Дата документу 02.11.2020 Справа № 554/7259/20
Провадження №2/554/2141/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 року
Октябрський районний суд м.Полтави в складі
головуючого судді Чуванової А.М.
за участю секретаря Таран В.І.,
за участю учасників справи:
представник позивача: Пономаренко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби,-
ВСТАНОВИВ:

Позивач - Військова частина НОМЕР_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 матеріальну шкоду у розмірі 5068,61 гривень; стягнути з ОСОБА_2 на користь військової частини НОМЕР_1 матеріальну шкоду у розмірі 33323,09 гривень; стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 таОСОБА_2 на користь військової частини НОМЕР_1 судовий збір у розмірі 2102 гривень.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що у відповідності до Положення про матеріальну відповідальність ввійськовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 року, капітаном ОСОБА_1 та старшим лейтенантом ОСОБА_2 своїми протиправними діями заподіяно пряму дійсну шкоду державі у розмірі 771 гривня та 33323 гривень - відповідно.

Ухвалою суду від 04.09.2020 року було відкрито провадження в цій цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

В судове засідання відповідачі повторно не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належниим чином. Відповідач ОСОБА_1 надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів на підставі наявних у справі даних і доказів.

В судовому засіданні на обговорення поставлено питання про закриття провадження у справі, оскільки позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Представник позивача заперечував проти закриття провадження у справі, вважає, що справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язано з процесуальним законодавством.

Реалізуючи дискрецію при визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України, установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

При визначенні предметної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 15 частини першої статті 3 КАС України у редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої інстанції).

Відповідно до частини статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Зазначеними нормами права прямо передбачено, що військова служба є публічною службою.

Підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами визначено Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР (далі - Положення).

Відповідно до пункту 10 Положення, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.

За змістом пункту 2 Положення військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами.

У пункті 3 Положення передбачено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди.

У пунктах 10-12 Положення передбачені підстави обмеженої матеріальної відповідальності.

У разі якщо до прийняття рішення про стягнення матеріальної шкоди винну в її заподіянні особу було звільнено в запас чи у відставку або така особа вибула з військової частини, командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди (пункт 31 Положення).

У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.

Згідно матеріалів позовної заяви, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проходили військову службу, що відноситься до публічної служби, і як матеріально відповідальні особи завдали шкоду державі в особі військової частини у період здійснення ними повноважень, пов`язаних з виконанням завдань і функцій військовослужбовця.

У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом постає питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.

Водночас встановлення правомірності дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця передбачене в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Цей спір підлягає вирішенню у порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної (публічної) служби.

Саме такого правового висновку дійшли Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16 (провадження № 11-892апп18) та Верховний Суд у постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 522/16964/15.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених п. 1 ч. 1 ст. 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (ч. 1 ст. 256 ЦПК України).

За таких обставин провадження в справі за позовною заявою Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби, підлягає закриттю, оскільки зазначена справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Також, слід роз`яснити позивачу право звернутися з таким позовом в порядку адміністративного судочинства до окружного адміністративного суду.
Керуючись ст.ст.255,256, 259 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за позовною заявою Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби - закрити.

Роз`яснити позивачу право звернутися з таким позовом в порядку адміністративного судочинства до окружного адміністративного суду.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду в 15-денний строк з дня її проголошення, або в порядку ч.2 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 06.11.2020 року.

Суддя: А.М.Чуванова