Дата документу 03.11.2020 Справа № 316/356/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 316/356/20
Провадження №22-ц/807/3029/20
Головуючий в 1-й інстанції - Куценко М.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,
секретарБєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Коваленко Володимира Васильовича на ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 27 серпня 2020 року, постановлену у м. Енергодар у справі за заявою ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Коваленко Володимир Васильович про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Коваленко Володимир Васильович до ОСОБА_2 , Виконавчого комітету Енергодарської міської ради Запорізької області, ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Комунальне підприємство «Енергодарська бюро технічної інвентаризації» Енергодарської міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності, договору купівлі-продажу та виключення з Державного реєстру речових прав власності на нерухоме майно інформації про реєстрацію права власності,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 в особі свого представника - адвоката Коваленка В.В. звернувся до суду з вищевказаним позовом. 20.08.2020 року стороною позивача через систему «Електронний суд» була подана заява про забезпечення позову, в якій представник позивача просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 та заборонити ОСОБА_3 проводити будь-які діє по відключенню квартири від комунальних послуг та інших дій, що направлені на обмеження ОСОБА_1 в праві користування вказаною квартирою. Вказана заява мотивована тим, що Енергодарським міським судом розглядається позов ОСОБА_1 , в якому останній просить визнати свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 від 14.04.2005 року, видане ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 - недійсним та скасувати його; визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - недійним та скасувати його; скасувати державну реєстрацію запису про право власності №13840023 на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 . 18.08.2020 року за заявою ОСОБА_3 працівники електропостачальника відключили квартиру АДРЕСА_1 від електропостачання, пояснивши позивачу, що діяли за вимогою власника квартири. Позивач вважає себе таким, що зареєстрований та проживає в спірній квартирі на законних підставах і зазначає, що відключенням квартири від електропостачання, відповідач ОСОБА_3 створює перешкоди позивачу у користуванні ним спірною квартирою.

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 27 серпня 2020 року, заяву ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Коваленко Володимир Васильович про забезпечення позову - задоволено частково.

Накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 у вигляді заборони її відчуження.

Застосовано зустрічне забезпечення позову.

Визначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , розмір зустрічного забезпечення у сумі 53470 (п`ятдесят три тисячі чотириста сімдесят) гривень та зобов`язано ОСОБА_1 сплатити вказану суму на депозитний рахунок суду (отримувач: ТУ ДСА України в Запорізькій області, код отримувача (ЄДРПОУ): 26316700, розрахунковий рахунок: UA0001205 державна казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172) у строк, що не перевищує десяти днів з дня отримання копії вказаної ухвали.

Зобов`язано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , у вказаний строк, тобто протягом десяти днів з дати отримання копії ухвали суду, надати до суду документи, що підтверджують сплату суми зустрічного забезпечення.

Роз`яснено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , вимоги ч. 10 ст. 154 ЦПК України, що якщо особа, за заявою якої застосовані заходи забезпечення позову, не виконує вимоги суду щодо зустрічного забезпечення у визначений судом строк, суд скасовує ухвалу про забезпечення позову та про зустрічне забезпечення.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 в особі представника адвоката Коваленко Володимира Васильовича подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість висновків суду, порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить ухвалу суду скасувати в частині визначення заявнику зустрічного забезпечення та відмови у задоволенні вимог заяви про заборону ОСОБА_3 проводити дії по відключенню квартир від комунальних послуг та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вимоги заяви, щодо заборони вчинення певних дій.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те що, за ухвалою суду не зазначено жодного обов`язкового випадку застосування зустрічного забезпечення, при цьому відповідачами клопотання про зустрічне забезпечення не заявлено, а суд застосовуючи його не обґрунтував свого рішення. Заборона проводити дії по відключенню квартир від комунальних послуг забезпечить право заявника на користування житлом, в якому він проживає.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначає, що під час розгляду заяви судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок постановлено обґрунтовану та законну ухвалу, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини, відповідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову частково, суд першої інстанції зазначив, що оскільки позивач оскаржує законність набуття у власність відповідачем ОСОБА_3 вказаної квартири, наявні підстави для забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру, яка є предметом позову у вигляді заборони її відчуження. Що стосується заборони ОСОБА_3 проводити будь-які дії по відключенню квартири від комунальних послуг, то суд вважав, що оскільки позивачем оскаржується саме право власності щодо спірної квартири, а право користування квартирою не є предметом позову, стороною позивача не наведено належних підстав необхідності вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в забороні відповідачу проводити будь-які дії по відключенню квартири від комунальних послуг та інших дій, та не обґрунтовано як це може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду щодо права власності на спірне майно. Враховуючи, що позивач не надав до суду відомості щодо свого майнового стану, а у певних випадках відповідач або інша особа, чиї права або охоронювані законом інтереси порушені внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, має право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживалися, з метою недопущення зловживання своїми правами учасниками процесу, суд вважає за доцільне визначити позивачу зустрічне забезпечення.

Між тим, з такими висновками суду першої інстанції не можна погодитись повністю, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

За відсутності обставин, які є обов`язковою умовою застосування зустрічного забезпечення, таке забезпечення є правом, а не обов`язком суду. Це питання віднесено на розсуд суду і застосовується у разі наявних до того обґрунтованих сумнівів щодо безперешкодного можливого відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Перелік випадків, у яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення визначений частиною третьою статті 154 ЦПК України та є вичерпним. Так, суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

У відповідності до частини 4 статті 154 ЦПК України зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом.

Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову (частина п`ята статті 154 ЦПК України).

Таким чином, зустрічне забезпечення - це гарантія відшкодування ймовірних для відповідача збитків. Воно має на меті зберегти певний баланс сторін і нейтралізувати можливі негативні наслідки, які можуть виникнути в результаті застосування судом забезпечувальних заходів за заявою позивача.

Відповідно до матеріалів справи відповідачем не подавалось клопотання про застосування зустрічного забезпечення позову, а обов`язкових умов застосування зустрічного забезпечення колегію суддів апеляційного суду не встановлено, не має на них посилань і в оскаржуваній ухвалі.

За вказаних обставин, застосування зустрічного забезпечення має бути достатнім чином обґрунтовано.

Суд першої інстанції зазначає, що позивач не надав відомості щодо свого майнового стану, а відповідно до ч. 1 ст. 159 ЦПК України, у певних випадках відповідач або інша особа, чиї права або охоронювані законом інтереси порушені внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, має право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживалися, з метою недопущення зловживання своїми правами учасниками процесу, суд вважав за доцільне визначити позивачу зустрічне забезпечення.

Між тим, доказів зловживання сторонами своїми процесуальними правами матеріали справи не містять, а застосований захід забезпечення позову не вказує на можливість завдання відповідачу збитків, які будуть підлягати відшкодуванню.

Отже, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зустрічного забезпечення з порушенням норм цивільного процесуального права, тому ухвала суду в цій частині підлягає скасуванню.

Що стосується вимог апеляційної скарги, з приводу незаконної відмови у забороні відповідачу проводити дії по відключенню квартири від комунальних послуг, то вони не підлягають задоволенню, оскільки як вірно вказав суд першої інстанції вони неспівмірні із заявленими позовними вимогами, враховуючи також те, що ОСОБА_3 є на час розгляду заяви власником спірної квартири.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню в частині застосування зустрічного забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Коваленко Володимира Васильовича задовольнити.

Ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 27 серпня 2020 року у цій справі скасувати в частині застосування зустрічного забезпечення позову.

В решті ухвалу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 04 листопада 2020 року.

Головуючий, суддя-доповідач С. В. Кухар

судді: О. В. Крилова

О. З. Поляков