вказаним судовим рішенням встановлено, що державний виконавець під час виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі № 1.380.2019.000509, встановивши факт призначення ОСОБА_1 державної житлової субсидії із 01.10.2018 року, належним чином не перевірив чи здійснено її перерахунок боржником із 01.10.2018 року та не встановив наявність такого перерахунку, чим порушив вимоги пункту першого частини другої, пункту першого частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з частиною першою статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та виною заподіювача. Відсутність хоча б одного з елементів виключає цивільно - правову відповідальність.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як убачається із матеріалів справи, позивач, обґрунтовуючи понесену ним моральну шкоду вказував, що у зв`язку із довготривалим невиконанням рішення суду, ОСОБА_1 був вимушений витрачати час у пошуках захисту порушеного права. Судова тяганина, пов`язана із захистом порушеного права призвела до моральних та фізичних виснажень, перевтоми, втрати душевного спокою і депресивного стану, що негативно позначилось на його ритмі життя. Зазначену моральну шкоду, ОСОБА_1 оцінює у 250 000 грн.

З огляду на обставини справи колегія суддів вважає, що постановленням рішень про задоволення вимог ОСОБА_1 суди захистили порушені права позивача і цим самим він в значній мірі отримав сатисфакцію за свої душевні страждання , а тому суд першої інстанції повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам та прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 1000 грн.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено 5 листопада 2020 року.

Суддя - доповідач:

Судді: