Справа № 524/6418/20
Провадження № 2-з/524/93/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року суддя Автозаводського районного суду м. Кременчука Вінтоняк Н.Д., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ :

До Автозаводського районного суду м. Кременчука звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Ухвалою суду від 03.11.2020 року відкрито провадження по вказаній справі.

Разом з позовом представник позивача подав до суду заяву, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно, яке належить ОСОБА_3 , до набрання рішенням по справі законної сили. В обґрунтування заяви зазначено, що між сторонами виник спір з приводу виконання грошового зобов`язання, відповідач тривалий час ухиляється від повернення грошових коштів в розмірі 348648,81 грн., а відтак невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи, може вжити, передбачені ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно, що належить або підлягає передачі відповідачеві і знаходиться у нього чи в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії.

За ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, предметом позову є повернення грошових коштів у розмірі в сумі 123202, 01 доларів США, що еквівалентно 348648,81 грн., разом з тим, позивач просить накласти арешт на все майно, яке належить відповідачу.

На підтвердження того, що позивач має на праві власності майно, позивач надав копію технічного паспорту на транспортний засіб автомобіль марки Mitsubishi Lancer, 2009 року випуску, яку засвідчено відповідачем 14.10.2017 року, де власником значиться ОСОБА_3 .

Звертаючись з заявою про накладення арешту на майно відповідача, заявник не надав належних доказів того, що відповідач станом на жовтень 2020 року є власником будь-якого рухомого чи нерухомого майно, отримавши ці відомості за допомогою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Єдиного державного реєстру МВС України.

До того ж, зі змісту позовних вимог вбачається, що майно відповідача безпосередньо не є предметом спору, а матеріали справи не містять доказів, які б дозволяли перевірити співмірність заявлених вимог вжитим заходам забезпечення, та доказів, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно унеможливить або утруднить виконання рішення суду у разі задоволення позову про стягнення грошових коштів, водночас, арешт усього майна відповідача може бути перешкодою для здійснення відповідачем права власності на це майно.

Такий висновок суду узгоджується висновком Верховного Суду в ухвалі від 13 лютого 2020 року у справі № 640/4593/19.

На підставі викладеного, заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 149-150, 153,157, 353-354 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу подається до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_3 : ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП недомий, остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст ухвали складено 03.11.2020 року.

Суддя: Н.Д. Вінтоняк