УХВАЛА

27 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 643/12670/19

провадження № 61-23312св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Бурлака І. В., Бровченка І. О., Колтунової А. І.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп» (далі - ТОВ «Фінанс Проперті Групп») про визнання угоди недійсною та просила визнати недійсним попередній договір купівлі-продажу нерухомості, а саме квартири,

що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 16 липня 2019 року між нею і ТОВ «Фінанс Проперті Групп»,

та в порядку реституції стягнути з відповідача на її користь 151 155,00 грн, вирішити питання щодо судових витрат.

У серпні 2018 року ОСОБА_1 також звернулась до суду із заявою про забезпечення позову.

Мотивуючи заяву зазначала, що 03 березня 2008 року між нею та публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») укладено кредитний договір, на забезпечення виконання зобов`язань за яким у той

же день укладено договір іпотеки, предметом якого є придбана нею за кредитні кошти трикімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з фінансовою кризою, народженням дітей, зростанням курсу валюти, у неї утворилась заборгованість за вказаним кредитним договором.

Між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Фінанс Проперті Групп» укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, після чого право власності

на її квартиру, що є предметом іпотеки, в позасудовому порядку перереєстровано на ТОВ «Фінанс Проперті Групп».

Вказувала, що її разом з дітьми знято з реєстрації у зазначеній вище квартирі, представники відповідача змінили замки.

Відповідачем запропоновано їй викупити у нього квартиру, на що вона вимушена була погодитись, оскільки не має іншого місця проживання, та 16 липня

2019 року між нею й товариством укладено у простій письмовій формі попередній договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого вона повинна була сплатити 3 000,00 дол. США в день підписання, 1 500,00 дол. США

до 22 липня 2019 року, а решту суми у розмірі 22 300,00 дол. США - до 31 липня 2019 року.

На виконання попереднього договору вона передала представнику відповідача грошові кошти у розмірі 4 500,00 дол. США у вказані строки, та 22 липня

2019 року між нею й ТОВ «Фінанс Проперті Групп» укладено попередній договір

в новій редакції із зазначенням вказаної вище суми передоплати, після чого вона отримала ключі від квартири й змогла забрати свої речі.

Основний договір купівлі-продажу квартири між нею та відповідачем

не укладено у зв`язку з відсутністю у неї коштів для оплати.

Зазначала, що попередній договір є недійсним, оскільки його нотаріально

не посвідчено, правочин укладено під впливом психологічного тиску на неї

та за тяжких обставин.

Посилаючись на те, що вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони відчуження квартири, яка є предметом попереднього договору, не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, який є юридичною особою, не впливає

на право користування чи володіння квартирою, а невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити виконання рішення у цій справі, оскільки товариство має намір продати квартиру, що підтверджується зняттям

з реєстрації місця проживання мешканців квартири та попереднім договором, укладеним між нею й товариством, просила її заяву задовольнити, вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири за адресою:

АДРЕСА_1 .

На обґрунтування своєї позиції щодо співмірності заходів забезпечення вказувала, що згідно з договором купівлі-продажу квартири від 13 червня

2007 року її вартість становила 38 786,00 грн, тоді як ціна позову -

151 155,00 грн, та в разі наявності іншого майна й доказів більшої вартості квартири відповідач матиме право на заміну заходу забезпечення позову,

а от у разі відсутності у відповідача іншого майна, крім вказаної квартири, вона може бути позбавлена можливості отримати кошти за рішенням суду

на її користь, оскільки товариство має намір відчужити квартиру за договором купівлі-продажу.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено, накладено заборону

на відчуження квартири

АДРЕСА_2 .

Постановою Харківського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2019 року скасовано, заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати

й залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

У березні 2020 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому ТОВ «Фінанс Проперті Групп» просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін, вказуючи

на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення

та на надуманість і безпідставність доводів касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 19 лютого 2020 року відкрито касаційне провадження у справі, матеріали справи № 643/12670/19 витребувано

з Московського районного суду м. Харкова.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Верховного Суду вважає, що касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду

від 17 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фінанс Проперті Групп» про визнання угоди недійсною підлягає закриттю з огляду

на таке.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Однією із основних засад судочинства, визначених пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною другої статті 352 ЦПК України ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього кодексу. У частині першій цієї статті

є відповідний перелік ухвал суду першої інстанції. Згідно з ним окремо

від рішення суду в апеляційному порядку можна оскаржити, зокрема, ухвали суду першої інстанції щодо скасування забезпечення позову, відмови

в скасуванні чи заміні заходів забезпечення позову або відмови у забезпеченні позову (пункт 4).

Відповідно до частини першої статті 406 ЦПК України ухвали судів першої

та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку

у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу.

Пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити

у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього кодексу, після

їх перегляду в апеляційному порядку.

Оскільки за змістом пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України відсутня процесуальна можливість оскаржити у касаційному порядку ухвалу суду апеляційної інстанції про відмову у забезпеченні позову, так само неможливим

є й касаційне оскарження постанови суду апеляційної інстанції, якою скасовано ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову та відмовлено

у задоволенні відповідної заяви. Таке обмеження не позбавляє учасника справи права на повторне звернення із заявою про забезпечення позову до суду першої інстанції за наявності для цього підстав.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові

від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17, провадження № 14-88цс20.

Отже, оскаржувана постанова Харківського апеляційного суду від 17 грудня

2019 року про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову оскарженню в касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України не підлягає, а тому немає підстав для відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою на цю постанову.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати

від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги

до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується

у Верховному Суді може бути більш формальною (Levages Prestations Services

v. France, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; Brualla Gomez De La Torre v. Spain, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 761/10509/17, провадження № 14-53цс19, сформулювала правову позицію, згідно з якою, якщо касаційна скарга прийнята до провадження суду касаційної інстанції помилково, касаційне провадження у справі належить закрити. Наведена правова позиція підлягає застосуванню судом до процесуальних правовідносин, що виникли під час розгляду цієї касаційної скарги.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку,

що касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Харківського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року у справі

за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фінанс Проперті Групп» про визнання угоди недійсною підлягає закриттю, оскільки зазначене судове рішення не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись частиною першою статті 389, статтями 396, 406 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року у справі

за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп» про визнання угоди недійсною закрити.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття.

Судді:С. Ю. Бурлаков
А. Ю. Зайцев
М. Є. Червинська