РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2020 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі судді - Левчука О.В.

секретар судового засідання - Крижов В.С.

справа № 569/8224/20,

учасники справи:

позивач - не з`явився,

відповідач - не з`явився,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» (далі ПАТ «Рівнеазот») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, просить суд стягнути з ПАТ «Рівнеазот» на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 121068,44 грн. та сплачений ним судовий збір у розмірі 1210,70 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що працював на ПАТ «Рівнеазот». Наказом №2855-ВК від 25.10.2017 р. його звільнено за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю (ст. 38 КЗпП).

При звільненні з роботи йому не була виплачена вчасно заробітна плата, а відтак він має право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у зв`язку з чим він звернувся до суду із позовом.

В грудні 2017 року позивач звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до ПАТ "Рівнеазот" про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28 лютого 2018 року у справі № 569/19264/17 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ "Рівнеазот" про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - позов задоволено та стягнуто з ПАТ "Рівнеазот" на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі.

06 грудня 2018 року позивачем було подано заяву про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 569/19264/17 від 06 грудня 2018 року до Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області. 06 грудня 2018 року головним державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Гаврилюк О.Я. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 569/19264/17 від 06 грудня 2018 року, виданого Рівненським міським судом Рівненнської області про стягнення з ПАТ "Рівнеазот" на користь ОСОБА_1 нарахованої та невиплаченої заробітної плати в розмірі 12 624,39 грн.

27 грудня 2019 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області у справі № 569/19264/17 про стягнення з ПАТ "Рівнеазот" на користь ОСОБА_1 нарахованої та невиплаченої заробітної плати в розмірі 12 624,39 грн. було виконано у повному обсязі. Однак, про виконання даного рішення ОСОБА_1 стало відомо лише 21 травня 2020 року, коли він отримав Постанову про закінчення виконавчого провадження № 57862359 від 20 квітня 2020 року у Рівненському міському відділі державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Саме цього дня, 27 грудня 2019 року, відповідачем було здійснено виплату усієї суми заборгованої заробітної плати та решти сум, що мало підприємство сплатити позивачу на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області у справі № 569/19264/17.

Представник ПАТ "Рівнеазот" Поляк І.В. подала до суду відзив на позовну заяву, вказавши, що позовну заяву ОСОБА_1 вважає безпідставною і позов не визнає з підстав, наведених у відзиві, в якому просить зменшити заявлену позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 3000,00 грн. з подальшим утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів та посилається на відсутність вини відповідача щодо несвоєчасного виконання своїх зобов`язань перед позивачем по виплаті заробітної плати.

Вказує на те, що ПАТ "Рівнеазот", порушуючи строки розрахунку зі звільненими працівниками, діє у стані крайньої необхідності, що обумовлюється наявністю заборгованості РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» перед ПАТ "Рівнеазот" за утримання очисних споруд, відтак, утримання очисних споруд здійснюється за власні кошти ПАТ «Рівнеазот». Крім того, наказом № 293 від 10 квітня 2017 року було повністю припинено виробничу діяльність структурних підрозділів підприємства та оголошено вимушений простій з нарахування працівникам двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). ПАТ "Рівнеазот" вживало всі можливі заходи для відновлення виробництва та збереження 2712 робочих місць, за період з 01.01.2016 по 13.03.2018 з підприємства звільнились 1243 працівників за ч.3 ст.38 КЗпП України, яким нараховано вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку, на це пішли великі кошти.

Позивач ОСОБА_1 подав до суду відповідь на відзив, у якій вказує, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Позивач у відповіді на відзив зазначає, що зважаючи на відсутність спору щодо розміру заборгованості по заробітній платі, підстав для зменшення судом розміру середнього заробітку немає, посилаючись на висновок Верховного Суду України, що викладений у постановах від 23.12.2015 у справі № 6-873цс15, від 27.04.2016 у справі № 6-113цс16 та правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 30.05.2018 по справі № 461/6803/16. Просить свої позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити повністю.

Представник ПАТ "Рівнеазот" Поляк І.В. подала до суду заперечення на відповідь на відзив, у якому посилаючись на позицію, що викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623нс18), встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця, просить суд зменшити заявлену позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 працював на ПАТ «Рівнеазот».

Наказом №2855-ВК від 25.10.2017 р. його звільнено за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю (ст. 38 КЗпП).

При звільненні з роботи йому не була виплачена вчасно заробітна плата, а відтак він має право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у зв`язку з чим він звернувся до суду із позовом.

Згідно з рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28 лютого 2018 року у справі № 569/19264/17 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ "Рівнеазот" про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - позовні вимоги задоволено та стягнуто з ПАТ "Рівнеазот" на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 2 624,39 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 22 518, 20 грн.

Дані обставини відповідачем не оспорюється.

27 грудня 2019 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області у справі № 569/19264/17 про стягнення з ПАТ "Рівнеазот" на користь ОСОБА_1 нарахованої та невиплаченої заробітної плати в розмірі 12 624,39 грн. було виконано у повному обсязі. Однак, про виконання даного рішення ОСОБА_1 стало відомо лише 21 травня 2020 року, коли він отримав Постанову про закінчення виконавчого провадження № 57862359 від 20 квітня 2020 року у Рівненському міському відділі державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Так, вимога ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненнні стосуються періоду з 01.03.2018 по 27.12.2019.

За таких обставин та враховуючи те, що мало місце невчасне виконання судового рішення, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.03.2018 по 27.12.2019, що становить 457 робочих днів.

Зі змісту відзиву ПАТ "Рівнеазот" вбачається, що підприємство частково визнає указану заборгованість з посиланням на те, що суми, які вимагає позивач не є співмірними із сумами, які перед ним заборгував відповідач, та жодним чином необґрунтовані.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України).

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

У разі непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України є правом суду, а не обов`язком, яке залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

При цьому, принцип співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні полягає у пропорційності частки суми, на яку той мав право (задоволеної судом або визнаної позивачем), порівняно саме із середнім заробітком.

Також, одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Зокрема, такими правилами є правила про неустойку (статті 549 - 552 ЦК України). Аби неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини 3 статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина 1 статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а носить саме компенсаційний характер. По-перше, вона стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. По-друге, для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

Аналогічно, звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві колегія суддів доходить висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

У постанові від 26 червня 2019 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), відступаючи від висновків, наведених у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 щодо права суду на зменшення розміру середнього заробітку, зазначила критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні визначається відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 8.02.1995р. №100. Правильність нарахування розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за вказаний період відповідачем не оспорюється.

Враховуючи те, що відповідач на час звільнення позивача не здійснив з ним остаточний розрахунок по заробітній платі, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає нарахуванню в межах заявлених вимог за період з 01.03.2018 по 27.12.2019.

Згідно з рішенням Рівненського міського суду Рівненської області у справі № 569/19264/17 про стягнення з ПАТ "Рівнеазот" на користь ОСОБА_1 нарахованої та невиплаченої заробітної плати в розмірі 12 624,39 грн. було виконано у повному обсязі.

Сума середнього заробітку, яку просить стягнути позивач в розмірі 121 068,44 грн згідно долученого до позову розрахунку, є майже у десять разів більшою ніж сума заборгованості по заробітній платі (12 624,39 грн.).

Правильність вказаного розрахунку ПрАТ "Рівнеазот" не оспорює, а лише просить зменшити розмір, стягнутого з нього на користь позивача, середнього заробітку в зв`язку з його очевидною неспівмірністю із встановленим розміром заборгованості та характером цієї заборгованості.

Також судом враховується, що до розгляду даної справи з ПрАТ "Рівнеазот" на користь ОСОБА_1 виконавчим Рівненського міського суду Рівненської області від 12 червня 2018 року у справі №569/19264/17 вже було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 22 518, 20 грн, що становить майже подвійний розмір невиплаченої при звільненні заробітної плати.

З огляду на очевидну неспівмірність заявленої до стягнення суми середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості по заробітній платі, яка вже була стягнута, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 12 000, 00 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 121 068, 44 грн. до 12 000, 00 грн.

Крім того, позивач при пред`явленні позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, сплатив судовий збір у розмірі 1 210, 70 грн.

Позов задоволено на 9,91% (12000: 121068,44х100).

В зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з ПрАТ "Рівнеазот" на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 119, 98 грн. (1210,70х9,91%).

Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354, 430 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" на користь ОСОБА_1 12 000 (дванадцять тисяч) грн 00 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 119 (сто дев`ятнадцять) грн 98 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Приватне акціонерне товариство "РІВНЕАЗОТ" (м.Рівне, Рівне-17, 33017, )

Повний текст судового рішення складений та підписаний 30.10.2020 року.

Суддя Левчук О.В.