Справа №443/1441/18
Провадження №2/443/470/20
РІШЕННЯ

іменем України

30 жовтня 2020 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

з участю секретаря судового засідання Кушнір М.І.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Жидачеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, яке складається із житлового будинку та господарських споруд, згідно технічного паспорту від 24 липня 2018 року, що розташовані у АДРЕСА_1 (дозвіл на право закладки фундаментів під індивідуальне будівництво від 12.11.1992 року №2).

Позовні вимоги мотивує тим, що у АДРЕСА_1 знаходиться житловий будинок. 12.11.1992 року батько позивачки ОСОБА_3 отримав дозвіл на закладку фундаментів індивідуального поверхового житлового будинку за проектом №144-24-120/1.2 та господарської будівлі за проектом №ГБ-I-76, комора згідно з планом земельної ділянки на АДРЕСА_1 на підставі розпорядження представника Президента України у районі від 08.10.1992 року №300, договору про надання в довічне успадковане володіння земельної ділянки під індивідуальне будівництво та акту виносу в натуру меж земельної ділянки і розбивки осей будівель від 28.10.1992 року. Дата початку будівництва фундаментів - 1992 рік. Згідно з даними будівельного паспорту на забудову земельної ділянки по АДРЕСА_1 передбачається будівництво житлового будинку по проекту № 144-24-120/1.2 на 5 кімнат житловою площею 78, 29 кв. м., загальною площею 130,32 кв. м. і господарських будівель по проекту № ГБ-І-76 площею 38, 7 кв. м., комора -15,0 кв. м. Вказане нерухоме майно, згідно з довідкою № 717 від 02.07.2018 року виданою Монастирецькою сільською радою, належало ОСОБА_3 . Зазначений житловий будинок взято на облік Стрийським міжміським бюро технічної інвентаризації 24 липня 2018 року. Згідно з даними технічного паспорт житловий будинок побудовано у 1997 році. Рішенням Монастирецької сільської ради "Про присвоєння адрес перейменовано назву вулиці із Лотоцького на Лісову, а даному житловому будинку присвоєно адресу: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивачки ОСОБА_3 помер не склавши за життя заповіту. Після смерті ОСОБА_3 , його майно стало предметом спадкування, право на яке має позивачка, яка є дочкою ОСОБА_3 та дружина ОСОБА_2 , яка написала заяву про відмову від спадщини. 01.08.2018 року позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про оформлення спадкових прав. Однак, постановою від 01.08.2018 року приватним нотаріусом Жидачівського районного нотаріального округу Мазур О.Я. заявниці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на вказаний вище будинок. Відтак, позивач змушена звертатися до суду із вказаним позовом з метою захисту майнових прав.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 03.10.2018 року відкрито провадження у справі.

На підстав розпорядження керівника апарату Жидачівського районного суду Львівської області Особи В.М. №557 від 13 серпня 2020 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.08.2020 року головуючим у справі призначено суддю Жидачівського районного суду Львівської області Сливку С.І.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Сливки С.І. від 17 серпня 2020 року справу прийнято до свого провадження та вирішено проводити її розгляд за правидами загального позовного провадження.

У судове засідання сторони не з`явилися. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали клопотання про проведення розгляду справи без їх участі. Відповідач у заяві вказала, що підтримує позовні вимоги (а.с.60-62).

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 , актовий запис №18 (а.с.22).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на житловий будинок та господарські будівлі, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .

Оскільки, за життя ОСОБА_3 не склав заповіту, належне йому майно спадкується між спадкоємцями в порядку спадкування за законом.

Матеріалами справи встановлено, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 є його дружина ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_1 .

02 липня 2018 року ОСОБА_2 написала заву про відмову від спадкування майна після смерті чоловіка ОСОБА_3 (а.с.23).

Відтак, єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є його дочка - позивачка ОСОБА_1 , що зокрема підтверджується і витягами зі спадкового реєстру (а.с.65,66).

Постаново приватного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу Мазур О.Я. №27/01-24 від 01 серпня 2018 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , після смерті її батька ОСОБА_3 , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на вказаний вище будинок (а.с.21).

Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із вимогами ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Матеріалами справи встановлено, що нерухома майно, яке є предметом спору у даній справі житловий будинок, загальною площею 189,6 кв.м та господарські споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_3 , що підтверджується такими доказами:

-довідкою Монастирецької сільської ради №717 від 02.07.2018 року (а.с. 10), згідно якої вказане вище будинковолодіння належить ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-дозволом інспектора Держархбудконтролю Жидачівського району від 12.11.1992 року, яким ОСОБА_4 дозволено закладку фундаментів індивідуального поверхового житлового будинку за проектом №144-24-120/1.2 та господарської будівлі за проектом №ГБ-I-76, комора згідно з планом земельної ділянки на АДРЕСА_1 на підставі розпорядження представника Президента України у районі від 08.10.1992 року №300, договору про надання в довічне успадковане володіння земельної ділянки під індивідуальне будівництво та акту виносу в натуру меж земельної ділянки і розбивки осей будівель від 28.10.1992 року (а.с.12);

-будівельним паспортом на забудову земельної ділянки (а.с.16) згідно з яким на забудову земельної ділянки на АДРЕСА_1 протеси передбачається будівництво житлового будинку про проекту №144-24-120/1.2 на 5 кімнат житловою площею 78.29 кв.м., загальною площею 130,32 кв.м. і господарських будівель про проекту №ГБ-I-76 площею 38,76 кв.м., комора 15,0 кв.м.

Зазначений вище житловий будинок взято на облік Стрийським міжміським бюро технічної інвентаризації 24 липня 2018 року. Згідно з даними технічного паспорт житловий будинок побудовано у 1997 році (а.с.17-20).

Рішенням Монастирецької сільської ради "Про присвоєння адрес перейменовано назву вулиці із Лотоцького на Лісову, а даному житловому будинку присвоєно адресу: буд. АДРЕСА_1 .

Згідно із ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом щодо нерухомого майна житлового будинку та господарських споруд, згідно технічного паспорту від 24 липня 2018 року, що розташовані у АДРЕСА_1 (дозвіл на право закладки фундаментів під індивідуальне будівництво від 12.11.1992 року №2), що належали на праві власності ОСОБА_3 .

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину з-за відсутності у нього правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Відсутність у позивача правовстановлюючого документу на вказане вище нерухоме майно, що належала померлому ОСОБА_3 (спадкове майно), перешкоджає йому в реалізації спадкових прав, зокрема, - оформленню спадщини нотаріусом.

Відтак, враховуючи вище вказане, вимога про визнання за позивачем права власності на житловий будинок та господарські споруд, згідно технічного паспорту від 24 липня 2018 року, що розташовані у АДРЕСА_1 (дозвіл на право закладки фундаментів під індивідуальне будівництво від 12.11.1992 року №2), які належали на праві власності ОСОБА_3 , підлягає до задоволення.

Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідачі позов визнали, дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 315, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (адреса проживання: с.протеси, Жидачівського району Львівської області, РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, яке складається із житлового будинку та господарських споруд, згідно технічного паспорту від 24 липня 2018 року, що розташовані у АДРЕСА_1 (дозвіл на право закладки фундаментів під індивідуальне будівництво від 12.11.1992 року №2).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 30 жовтня 2020 року

Головуючий суддя С.І Сливка