Справа № 467/1149/20
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

04.11.2020 року суддя Арбузинського районного суду Миколаївської області Явіца І.В., отримавши позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Хлібна база №76» Державного агентства резерву України про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИВ :

До Арбузинського районного суду Миколаївської області надійшла вказана позовна заява.

Проте, при вирішенні питання про можливість відкриття провадження у справі було установлено, що позовна заява не відповідає вимогами ст.ст. 175, 177 ЦПК України, а тому, позивачу слід запропонувати усунути її недоліки, зокрема, шляхом зазначення:

1)дійсної ціни позову, з урахуванням положень ст. 176 ЦПК України; обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються, зокрема, у частині розміру середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні (п.3 ч.3 ст. 175 ЦПК України);

2)змісту позовних вимог: способу захисту прав або інтересів, передбачений законом, або інший спосіб захисту прав та інтересів, який не суперечить закону, зокрема, у частині зазначення розміру середнього заробітку та часу затримки розрахунку при звільненні із вказівкою на конкретний період (п.4 ч.3 ст. 175 ЦПК України);

3)доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви (п.8 ч.3 ст. 175 ЦПК України);

4)попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (п.9 ч.3 ст. 175 ЦПК України).

Крім цього, позивач належить виконати вимоги ч.4 ст. 177 ЦПК України у частині надання документу, що підтверджує сплату судового збору за вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Або ж надання документів, що звільняють позивача від такої сплати.

Зокрема, Але Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16 звернула увагу, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

А тому, як вказала ВП ВС, пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Відповідно, позивач, висуваючи вимогу про стягнення із відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, мав сплатити судовий збір у розмірі та у порядку, що установлені законом, і, відповідно, згідно із нормою ч.4 ст. 177 ЦПК України, додати до позовної заяви документ, що підтверджує це.

Однак, у цьому випадку такого документу до позовної заяви додано не було, що вказує на необхідність запропонувати позивачу усунути цей недолік шляхом надання документу, що підтверджує сплату судового збору за вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про ссудовий збір»).

За таких обставин, вважаю, що позовну заяву ОСОБА_1 належить залишити без руху на підставі ч.1 ст. 185 ЦПК України.

Крім того, з огляду на характер виявлених недоліків, усунення яких не вимагає витрати значного часу, відповідно до ч.2 ст. 185 ЦПК України, строк для усунення вказаних недоліків належить установити тривалістю у п`ять днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Вказаного строку, на переконання судді, буде достатньо для усунення вказаних в ухвалі недоліків, у разі, якщо позивач бажатиме скористатись своїм відповідним правом.

Адже за практикою ЄСПЛ право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, у тому числі, й щодо умов прийнятності звернень, оскільки воно (це право) за своєю природою потребує регулювання державою. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема, процесуальні заборони й обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу ( за змістом рішення ЄСПЛ від 20.05.2020 року у справі «Пелевін проти України»).

Тому з мотивів, керуючись ст.ст. 1-3, 7-13, 175, 185, 258, 259- 261 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Позовну ОСОБА_1 до Державного підприємства «Хлібна база №76» Державного агентства резерву України про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні залишити без руху.

Запропонувати позивачу не пізніше 5 (п`яти) днів з дня отримання копії цієї ухвали усунути вказані недоліки, у спосіб, що визначений в ухвалі, інакше заява буде вважатися не поданою і підлягатиме поверненню їй.

Роз`яснити позивачу, що якщо вона відповідно до ухвали виконає вимоги ст. 175, 177 ЦПК України у триденний строк з дня отримання копії цієї ухвали, то позовна заява вважається поданою у день первісного її подання до суду.

Ухвала оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Заперечення на цю ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя І.В. Явіца