Справа № 640/3185/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Губської Я.В.,

при секретарі Мордухович К.Г.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), третя особа: Департамент служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради (61002, м. Харків, вул. Чернишевська, 55) про позбавлення батьківських прав.-

ВСТАНОВИВ:

11.02.2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 . відносно дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до ст.ст.164, 165 Сімейного кодексу України.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 25.02.2019 відкрито загальне позовне провадження у зазначеній справі та призначено до розгляду у підготовче судове засідання.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями Київського районного суду м. Харкова від 22.04.2020 вказана справа розподілена в провадження судді Губської Я.В.

Ухвалою суду від 10.06.2020 закрито підготовче провадження у зазначеній справі, призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 2009 по 2013 рік позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 знаходилися у шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_3 , актовий запис про народження дитини № 25.

У 2011 році між позивачкою та батьком дитини були припинені стосунки. З того моменту відповідач ОСОБА_2 бачився з донькою лише 2 рази, один раз приїхав у Луганську область, коли отримав позовні заяви по аліментам та про розірванню шлюбу - жовтень 2011 року, другий раз - позивач приїхала у м.Харков влітку 2013 року.

07 жовтня 2013 року рішенням Станично- Луганського районного суду Луганської області шлюб між ними було розірвано. Рішенням Станично-Луганського районного суду Луганської області від 30.11.2011 по справі № 2-1139/11 було вирішено стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої дочки у розмірі 1/4 частині всіх видів заробітку (прибутку), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до її повноліття, починаючи з 28.09.2011. На підставі виконавчого листа від 15.12.2011 по справі № 2-1139/11, виданого Станично-Луганським районним судом Луганської області, було відкрито виконавче провадження. Проте, батько дитини ухиляється від цього обов`язку, жодних грошових коштів на утримання дитини нею не було отримано до дати подання цього позову до суду. Наразі, відкрито кримінальне провадження по факту ухилення від сплати аліментів, яке знаходиться у Київському районному суді м. Харкова.

Також, позивач зазначає, що ОСОБА_2 не займається лікуванням доньки, з моменту народження дитини він не купив жодних ліків дитині, в той час коли дитина хворіла більше 50 разів. Крім того, відповідач веде антисоціальний спосіб життя, невідомо де мешкає, притягувався до кримінальної відповідальності. Позивач неодноразово прохала його оплатити рецепти лікаря на лікування дочки, відправляючи листа на всі адреси, вказані ОСОБА_2 , але усі листи повернулися з закінченням строку зберігання, писала заяви у органи Опіки та піклування, але ОСОБА_2 відмовився купувати ліки. ОСОБА_2 у присутності державних виконавців та психолога обіцяв принести ліки дитині того ж дня, але ліки дитина від батька так і не отримала. ОСОБА_2 не займається навчанням та розвитком дитини. Позивач зверталася у органи Опіки та піклування, з викладенням всіх трат на навчання дитини, але ОСОБА_2 теж відмовився, і запропонував свою допомогу в розміщенні дитини у інтернат.

Позивач стверджує, що починаючи з 2011 року ОСОБА_2 не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, її навчання, підготовку до самостійного життя, не бере участі у вихованні та не цікавиться її життям, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно вплинуло і впливає на її фізичний розвиток як складову виховання. До того ж, ОСОБА_2 ніколи не приймав матеріальної участі у вихованні доньки. На підтвердження несплати аліментів позивач посилається на дані розрахунку заборгованості по аліментам, наданого Київським районним відділом Державної виконавчої служби в Харківській області від 25.01.2019 № 3416/8.

Відповідач не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє ознайомленню та вивченню дитиною культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Фактично він ухиляється від здійснення всіх своїх батьківських обов`язків. 07.09.2018 за заявою відповідача було відкрито виконавче провадження №57162222, де позивач є боржником, для усунення перешкод у побаченні з дитиною. Виконавець по даному виконавчому провадженню склала декілька актів про те, що відповідач не з`являвся для побачень з дитиною.

На думку позивача, така поведінка відповідача свідчить про реальне його ставлення до доньки, небажання брати участь в її вихованні та незацікавленість у становленні як особистості. Таким чином, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно дочки ОСОБА_3 , оскільки той ухиляється від виконання своїх обов*язків по вихованню дитини.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, з підстав, зазначених в позовній заяві, просила їх задовольнити. Зазначала, що нею не чинилися перешкоди у спілкуванні дитини з батьком, однак його поведінка не сприймається дитиною та приводить до погіршення їх взаємовідносин і шкодить дитині.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечував, посилався на його безпідставність, вказував про свої намагання спілкуватися з дитиною, в чому йому перешкоджала позивач, у зв`язку з чим він звертався до суду, державного виконавця, поліції. Однак, ані у письмових заявах до суду, ані безпосередньо в судовому засіданні під час розгляду справи відповідач не надав будь-яких доказів на підтвердження своїх доводів. В судовому засіданні 22.10.2020 року відповідач повідомив, що дійсно він не бачиться з дочкою у визначені судом дні, не сплачує аліменти. Також, у встановлений судом строк на подання відзиву, від відповідача відзив до суду не надійшов.

Представник третьої особи - Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, в судове засідання не з`явився, 13.06.2019 подав на адресу суду висновок від щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дітей ОСОБА_3 , 2011 р.н., та заяву, в якій просить розглядати справу за їх відсутності.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини і відповідні ним правовідносини.

Положеннями ст. 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

За нормами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, як це передбачається вимогами ст. 155 СК України.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння.

Згідно вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Судом встановлено, що батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є: мати - ОСОБА_1 (позивач по справі) та батько - ОСОБА_2 (відповідач по справі), що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 . (а.с.8).

Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. 133 СК України, актовий запис щодо народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вчинено у зв`язку із зверненням матері, довідкою про народження дитини від 05.05.2011, знаходженням заявника ОСОБА_1 у шлюбі з ОСОБА_2 , громадянство та місце проживання батька дитини документами не підтверджено, складено протокол про адмін. правопорушення, ім`я дитині присвоєно за бажанням матері.(а.с.68-69)

Шлюб між сторонами розірваний рішенням Станично-Луганського районного суду Луганської області від 07 жовтня 2013 року.

Відповідно до рішення Станично-Луганського районного суду Луганської області від 30.11.2011 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менш 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.09.2011 р. і до її повноліття. (а.с.10-11)

Відповідно до рішення Київського районного суду м. Харкова від 13.06.2016 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 29.12.2016 року за позовом ОСОБА_1 змінено розмір аліментів, встановлений рішенням Станично-Луганського районного суду Луганської області від 2011 р., та з ОСОБА_2 стягнуті аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Також, цим же рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13.06.2016 року за позовом ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом ОСОБА_2 про визначення способу участі у вихованні дитини вирішено про відмову у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав та встановлено порядок участі ОСОБА_2 у вихованні дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у першу, третю суботу та другу,четверту неділю місяця з 10-00 год. до 17-00 год. у присутності матері.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 29.12.2016 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 13.06.2016 року змінено та доповнено рішення наступними абзацами: «Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Покласти на Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків.»

Як вбачається з матеріалів справи та доказів, наданих сторонами, для виконання даних рішень, сторони звернулись до Київського ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області із заявою про примусове виконання рішень суду.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам, наданого Київським районним відділом Державної виконавчої служби в Харківській області від 25.01.2019 № 3416/8 наявна заборгованість у боржника ОСОБА_2 станом 31.12.2018 складає 112864,31 грн., жодних проплат аліментів проведено не було за період з 28.09.2011 р. по 31.12.2018 р.

Згідно з довідкою розрахунком старшого державного виконавця Київського ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів станом на 31.03.2019 складає 117364,31 грн., даних про оплату аліментів немає.

Згідно з ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 25.04.2019 за поданням старшого державного виконавця Київського ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області оголошений розшук ОСОБА_2 .

Також, Київським районним судом м. Харкова розглянута кримінальна справа відносно ОСОБА_2 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та 19.02.2020 року відносно ОСОБА_2 постановлено вирок та визнано винним ОСОБА_2 у злісному ухиленні від сплати аліментів на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.170-173) За відомостями, наданими сторонами та за даними Реєстру судових рішень даний вирок набув чинності та звернутий до виконання.

За примусовим виконанням рішення суду про встановлення порядку участі у вихованні з дитиною ОСОБА_2 звернувся до Київського ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області та згідно з постановою старшого державного виконавця від 07.09.2018 відкрите виконавче провадження.

Згідно з актами державного виконавця від 17.11.2018, 25.11.2018,05.12.2018,15.12.2018, 25.12.2018, 05.01.2019, 13.01.2019, 27.01.2019, 02.02.2019, 10.02.2019, 16.02.2019, 24.03.2019, тобто у дні визначені рішенням суду для побачень з дочкою ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 не з`являвся.

Згідно з постановою старшого державного виконавця від 15.04.2019 ОСОБА_2 було повернений виконавчий документ, у зв`язку з тим, що стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій, а саме неодноразово не з`являвся у встановлений державним виконавцем час, для перевірки виконання рішення суду.

Згідно з інформацією адміністрації КНП «Міська дитяча поліклініка № 23» від 07.11.2018 та від 22.04.2019, де малолітня ОСОБА_3 перебуває під наглядом фахівців, батько дівчинки доглядом та вихованням дочки не займається, на медичні огляди не супроводжує. За медичною допомогою з малолітньою та з будь-якого приводу не звертався.

Згідно з інформацією адміністрації Харківської спеціалізованої музичної школи-інтернату від 19.11.2018, де навчається малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01.09.2017, за цей час батько, ОСОБА_2 , не цікавився успіхами дитини в школі, не відвідував заходи, які проводились в класі протягом цього часу, жодного разу не був присутнім на батьківських зборах.

Відповідно до висновку від 13.06.2019 № 423 щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_3 , 2011 р.н., а також акту обстеження умов проживання від 12.06.2020, дитина мешкає разом з матір`ю, де створені необхідні умови для всебічного розвитку дитини. Батько не зареєстрований в м. Харкові, його місце проживання невідоме. За станом здоров`я дитина перебуває під наглядом фахівців, питаннями лікування та обстеження дитини займається мати - ОСОБА_1 . Батько дитини ОСОБА_2 не цікавиться тривалий час здоров`ям та розвитком дитини, у встановлені судом дні побачень до дитини не прибуває, не приймає участі у вихованні та утриманні дочки, був запрошений на засідання комісії Департаменту служб у справах дітей. однак через поведінку був витворений з засідання комісії, доказів виконання батьківських обов`язків не надав, має заборгованість зі сплати аліментів. За результатом тестування дитини з приводу психо-емоційного стану, реакцій дитини відносно батька встановлена психо-емоційна напруга, фігура батька сприймається, як різко негативна та травматична. За таких обставин, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав.(а.с.42-45)

Також, в своїх поясненнях в судовому засіданні відповідач був різким у виразах стосовно позивачки, повідомляв, що йому перешкоджають у спілкуванні з дитиною та настроюють дитину проти нього, проте доказів на підтвердження свого позитивного ставлення до дитини, участі у її вихованні та утриманні не надав, поводився зухвало та неповажно до позивача.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно ст. 18 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основної уваги. Вимогами ст. 27 даної Конвенції передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей рівень життя, необхідний для розвитку дитини.

В пункті 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, яка набрала чинності для України 27 лютого 1991 року, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Також, на необхідності дотримання вказаного принципу неодноразово наголошено у практиці ЄСПЛ, яка застосовується судами України на підставі частини четвертої статті 10 ЦПК України та положень Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року (Рішення ЄСПЛ від 06 липня 2010 року у справі «Neulinger and Shuruk v. Switzerland», п. 135; Рішення ЄСПЛ від 11 жовтня 2017 року «M.S. v. Ukraine», п. 77). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Mamchur v. Ukraine», п. 100).

Пунктом 54 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (Заява № 31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у Справі Olssonv. Sweden (№ 2) від 27 листопада 1992 року, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78).

Отже, при винесенні рішення суд приймає до уваги тільки інтереси дитини, які переважають над інтересами батьків.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи і не спростовано відповідачем, батько малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та забезпеченню дочки.

Таким чином, доводи позивача, про те, що відповідач матеріальної або будь-якої допомоги на утримання або виховання дочки не надає, життям та здоров`ям дитини не цікавиться, не спілкується з нею та не проявляє турботи знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні та відповідачем під час судового розгляду жодним чином не спростовані.

При цьому, судом враховано, що рішенням суду від 29.12.2016 року відповідач ОСОБА_2 був попереджений про необхідність зміни його ставлення до виховання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак і після даного попередження відповідач не з*являється у дні, визначені для побачення з дитиною, не спілкується з дитиною, як повідомив в суді не бачив її тривалий час, не сплачує аліменти, ухиляючись навмисно від їх сплати, не цікавиться життям дочки і жодних дій щодо зміни свого ставлення до вихованні дочки не вчинив.

Приймаючи до уваги обставини справи, враховуючи свідоме тривале нехтування батьком своїми батьківськими обов`язками по відношенню до дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і при цьому суд зазначає, що перш за все враховуються інтереси дитини, яка потребує поваги та любові, приходжу до висновку, що відповідач систематично, протягом тривалого часу не виконує батьківських обов`язків, передбачених ст.ст. 150, 153, 180 Сімейного Кодексу України, по відношенню до своєї дитини, а тому позбавлення батьківських прав відповідача є єдиним можливим засобом забезпечення дитині належного життя та розвитку.

Відповідно до преамбули Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789- ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Статті 9, 18 вказаної Конвенції також визначає, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. 3 метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у цій Конвенції, Держави-учасниці надають батькам і законним опікунам належну допомогу у виконанні ними своїх обов`язків по вихованню дітей та забезпечують розвиток мережі дитячих установ.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Вказане свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків.

Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Судом під час розгляду справи, встановлено, що відповідач свідомо, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що підтверджується дослідженими доказами та є підставою для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Доказів на спростування свого негативного ставлення до дитини після винесення судом рішення в 2016 році, або даних про перешкоджання матір*ю дитини у спілкуванні відповідачем до суду також не надано.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2 ст. 51 Конституції України.

Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 840,80 грн., сплачені позивачем при зверненні до суду.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 133, 141, 258, 263, 265 ЦПК України, ст.ст. 60, 63, 141, 150, 164, 166, 169, 180, 181, 182, 183 СК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ) відносно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України ( в ред. з 15.12.2017 року) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 )

Департамент служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради (61002, м.Харків, вул. Чернишевська,55)

Суддя : Я.В. Губська