Справа № 452/2689/20
УХВАЛА

04 листопада 2020 року м.Самбір

Самбірським міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді Карнасевич Г.І.,

з участю секретаря Страхоцької Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Самборі Львівської області заяву ОСОБА_1 про повернення судового збору,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про повернення помилково сплаченого судового збору в сумі 2522,40 грн. відповідно до квитанції про сплату №3765 від 14.09.2020 року, оплачений через ДП Інформаційні судові системи та зарахований за подання нею позову у Самбірський міськрайонний суд Львівської області. Зазначила, що позовна заява у Самбірський міськрайонний суд Львівської області нею не подавалась та подаватись не буде. Крім цього, у даній квитанції невірно зазначено її прізвище, а саме « ОСОБА_2 » замість « ОСОБА_3 ».

Відповідно до ч.2 ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Стаття 7 Закону України «Про судовий збір» передбачає виключний перелік підстав для повернення судового збору, а саме: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; повернення заяви або скарги; відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі; залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням); закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

В п. 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 року роз`яснено судам, що законодавством не встановлено спеціальних вимог до оформлення платіжних документів, на підставі яких перераховуються суми судового збору. Таке перерахування здійснюється за загальними правилами згідно з вимогами Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-III Про платіжні системи та переказ коштів в Україні і відповідних нормативно-правових актів 10 Національного банку України.

Платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. При цьому, наприклад, платіжне доручення повинно бути підписано уповноваженою посадовою особою банку і скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення та відміткою про зарахування суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідні документи подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі, виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1,2 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Звертаючись до суду з клопотанням про повернення судового збору, заявником додано копію квитанції про сплату судового збору та у даній квитанції невірно зазначено прізвище заявника « ОСОБА_2 », замість « ОСОБА_3 », а тому з урахуванням викладеного підстави для задоволення заяви відсутні.

Водночас, заявник не обмежений у своєму праві повторно звернутись до суду з такою заявою, надавши відповідні документи в оригіналі.

Керуючись ст. 133 ЦПК України, на підставі ст. 7 Закону України «Про судовий збір», суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про повернення судового збору залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя