РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року, місто Новоград-Волинський Житомирської області

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого - судді Мозгового В.Б.,

(Справа № 285/3581/20, провадження у справі № 2/0285/1116/20)

розглянув у судовому засіданні у спрощеному порядку без повідомлення сторін цивільну справу за позовом виконувача обов`язки керівника Новоград-Волинської місцевої прокуратури В. Шпак в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області до ОСОБА_1 про стягнення плати за проїзд дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом,

в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року виконувач обов`язки керівника Новоград-Волинської місцевої прокуратури В. Шпак в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом, у сумі 8761,20 грн та понесених судових витрат.

Позовна заява мотивована тим, що інспекторами Управлінням Укртрансбезпеки у Полтавській області 06 жовтня 2017 року на автодорозі Р-52 Дніпр-Царічанка-Кобеляки-Решетілівка, 103 км, здійснено габаритно-ваговий контроль автомобіля марки Renault Magnum 440, реєстраційний номер НОМЕР_1 із напівпричепом Trailor SYY 3CX, реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 . За результатами проведеного контролю складено акт №0009759 від 06.10.2017 р про перевищення транспортним засобом нормативно-вагових параметрів та довідку №0004359 про результати здійснення габаритно-вагового контролю. На підставі зазначених документів було проведено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування на загальну суму 278,40 Євро.

Відповідачкою зазначені кошти в добровільному порядку не сплачено, а Державною службою України з безпеки на транспорті не вживалися заходи щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом з ОСОБА_1 , а тому у прокурора наявні обґрунтовані підстави для пред`явлення позову в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті.

Відповідачка своїм правом на подачу відзиву не скористалась.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що відповідно Акту №0009759 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 06 жовтня 2017 року, на автодорозі Р-52 Дніпр-Царічанка-Кобеляки-Решетілівка, 103 км, проведено габаритно-ваговий контроль автомобіля марки Renault Magnum 440, реєстраційний номер НОМЕР_1 із напівпричепом Trailor SYY 3CX, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Суб`єктом перевірки зазначено ОСОБА_1 , водій ОСОБА_2 Вантаж метал. Маршрут руху м. Дніпро м. Хмельницький /а.с.20/ Результат перевірки також відображено в Довідці №0004359 про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 06 жовтня 2017 року /а.с.21/.

Того ж дня Управлінням Укртрансбезпеки у Полтавській області здійснено розрахунок №013713 суми, яку зобов`язана сплатити ОСОБА_1 , як плату за проїзд автомобільними дорогами, у розмірі 278,40 євро. Даний розрахунок здійснено у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України №879 від 27 червня 2007 року /а.с.19/.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази згідно вимог ст.ст. 77 - 80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Правовідносини, пов`язані із автомобільними перевезеннями та руйнуванням автомобільних доріг внаслідок цього, урегульовані спеціальними нормами законодавства, а саме Цивільним Кодексом України, Законами України «Про автомобільний транспорт», Законом України «Про автомобільні дороги», «;Про дорожній рух», Постановами Кабінету Міністрів України «Про здійснення державного контролю на автомобільному транспорті» від 08 листопада 2006 року №1567, «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» від 27 червня 2007 року №879.

Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищує нормативні, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року №879 (зі змінами) «Про заходи збереження автомобільних доріг загального користування».

Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно пункту 2.2 Правил дорожнього руху України власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Таким чином, якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником, то саме ця особа є володільцем транспортного засобу і буде нести відповідальність за завдання шкоди.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові №925/16/19 від 12 лютого 2020 року (п.6.35), аналізуючи положення Порядку №879, прийшла до висновку, що у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру плату за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу має вносити саме перевізник.

Судом встановлено, що 06 жовтня 2017 року за кермом автомобіля, був водій ОСОБА_2 .. При цьому матеріали справи не містять будь-яких доказів, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в будь-яких трудових або інших відносинах.

Крім того, як вбачається з товарно-транспортної накладної №АВ5061017 від 06.10.2017 року автомобільним перевізником зазначено ПП ОСОБА_3 , а водієм ОСОБА_2 /а.с.27/. При цьому в зазначеній товарно-транспортної накладної відсутні будь-які відомості про відповідачку ОСОБА_1 ..

Тому, враховуючи надані документи та норми права, які регулюють спірні відносини, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не є особою, яка повинна відшкодувати майнову шкоду, завдану Укртрансбезпеки.

ОСОБА_1 не перевищувала встановлених обмежень загальної маси та (або) осьових навантажень, не є завдавачем шкоди Укртрансбезпеки у Полтавській обл., а покладення на неї цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану діянням ОСОБА_2 або ПП ОСОБА_3 буде помилковим.

Встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, виходячи з вищевикладеного, та враховуючи те, що прокурором подано позов до неналежного відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 10, 81, 141, 264, 265, 268, 279 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог виконувача обов`язки керівника Новоград-Волинської місцевої прокуратури В. Шпак в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області до ОСОБА_1 про стягнення плати за проїзд дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК (від 03.10.2017 року) апеляційна скарга подається учасниками справи до Житомирського апеляційного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд.

Повне судове рішення складено 03.11.2020 року.

Головуючий