Провадження № 2/127/3310/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі судді Іщук Т.П., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб в місті Вінниці цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивувало тим, що 24.01.2008 ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок шляхом підписання заяви №б/н від 24.01.2008. Підписанням заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. У зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору відповідачем, станом на 31.08.2020 виникла заборгованість за кредитом у розмірі 20 637,27 грн, з яких: 498,40 грн - заборгованість за тілом кредиту, 17014,99 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 153,63 грн - заборгованість за комісією, 2970,25 грн - нарахована пеня. Позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 20 637,27 грн за кредитним договором №б/н від 24.01.2008 та судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Позивачем АТ КБ «ПриватБанк» було подано клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.09.2020 було відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив.

Вказана ухвала разом з копією позовної заяви з додатками отримана відповідачем 05.10.2020, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення 21 2, однак відповідач ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не подав.

Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. 526, 527, 530, 536, 546, 549, 550, 610-611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України.

Відповідно до ст.1054,1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно положень ч.1 ст. 546 ЦК України та ст. 549 ЦК України, виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов`язання (п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України).

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитного договору, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до умов кредитного договору та вимог ЦК України.

Судом установлено, що 24.01.2008 ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Згідно інформації, викладеної в цій заяві, відповідач підтвердив, що він погоджується із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Одночасно з підписанням заяви, 24.01.2008 ОСОБА_1 підписав також Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», за змістом якої встановлена базова ставка за користування кредитом 1,9 % в місяць; щомісячна комісія за кредитне обслуговування - 1% на залишок заборгованості, розмір щомісячних платежів у розмірі 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн, і не більше залишку заборгованості; термін внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; встановлено порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості (пеня = пеня(1) + пеня(2), де пеня (1)=(базова % ставка за договором)/30 нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2)=1% від заборгованості, але не менше 10 грн. в місяць, нараховується раз в місяць, за наявності прострочення на суму більше 50 грн; встановлено розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж 30 днів, а саме 250 грн+5% від суми позову; та інше (а.с. 12).

Отже, сторони погодили умови, порядок виконання зобов`язання, визначили розмір процентів за користування коштами та досягли згоди з усіх істотних умов договору від 24.01.2008.

На підставі цієї заяви відповідачу було відкрито картковий рахунок з наданням платіжної картки, яка є ключем до рахунку, на який зараховано суму кредитного ліміту.

Відповідач користувався кредитними коштами, за період користування кредитними коштами здійснював його часткове погашення, що підтверджується випискою про рух коштів за картковим рахунком відповідача.

Банк, звертаючись до суду з позовом, надав заяву від 24.01.2008 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем, розрахунок заборгованості за договором № б/н від 24.01.2008, виписку по особовому рахунку, довідки про видані картки та зміну кредитного ліміту, а також витяги з Тарифів та Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Згідно наданого банком розрахунку, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 31.08.2020 становить 20 637,27 грн, з яких: 498,40 грн - заборгованість за тілом кредиту, 17014,99 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 153,63 грн - заборгованість за комісією, 2970,25 грн - нарахована пеня, які й просить стягнути з відповідача.

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, сплати нарахованих процентів, а також штрафних санкцій

Визначаючись щодо заявлених вимог, суд звертає увагу, що позивач просить стягнути як тіло кредиту, так і проценти, а також комісію та пеню.

Як слідує з розрахунку тіло кредиту становить 498,40 грн, вказаний розмір підтверджується матеріалами справи, а тому підлягає стягненню.

Що стосується процентів та проведеного позивачем розрахунку їх розміру, то суд враховує, що ст.1048 ЦК України закріплено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики.

Позивач просить стягнути з відповідача 17014,99 грн процентів за користування кредитом.

Як уже зазначалося вище, сторони обумовили розмір процентів та довідка про умови кредитування, яка підписана позивальником разом із заявою про приєднання, дійсно містить умови нарахування процентів за користування кредитними коштами, розмір яких становить 1,9 % місячних (22,8 % річних ).

Однак, як вбачається з наданого банком розрахунку, з 01.01.2013 року банк в односторонньому порядку змінив розмір процентної ставки на 30,00 % річних. При цьому матеріали цивільної справи не містять доказів, що сторони узгоджували право банку в односторонньому порядку змінювати проценту ставку.

Суд звертає увагу, що договір укладений сторонами в січні 2008 року, тобто до прийняття та набрання чинності Закону №661-УІ, яким введена в дію ст.1056-1 ЦК України.

Разом з тим, за змістом ст.627 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч.1 ст.653 ЦК в разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Відповідно до ст.629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами. Отже, якщо сторонами кредитного договору досягнуто домовленості з усіх його умов, у тому числі щодо зміни банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитним договором з дотриманням певної процедури, то такі умови повинні виконуватись сторонами з моменту досягнення домовленості, тобто з моменту підписання договору.

Виходячи з аналізу ст.5, 627, 629, 653 ЦК слід дійти висновку про те, що якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку змінювати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов із додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то така зміна процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності законом №661-VІ.

Однак, матеріали справи не містять доказів, що сторони погоджували таку зміну.

Банк, обґрунтовуючи своє право вимоги в цій частині, а також розмір і порядок нарахування, посилається на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, які розміщені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms/, а також Тарифи, як невід`ємну частину договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку.

Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), в якій предметом розгляду були подібні правовідносини, зауважила, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання анкети заяви, оскільки за умови що вони не містять підпису позичальника, немає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

За таких обставин, відсутність в заяві та довідці домовленості сторін про зміну відсотків, подані банком Витяг з Умов та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Отже сторонами не було узгоджено право банку в односторонньому порядку, на свій розсуд, змінювати процентну ставку, а тому такі зміни є незаконним.

Оскілки нарахування процентів за ставкою 30,0%, починаючи з 01.01.2013 є незаконним, тому суд наводить власний розрахунок процентів, що підлягають стягненню.

Як слідує з розрахунку заборгованості, станом на 31.12.2012 (останній день, коли банком застосовувалась процентна ставка в розмірі 22,8%), загальний розмір заборгованості за тілом кредиту становив 498,40 грн, розмір заборгованості за процентами 452,52 грн.

Починаючи з 01.01.2013, з урахуванням заборгованості в розмірі 452,52 грн, яка вже склалася на зазначену дату, за період з 01.01.2013 по 31.08.2020 (в межах заявлених позовних вимог), сума процентів становитиме: 498,40 х 1,9 % х 92 (міс.) + 452,52 = 1323,72 грн.

Отже, з урахуванням наведеного, з відповідача слід стягнути на користь банку проценти за користування кредитними коштами в розмірі 1323,72 грн, а тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Що стосується суми комісії, то суд враховує, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо), на що наголошував Верховний Суд України в постанові від 16.11.2016 (справа № 6-1746цс16), а за положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону; умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною ( постанова Верховного Суду України від 06.09.2017 (справа № 6-2071цс16)).

При цьому, з матеріалів справи не вбачається, що призначення комісії - за вчинення дій (надання послуг), відмінних від дій, вказаних у п. 3.6 Постанови Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808, «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», а тому підстави для стягнення комісії відсутні.

Що стосується пені, то як вказувалося сторонами встановлено порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості: пеня = пеня(1) + пеня(2), де пеня (1)=(базова % ставка за договором)/30 нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2)=1% від заборгованості, але не менше 10 грн. в місяць, нараховується раз в місяць, за наявності прострочення на суму більше 50 грн.

У той же час, як слідує з наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 24.01.2008, відповідачу нараховувалася пеня з 01.06.2009 по 01.01.2013 в твердій грошовій сумі 30 грн, а з 01.01.2013 в твердій грошовій сумі 50 грн, а не у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання, як передбачено ч. 3 ст. 549 ЦК України, тому суд вважає, що такі нарахування є неправомірними, так як завчасне визначення пені у твердій сумі не є пенею у розумінні закону, оскільки пеня обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Отже позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача слід стягнути на користь банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 24.01.2008 в розмірі 1822,12 грн, з яких: 498,40 грн - заборгованість за тілом кредиту, 1323,72 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Зважаючи на часткове задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 185,59 грн судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 526, 527, 530, 536, 546, 549, 550, 610-611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України, ст. 76- 81, 141, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» () заборгованість за Кредитним договором № б/н від 24.01.2008 в розмірі 1822,12 грн ( одна тисяча вісімсот двадцять дві гривні 12 коп), з яких: 498,40 грн - заборгованість за тілом кредиту, 1323,72 грн - заборгованість за відсотками.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» () судовий збір у розмірі 185,59 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (01001, м.Київ, вул. Грушевського, 1Д, ),

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: