г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/4080/19
Номер провадження 2/213/312/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

27 жовтня 2020 року Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Нестеренка О.М.,

секретар судового засідання - Шрам В.А.,

за участі представника позивача адвоката Кафтасьєвої Г.В.,

розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом до ОСОБА_2 та просить визнати за нею в порядку набувальної давності право власності на 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 .

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що спірний житловий будинок належав позивачці та її померлому чоловікові ОСОБА_3 , після смерті якого позивач стала власницею всього будинку. 14 грудня 1990 року вона подарувала Ѕ частку будинку своїй дочці ОСОБА_2 , яка у березні 1991 року разом зі своїм чоловіком виїхала на заробітки до Російської Федерації, де вони згодом залишилися та почали проживати. Спочатку відповідач підтримувала відносини з матір`ю, часто їй телефонувала, інколи приїздила у гості до Кривого Рогу, а через деякий час зв`язок з нею практично перервався. Починаючи з 1991 року відповідач своїх обов`язків по утриманню житла не несе, не приймає участі в його капітальних та поточних ремонтах, які здійснює позивач, не сплачує за комунальні послуги. Натомість позивач постійно проживає в будинку, користується ним, одноособово його утримує, сплачує комунальні платежі, вирішує всі необхідні побутові питання, що стосуються житла, тобто позивач добросовісно заволоділа часткою будинку, що належить відповідачу та протягом майже 18 років продовжує відкрито та безперервно володіти та користуватися всім житловим будинком. У вересні 2019 року позивач звернулася до нотаріуса з приводу вчинення правочину на належний їй будинок, але нотаріус повідомила, що власницею Ѕ частки будинку є ОСОБА_2 , тому вчиняти будь-які дії з майном щодо розпорядження ним без її згоди позивач не може. З цих підстав просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 28.12.2019 було відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання на 28.01.2020, яке в подальшому неодноразово відкладалося, в тому числі через неявку учасників справи.

Ухвалами від 11.03.2020 та від 06.07.2020 судом було витребувано докази у справі стосовно власників спірного нерухомого майна.

10.08.2020 підготовче провадження закрито і справу призначено до судового розгляду.

Порядок виклику відповідача до суду, передбачений ст.ст.128-130 ЦПК України, дотримано, ОСОБА_2 повідомлялася про день, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, але в судове засідання не з`явилася, відзив на позов не подала, будь-яких клопотань від неї не надходило.

Представник позивача просила розглядати справу за відсутності відповідача, погодилася на ухвалення заочного рішення. За таких обставин суд ухвалив про заочне рішення відповідно до ст.ст.280-282 ЦПК України.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала з підстав, зазначених в позові, зазначила, що позивач добросовісно володіє та користується майном, починаючи з 1991 року, тобто з часу, коли відповідач виїхала до РФ, спірним майном заволоділа законно. З цих підстав просить позов задовольнити.

Вислухавши представника позивача, ознайомившись з письмовими матеріалами справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Згідно ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За приписами ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 є донькою позивача ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження відповідача та довідкою про укладення останньою шлюбу з ОСОБА_5 , згідно з якою дружині після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище « ОСОБА_6 » /а.с.10, 11/.

14.12.1990 року державним нотаріусом П`ятої криворізької державної нотаріальної контори було посвідчено зареєстровано в реєстрі за № 1-845 договір, відповідно до якого ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_2 , від імені якої по дорученню діяла ОСОБА_7 , Ѕ частку житлового будинку площею 25,9 кв.м. по АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 590 кв.м, яка належала ОСОБА_1 на підставі рішення суду від 03.12.1979 про розподіл домоволодіння та визаня права власності /а.с.8/.

Після укладення договору дарування право власності на Ѕ частку зазначеного нерухомого майна було зареєстровано в Криворізькому бюро технічної інвентаризації 20.12.1990 в реєстровій книзі № 81, сторінка 102, номер запису 18796, за новим власником ОСОБА_2 /а.с.9/.

Згідно з інформаційною довідкою КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» за № 608 від 03.07.2020 право власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 станом на 31.12.2012 зареєстровано на двох осіб: Ѕ частка на ім`я ОСОБА_8 на підставі договору дарування, посвідченого Пятою криворізькою державною нотаріальною конторою 13.12.1990, зареєстровано в реєстрі за № 1-838; Ѕ частка на ім`я ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого Пятою криворізькою державною нотаріальною конторою 14.12.1990, зареєстровано в реєстрі за № 1-845 /а.с.84/.

Після отримання інформації щодо власників спірного будинку, суд ухвалою від 06.07.2020 залучив до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог до предмету спору ОСОБА_8 .

Водночас, в підготовчому судовому засіданні з`ясувалося, що ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і належну йому частку спірного будинку успадкувала його мати позивач у справі ОСОБА_1 /а.с.89/, у зв`язку з чим його було виключено із учасників справи.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на час розгляду справи 1/2 частка житлового будинку АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину № 280, виданого 05.04.2017 державним нотаріусом П`ятої криворізької державної нотаріальної контори /а.с.87-88/.

Згідно з відомостями відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Інгулецької районної у місті ради та з відміткою в паспорті позивач ОСОБА_1 зареєстрована у спірному домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з приписами ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч.4 цієї статті право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ.

Згідно з п.9 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Відповідно до п.13 цієї Постанови особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Як роз`яснює Пленум, відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Оцінивши надані позивачем докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Наданими позивачем та зібраними судом доказами, поясненнями представника позивача доведено, що позивач дійсно, як мати співвласника будинку, зокрема 1/2 його частки, користується цією часткою понад 10 років.

Водночас, судом встановлено, що власник спірної частки домоволодіння позивачу відомий, ним є відповідач у справі - дочка позивача, про що вона заявляє також в позовній заяві, яка отримала право власності на цю частку на підставі договору дарування від позивача, тобто на законних підставах. Така інформація підтверджена архівною довідкою КП ДОР «Криворізьке БТІ», згідно з якою право власності залишається оформленим на відповідача ОСОБА_2 .

При цьому суд вважає, що позивачем належними доказами не доведено добросовісності набуття позивачем спірного нерухомого майна, як необхідної обставини для визнання за нею права власності за набувальною давністю, оскільки в матеріалах справи наявна копія договору дарування спірної частки будинку, та свідоцтва про право власності на іншу 1/2 частку житла, з яких видно, що позивач не була єдиним власником будинку і спірна частка будинку належить відповідачу. На момент звернення до суду позивач не могла не знати про наявність інших співвласників нерухомого майна. Таким чином, позивачем не доведено, що при заволодінні чужим майном вона не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності, тому володіння позивачем часткою будинку, належною відповідачу, не може вважатися добросовісним.

Таким чином, оскільки власник 1/2 спірної частки будинку позивачу відомий, зазначена частка не є безхазяйною, і належить відповідачу на законних підставах, то позивач не може бути визнаною власником майна за набувальною давністю.

Крім того, суд звертає увагу на те, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем, і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Сам факт користування майном не є підставою виникнення права власності. У судовому засіданні встановлено, що відповідач є співвласником будинку, від права власності на належне їм нерухоме майно не відмовлялася, а отже має право володіти цим майном на власний розсуд.

З огляду на викладене суд вважає, що за відсутності сукупності обставин, передбачених ч.1 ст.344 ЦК України, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною 24 січня 2019 року у справі № 755/16913/16-ц, де Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Про те, що відкритість і безперервність користування майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за набувальною давністю, зробив висновок і Верховний Суд в постанові від 18.12.2019 у справі №645/2540/17-ц.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову в позові, судові витрати, зокрема щодо сплати судового збору, не розподіляються, а покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.15, 16, 328, 392, 344 ЦК України, ст.ст.4, 19, 80-81, 141, 228-229, 265, 280-282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовити.

Судові витрати у виді судового збору покласти на позивача.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд судового рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо скаргу не подано, або якщо апеляційну скаргу подано, то після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не скасовано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Дніпровського апеляційного суду через Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Інформація щодо учасників справи:

ОСОБА_1 - АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_2 зареєстроване місце проживання невідоме, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3 .

Вступну та резолютивну частину рішення проголошено в судовому засіданні 27.10.2020.

Повний текст складено 03.11.2020.

Суддя О.М. Нестеренко