Дата документу 03.11.2020 Справа № 2-2271/07
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №2-2271/07 Головуючий у 1 інстанції: Білоусов О.М.
Провадження № 22-ц/807/2600/20 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«03» листопада 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 червня 2020 року про відмову у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Бердянськ в особі Бердянської міської ради, третя особа: Комунальне підприємство з технічної інвентаризації Бердянської міської ради, про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Територіальної громади м. Бердянськ в особі Бердянської міської ради, третя особа: Комунальне підприємство з технічної інвентаризації Бердянської міської ради, про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 березня 2007 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на ціле убудовано-прибудоване приміщення (магазин), загальною площею 577,3 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , і складається з тамбура 1 площею 6,1 кв.м, торговельного залу №1 площею140,0 кв.м, складу №3 площею 16,9 кв.м, комори №4 площею 8,6 кв.м, комори №5 площею 2.1 кв.м, кабінету №6 площею 25,2 кв.м, коридору №7 площею 3,5 кв.м, санвузла №8 площею 2,7 кв.м, складу №9 площею 17,8 кв.м, кабінету №10 площею 10,2 кв.м, торговельного залу №11площею 155,7 кв.м, коридору №12 площею 20, 2 кв.м, котельні №13 площею 5,7 кв.м, складу №14 площею 162,6 кв.м, загальною площею 577,3 кв.м.

В липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 березня 2007 року у зв`язку з нововиявленими обставинами.

В обґрунтування вимог зазначив, що рішенням Бердянського міськрайонного суду за ним визнано право власності на ціле убудоване-прибудоване приміщення (магазин) загальною площею 577,3 кв. м., що розташоване по АДРЕСА_1 . Під час проведення технічного обстеження зазначеного приміщення інженером ГІП ОСОБА_3 (ПП Металіст) було виявлено нові обставини справи стосовно самовільно збудованих будівель та споруд, а саме: невідповідність площі забудови площі земельної ділянки, зазначеної у договорі оренди від 28.12.2004 року; в мотивувальній частині рішення зазначено, що самочинні споруди - основна будівля «А2» та підвал під «А2» розташовані на земельній ділянці, яка знаходиться в оренді згідно договору оренди землі від 28.12.2004 року, а фактично було встановлено, що будівля літ. А2 та підвал «А2» розташовані частково на земельній ділянці, яка знаходиться в оренді згідно договору оренди землі від 28.12.2004 року і частково на земельній ділянці, яка знаходиться в оренді згідно договору оренди землі від 22.04.2002 року площею 0, 0072 га.; невідповідність обсягу будівельних робіт з реконструкції та прибудови об`єкту обсягу прав власності на ціле убудоване приміщення за рішенням суду.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 вересня 2016 року ОСОБА_1 поновлено строк на подання вказаної заяви, рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12.03.2007 року у цій справі скасовано, справу призначено до розгляду.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 вересня 2016 року закрито провадження у справі.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 21 грудня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 вересня 2016 року в цій справі повернуто скаржнику.

Постановою Верховного Суду від 08 квітня 2020 року касаційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено; ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 21 грудня 2017 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 09 червня 2020 року апеляційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Форінт», задоволено частково. Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08.09.2016 року в цій справі скасовано та направлено справу для продовження розгляду справи до суду першої інстанції.

Ухвалою судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 червня 2020 року з виправленою опискою ухвалою суду від 13 серпня 2020 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неприйняття до уваги ухвали Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 вересня 2016 року, якою провадження у справі закрито з підстав того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, просив скасувати ухвалу суду та закрити провадження у справі з підстав набрання законної сили ухвали Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 вересня 2016 року про закриття провадження у справі.

ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та недоведеними, заявник зловживає процесуальними правами, метою є недопущення звернення стягнення на вищезазначене майно в порядку виконання рішення про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відмовляючи у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 був пропущений строк звернення із заявою.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 березня 2007 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на ціле убудовано-прибудоване приміщення (магазин), загальною площею 577,3 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , і складається з тамбура 1 площею 6,1 кв.м, торговельного залу №1 площею140,0 кв.м, складу №3 площею 16,9 кв.м, комори №4 площею 8,6 кв.м, комори №5 площею 2.1 кв.м, кабінету №6 площею 25,2 кв.м, коридору №7 площею 3,5 кв.м, санвузла №8 площею 2,7 кв.м, складу №9 площею 17,8 кв.м, кабінету №10 площею 10,2 кв.м, торговельного залу №11площею 155,7 кв.м, коридору №12 площею 20, 2 кв.м, котельні №13 площею 5,7 кв.м, складу №14 площею 162,6 кв.м, загальною площею 577,3 кв.м.

Рішення суду набрало законної сили, в апеляційному порядку не оскаржувалось.

В липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 березня 2007 року у зв`язку з нововиявленими обставинами.

ОСОБА_1 посилався на те, що у липні 2016 року під час проведення технічного обстеження цілого убудованого приміщення (магазину), загальною площею 577,3 кв. м, право власності на який було визнано за ОСОБА_1 вказаним рішенням суду, з наміром здійснити введення в експлуатацію об`єкта, ОСОБА_1 дізнався про невідповідність меж розміщення будівлі відносно меж земельної ділянки, фактичний обсяг робот з реконструкції, який є самочинним відносно всього об`єкта.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України 2004 року в редакції, чинній на час звернення із заявою про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 березня 2007 року, підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Аналогічні положення містить п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 362 ЦПК України 2004 року заяви про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами можуть бути подані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, протягом одного місяця з дня встановлення обставини, що є підставою для перегляду.

При цьому заява про перегляд судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами з підстави, передбаченої пунктом 1 ч. 2 ст.361 ЦПК України, може бути подана не пізніше трьох років з дня набрання судовим рішенням законної сили. У разі якщо така заява подана до суду після закінчення цього строку, суд відмовляє у відкритті провадження за нововиявленими обставинами, незалежно від поважності причин пропуску цього строку (абз. 2 ч. 1 ст. 362 ЦПК України 2004 року).

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (пункт 1 частини другої статті 423 ЦПК України в редакції на час розгляду питання).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 424 ЦПК України з урахуванням приписів частини першої цієї статті заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подана з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили.

Частиною третьою статті 424 ЦПК України передбачено, що строки, визначені в частині другій цієї статті, не можуть бути поновлені.

З огляду на викладене, встановлений трирічний строк для подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є присічним і поновленню не підлягає. Недодержання умови щодо цього строку є підставою для відмови у відкритті провадження за нововиявленими обставинами незалежно від поважності причин його пропуску.

Отже, звернувшись із заявою про перегляд рішення суду від 12 березня 2007 року за нововиявленими обставинами лише 21 липня 2016 року, тобто більше ніж через 9 років, ОСОБА_1 пропустив встановлений для такої процесуальної дії присічний строк - 3 роки, якій не може бути поновлений за жодних обставин.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відмови у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 .

Послання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 вересня 2016 року про закриття провадження у справі не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 вересня 2016 року ОСОБА_1 поновлено строк на подання заяви про перегляд рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 березня 2007 року у зв`язку з нововиявленими обставинами, рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12.03.2007 року у цій справі скасовано, справу призначено до розгляду.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 вересня 2016 року закрито провадження у справі.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 09 червня 2020 року апеляційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Форінт», задоволено частково. Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 вересня 2016 року в цій справі скасовано та направлено справу для продовження розгляду справи до суду першої інстанції.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, колегія суддів виходила з того, що судом першої інстанції в порушення вимог ЦПК України, який діяв на час розгляду заяви про перегляд рішення суду в зв`язку із нововиявленими обставинами, вирішив питання про поновлення строку для подання заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, яка була подана більше ніж через дев`ять років з дня набрання судовим рішенням законної сили. Окрім того, суд першої інстанції, розглянувши заяву, ухвалою скасував судове рішення за нововиявленими обставинами та призначив час і місце судового розгляду справи, а не ухвалив нове судове рішення, що виходить за межі процесуальних повноважень суду під час розгляду заяви про перегляд рішення суду у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Закриття провадження ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15 вересня 2016 року було наслідком постановлення ухвали Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 вересня 2016 року, яка була скасована постановою Запорізького апеляційного суду від 09 червня 2020 року.

Окрім того, колегія суддів враховує те, що рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 березня 2007 року набрало законної сили та є чинним.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалою судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 червня 2020 року про відмову у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 05 листопада 2020 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова