У Х В А Л А

Справа № 385/1260/20

2-н/385/55/20

04.11.2020 року суддя Гайворонського районного суду Кіровоградської області Гришак А.М. розглянувши матеріали заяви Комунального підприємства «Гайворонський комунальник» до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг,-

В С Т А Н О В И В:

До Гайворонського районного суду Кіровоградської області звернулося з заявою КП «Гайворонський комунальник» до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що між КП «Гайворонський комунальник» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 20.01.2020 року № 107, в якому боржник зобов`язувався оплачувати послуги щомісячно.

Станом на 01.09.2020 року за ОСОБА_1 наявна заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 3827 грн. 98 коп.

Просить суд стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 3827 грн. 98 коп. та судові витрати в сумі 210 грн. 20 коп.

Дослідивши заяву та додані до неї документи, суддя приходить до висновку, що слід відмовити у видачі судового наказу з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

За змістом ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг. Крім того, заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, коли із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Так, у відповідності до положень пунктів 3, 4 частини 3 статті 163 ЦПК України, до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості, а також інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але, за аналогією, породжують цивільні права та обов`язки.

За приписами ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.

За визначенням ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Як вбачається зі змісту заяви, заявником пред`явлено вимогу про стягнення грошової заборгованості за послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, яка виникла відповідно до договору № 107 від 20.01.2020 року.

Відтак, з огляду на межі пред`явлених заявником вимог, до правовідносин, що є предметом судового розгляду, підлягають застосуванню положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року.

Так, за визначенням ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року житлово-комунальні послуги є результатом господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

За змістом положень статті 5 вище згадуваного Закону до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлові послуги - послуги з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону.

При цьому, обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, випливає з положень ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року.

Так, як вбачається з матеріалів справи, 20.01.2020 року між КП «Гайворонський комунальник» як виконавцем та ОСОБА_1 як споживачем було укладено Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі Договір від 20.01.2020 року), за умовами якого виконавець забезпечує надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в будинку АДРЕСА_1 , а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати ці послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах, передбачених договором (п. 1.1 Договору від 20.01.2020 року).

Відповідно до п. 4.1 вказаного Договору від 20.01.2020 року, розрахунковим періодом є календарний місяць, а споживач сплачує послуги до 20 числа місяця, що є наступним за місяцем, в якому надавалися відповідні послуги.

Проаналізувавши зміст вказаного вище Договору від 20.01.2020 року, встановлено, що його положення не визначають розміру щомісячної плати за надані послуги (п. 4), крім того, до нього не додано копії рішення органу місцевого самоврядування про затвердження тарифів на послуги, їх структури, періодичності та строків надання послуг, що додається до договору згідно з п. 1.4.

За таких обставин, долучена до матеріалів справи довідка № 235 від 15.10.2020 року про обсяги заборгованості за житлово-комунальні послуги не є належним документом про наявність у ОСОБА_1 заборгованості за Договором від 20.01.2020 року.

Враховуючи вищевикладене, суд не має змоги повною мірою тлумачити зміст укладеного договору в контексті пред`явленої вимоги та вказувати на її безспірність.

Будь-яких інших доказів на підтвердження існування обставин, на які заявник посилається як на підставу для задоволення своїх вимог, суду надано не було.

Відтак, з огляду на межі пред`явлених заявником вимог, проаналізувавши подану заявником заяву про видачу судового наказу, суд прийшов до висновку про те, що додані до неї письмові документи не можуть підтвердити наведені в заяві доводи, відтак, слугувати доказом виникнення та порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Враховуючи вказане, у видачі судового наказу необхідно відмовити на підставі п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 165 ЦПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Керуючись п. 8 ч. 1 ст. 165, 352-355 ЦПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою Комунального підприємства «Гайворонський комунальник» до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 ЦПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення недоліків.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом 15 днів з дня отримання її копії шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: А. М. Гришак