У Х В А Л А

03 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 206/1036/19

провадження № 61-15065ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Карпенко С. О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду містаДніпропетровська від 26 квітня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 3 000 доларів США, що еквівалентно 81 450, 00 грн. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 11 листопада 2018 року між ним та відповідачем був укладений попередній договір або договір завдатку, за яким він в рахунок виконання своїх зобов`язань щодо придбання житлового будинку АДРЕСА_1 , передав відповідачці, як продавцеві, завдаток у розмірі 3 000 доларів США. Відповідно до умов цього договору сам договір купівлі-продажу будинку, мав бути укладений не пізніше 01 лютого 2019 року. Однак, станом на 01 лютого 2019 року необхідні документи для укладання договору купівлі-продажу не були підготовлені продавцем, та сам договір купівлі-продажу укладений не був. Тому він попросив ОСОБА_1 повернути передані ним за попереднім договором кошти. Проте відповідач відмовилась повертати грошові кошти та ухиляється від спілкування. 05 лютого 2019 року чоловік ОСОБА_1 повідомив, що зараз у них з дружиною грошей немає та написав розписку про те, що він поверне гроші до 15 квітня 2019 року. Таким чином, враховуючи, що договір купівлі-продажу будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між ним та відповідачем укладений не був, а попередній договір свідчить про те, що вони лише домовились укласти такий договір у майбутньому, передана ним сума не може вважатися завдатком та підлягає стягненню з відповідача, як сплачена ним сума авансу.

Рішенням Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 26 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 червня 2020 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аванс у розмірі 3 000 доларів США, що еквівалентно 81 450, 00 грн та судовий збір у розмірі 768, 40 грн.

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 надіслала засобами поштового зв`язку до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Самарського районного суду містаДніпропетровська від 26 квітня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 червня 2020 року.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено, що з 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2 102 грн.

Ціна позову в цій справі становить 81 450, 00 грн, що станом на 01 січня 2020 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 250 = 525 500 грн).

У касаційній скарзі відсутні посилання на вказані вище обставини, які є підставами для відкриття провадження у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржуванізаявником судовірішення ухвалено у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і вони не підлягаютькасаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституцій України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ухвалив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду містаДніпропетровська від 26 квітня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштіввідмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

В. С. Жданова

С. О. Карпенко