Справа № 357/7282/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

03 листопада 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого - судді Бондаренко О.В., при секретарі - Нізовій А.Р., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

28.07.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом мотивуючи тим, що йому на праві власності належить 7/8 частини будинку АДРЕСА_1 , в якому зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Відповідачі не проживають в будинку більше року, не знялися з реєстраційного обліку в добровільному порядку, житлом не цікавляться, комунальні послуги не сплачують, в зв`язку з чим він не має можливості оформити субсидію та розпорядитись житлом на власний розсуд. Таким чином, відповідачі порушує його права, як власника, щодо утримання та розпорядження майном. Мирним шляхом вирішити спір не можливо, оскільки невідомо фактичне місце проживання відповідачів, тому просив в судовому порядку визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1 .

04.09.2020 року судом постановлено ухвалу, якою звільнено позивача від сплати судового збору при подачі позову до суду, прийнято позову заяву та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суд не повідомили, відзив на позов не подали.

На підставі ст. 280 ЦПК України суд постановив провести заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає з 25.04.2000 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1 , є власником 7/8 частин жилого будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель споруд за вказаною адресою на підставі договору дарування від 19.04.2000 року, укладеного між ним та ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , який посвідчений державним нотаріусом Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Київської області Магдич Т.І., зареєстрований в реєстрі за № 1-1318 та зареєстрований у Білоцерківському МБТІ 24.04.2000 року за реєстраційним номером 2089 в книзі № 21, що підтверджено матеріалами справи (а.с. 3-6,13).

З матеріалів справи (а.с. 7-8), вбачається, що 07.05.2004 року між ОСОБА_8 , який діяв від імені ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 було укладено договір купівлі - продажу 1/8 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Вельбоєнко А.П., зареєстрований в реєстрі за № 74 та зареєстрований у Білоцерківському МБТІ 25.09.2004 року за реєстраційним номером 2089 в книзі № 21.

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 ( а.с. 9), ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 померла.

Також, встановлено, що 27.07.2018 року позивач подав до Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області заяву про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 , на підставі якої державним нотаріусом Приймак А.П. було відкрито спадкову справу № 362/2018, що підтверджено матеріалами справи (а.с. 14-14а).

З матеріалів справи ( а.с. 10-12,15) вбачається, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та її діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 25.05.1999 року, та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 15.04.2008 року зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , однак не проживають за вказаною адресою з листопада 2009 року, що також узгоджується з письмовими поясненнями свідків: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які зазначили, що позивач у вказаному будинку проживає один, без інших осіб, а відповідачі не проживають у житловому приміщенні з листопада 2009 року без поважних причин, в утриманні житла участі не беруть,особистих речей в будинку не мають.

Ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Судом встановлено, що відповідачі були зареєстровані в будинку АДРЕСА_1 , як члени сім`ї попередніх власників майна, після відчуження якого з реєстраційного обліку не знялися, договір найму жилого приміщення з новими власниками житла не укладали та більше року не проживають у вказаному житловому приміщенні без поважних причин, їх особистих речей у приміщенні немає, участі в утриманні житла та у зобов`язаннях перед третіми особами не приймають, належних та безспірних доказів того, що їм чинилися перешкоди у користуванні житловим приміщенням до суду не надано, як і не подано відзив на позов з доказами в спростування доводів позивача.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, тому підлягає до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, виходячи зі змісту зазначеної норми закону, прийняте рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, а відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно із ч.1,ч.6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Позивач при подачі позову до суду був звільнений від сплати судового збору, тому з відповідачів в дохід держави стягують судові витрати по 210,20 грн. з кожного.

Керуючись ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 29, 316,317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 4, 12, 76 - 81, 141, 223, 258, 259, 264 - 265, 268, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: невідомий, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: невідомий, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: невідомий, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: невідомий, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 210,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір на користь держави в розмірі 210,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 судовий збір на користь держави в розмірі 210,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 судовий збір на користь держави в розмірі 210,20 грн.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення складено 03.11.2020 року.

СуддяО. В. Бондаренко