Справа № 336/4246/20
Пр. № 4-с/336/60/2020
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Щасливої О.В.,

при секретарі Морозовій В.М.,

з участю заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника адвоката Карчевського С.О.,

представника заінтересованої особи адвоката Кузьмінова Д.В., розглянувши справу за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Ілюшкіної Альони Євгенівни, заінтересована особа ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

Боржник у виконавчому провадженні ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії та рішення головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Ілюшкіної А.Є. під час здійснення виконавчого провадження.

В заяві зазначив, що в провадженні Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавче провадження № 3657679 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час здійснення вказаного провадження, а саме: 10 червня 2020 року, головний державний виконавець Ілюшкіна А.Є. винесла постанову про тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів. Вказана постанова є незаконною, оскільки державному виконавцю було достеменно відомо, що ОСОБА_1 працює водієм; з січня 2019 року по березень 2020 року був офіційно працевлаштований, вимушено припинивши трудові відносини у зв`язку з оголошеним в Україні карантином. Вказана робота є для нього єдиним джерелом доходів, необхідних не лише для організації власної життєдіяльності, а й для утримання сім`ї, в якій виховуються троє малолітніх дітей.

У зв`язку з викладеним просить визнати неправомірними дії головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Ілюшкіної А.Є. та скасувати постанову від 10.06.2020 року про встановлення щодо нього тимчасового обмеження в праві керування транспортними засобами.

Оскільки всупереч вимог статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» постанова не направлена боржнику, про її існування він дізнався лише 28 червня 2020 року, коли був зупинений співробітниками патрульної поліції, які склали щодо нього протокол про адміністративне правопорушення, яке передбачене ч. 3 ст. 126 КУпАП, за ознаками керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, а копії самої постанови не отримав до часу звернення до суду, просить визнати поважною причину пропуску строку звернення і поновити йому строк подання скарги на рішення державного виконавця.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Щасливої О.В. від 10.08.2020 року скаргу прийнято до розгляду та призначено судове засідання в справі.

В судовому засіданні заявник та його представник підтримали вимоги скарги. Просять про її задоволення.

Посадова особа відділу виконавчої служби, чиї дії оскаржуються, належним чином повідомлена про дату, час та місце вирішення скарги, до суду не з`явилась, надавши письмові заперечення проти скарги та заяву з проханням вирішувати скаргу у її відсутність.

Означені обставини в силу ч. 2 ст. 450 ЦПК України зумовили вирішення справи у відсутність суб`єкта оскарження.

З письмового звернення державного виконавця випливає, що проти задоволення скарги вона заперечує, посилаючись на те, що виконавчі дії в цьому провадженні вона вчиняє виключно на підставі та у спосіб, встановлені Основним Законом України, Законом України «Про виконавче провадження». Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право державного виконавця за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів зва чотири місяці, встановлювати тимчасові обмеження для боржника у праві керування транспортними засобами; користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю і т. і.; у праві полювання; у праві виїзду за межі України. Оскільки вартість заборгованості перевищувала вказану суму, державним виконавцем було прийнято оскаржуване рішення у відповідності до вимог закону. Виконавчий документ про стягнення з ОСОБА_1 аліментів знаходиться на виконанні у відділі з 2007 року. З 16 червня 2016 року, коли боржник був звільнений з акціонерного товариства «Мотор Січ», утворилася заборгованість зі сплати аліментів, оскільки ОСОБА_1 повністю усунувся від виконання покладеного на нього рішенням суду обов`язку, хоча в зазначений проміжок часу він був офіційно працевлаштований у п`яти суб`єктах господарювання. Вказані факти свідчать про злісне ухилення боржника від виконання судового рішення та у сукупності з іншими передумовами є підставою для застосування вказаного заходу забезпечення виконавчого провадження.

Оскільки її дії у виконавчому провадженні ґрунтуються на законі, просить про відмову в задоволенні скарги.

Представник заінтересованої особи вважає, що дії державного виконавця є законними, застосування тимчасового обмеження в праві керування транспортними засобами здійснено у відповідності до вимог законодавства про виконавче провадження. Вказаний захід застосований в період, коли боржник припинив роботу за спеціальністю водія, лише продовження виконання цих обов`язків могло б бути враховано при винесенні вказаної постанови.

У зв`язку з викладеним, у відсутність ознак протиправності в оскаржуваному рішенні державного виконавця, скарга, на думку представника, задоволенню не підлягає.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані ними фактичні дані, суд знаходить скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних міркувань.

Судом встановлено, що в провадженні Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавче провадження № 3657679 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час здійснення вказаного провадження, а саме: 10 червня 2020 року, головний державний виконавець Ілюшкіна А.Є. винесла постанову про тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів (а. с. 25-26).

Відповідно до ст. 448 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця, який становить десять днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи, може бути поновлено судом.

Вирішуючи вимоги скарги про поновлення пропущеного строку, суд враховує те, що в матеріалах справи відсутні докази отримання позивачем оскаржуваної постанови, яка, у відповідності до вимог ст. ст. 28, 71 Закону України «Про виконавче провадження» повинна бути надіслана боржнику рекомендованим поштовим відправленням.

У зв`язку з викладеним суд, керуючись гарантованим Основним Законом України правом особи на доступ до правосуддя, вважає за можливе визнати поважною причину пропуску строку і поновити його.

Згідно із ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Примусове виконання рішень в Україні покладається, в тому числі, на державну виконавчу службу (ст. 5 Закону України „Про виконавче провадження).

Процедура судового контролю за виконанням судових рішень внормована Розділом УП ЦПК України, саме в русло оскарження дій виконавця спрямовує заявник свої вимоги.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

З наведеного положення цивільного процесуального законодавства випливає, що предметом цього судового розгляду є з`ясування, чи діяв державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законодавством України про виконавче провадження, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню, а також, чи не порушено рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення право чи свободу учасника виконавчого провадження.

Підставою для задоволення скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця за змістом ст. 451 ЦПК України є сукупність таких складових, як: встановлена судом неправомірність рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця (1) і порушення права сторони виконавчого провадження такими рішеннями, діями чи бездіяльністю (2).

Обов`язки виконавців визначені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Таким чином, розв`язуючи цю скаргу, суд повинен, перш за все, встановити, чи відповідають вимогам законодавства прийняті державним виконавцем під час здійснення вказаного провадження рішення та виконавчі дії.

Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено порядок стягнення аліментів.

Зокрема, у відповідності до частини 9 цієї статті, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:

1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

З наведеного положення законодавства випливає, що наявність заборгованості в сумі, що перевищує суму аліментів за чотири місяці, тягне обов`язок державного виконавця винести вказані постанови, про що свідчить зміст дієслова «виносить (вмотивовані постанови)».

Як випливає з наданого державним виконавцем розрахунку заборгованості боржника ОСОБА_1 , розмір його заборгованості зі сплати аліментів за період з червня 2016 року по липень 2020 року включно, протягом якого ОСОБА_1 не вчинив жодного платежу, обчислюється сумою в 71468 грн. 65 коп., а це означає безумовну підставу для застосування вказаного обмеження (а. с. 32-33).

Виняток з правила, встановленого частиною 9 ст. 71 Закону, коли тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано, містить частина 10 цієї статті.

До цих випадків відносяться такі: якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існувування (1); використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю (2); проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях (3); розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами у порядку, встановленому законом (4).

Як зазначено судом, роботу за спеціальністю водія заявник припинив 23 березня 2020 року, звільнившись за власним бажанням з товариства з обмеженою відповідальністю «Автостандарт» (а. с. 8, зворотний бік).

Наведене означає, що у відсутність не лише доказів наявності основного законного джерела засобів для існувування, пов`язаного з керуванням транспортними засобами, а й взагалі у відсутність офіційного працевлаштування боржника станом на день винесення оскаржуваної постанови, а саме: 10 червня 2020 року, у державного виконавця були всі підстави для застосування вказаного заходу забезпечення виконавчого провадження.

Як випливає із змісту ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги, а відповідно до ч. 2 цієї статті у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає неправомірними рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Оскільки законом встановлений спосіб поновлення права особи шляхом визнання дій виконавця неправомірними, не вбачаючи в діях та рішенні виконавця при здійсненні виконавчого провадження ознак неправомірного посягання на права заявника, суд не вбачає підстав для задоволення скарги в цій частині.

Керуючись ст. ст. 447-453, 352, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Ілюшкіної Альони Євгенівни задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду зі скаргою на дії виконавця.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали.

Повну ухвалу складено 3 листопада 2020 року.

Суддя О.В. Щаслива