Ухвала

29 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 357/14027/19

провадження № 61-15500ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу представника

ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю

«Авто Просто» (далі - ТОВ «Авто Просто») звернулось до суду з позовом

до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості

за угодою № 362155 від 24 травня 2011 року у розмірі 53 848, 50 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

від 17 червня 2020 року у задоволенні позову ТОВ «Авто Просто» відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року апеляційну скаргу ТОВ «Авто Просто» задоволено.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

від 17 червня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ТОВ «Авто Просто» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь

ТОВ «Авто Просто» заборгованість за угодою № 362155 від 24 травня

2011 року у розмірі 53 848, 50 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У жовтні 2020 року до Верховного Суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі заявник зазначає, що копію оскарженої постанови суду апеляційної інстанції отримано ним 22 вересня 2020 року.

Оскільки причина пропуску цього процесуального строку є поважною,

строк на касаційне оскарження на підставі частини другої статті 390 ЦПК України підлягає поновленню.

Відповідно до частини третьої статті3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно

до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду

і вирішення справи.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі,

що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках -

на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти стабільності цивільних правовідносин.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах

та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених

у цій же статті ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах

про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою,

яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Ціна позову у цій справі становить 53 848, 50 грн, тобто суму, яка станом

на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму

для працездатних осіб (2 102, 00 грн х 100 = 210 200, 00 грн).

Отже, справа, на судове рішення у якій подана касаційна скарга, відноситься до категорії малозначних.

Заявник вказав, що у касаційній скарзі ним порушено питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа має для відповідача виняткове значення, тому є підстави для відкриття касаційного провадження. Верховний Суд, дослідивши доводи касаційної скарги та мотиви судового рішення,

з такими твердженнями ОСОБА_1 не погоджується і вважає

їх безпідставними, оскільки основним аргументом заявника є неправильна оцінка судом апеляційної інстанції доказів.

Оцінивши вказані доводи заявника, врахувавши ціну позову, характер правовідносин сторін, а також зміст оскарженого судового рішення, яким задоволено позовні вимоги про стягнення суми боргу за угодою щодо придбання автомобіля, Верховний Суд не знаходить ознак винятковості цієї справи для особи, яка подала касаційну скаргу. Також Верховним Судом

не встановлено фундаментального значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики.

Отже, випадків, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, у цій справі не встановлено Верховним Судом.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частинами шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на постанову Київського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року

у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3

про стягнення боргу - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович