справа № 1502/213/2012
провадження № 6/492/40/20
УХВАЛА

про відмову у задоволенні подання

про встановлення способу та порядку виконання рішення суду

03 листопада 2020 року м.Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Гусєвої Н.Д.,

при секретарі судового засідання - Рябчук О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Арциз Одеської області подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича про встановлення способу та порядку виконання рішення суду по цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. звернувся до суду з поданням про встановлення способу та порядку виконання рішення суду по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що у нього на примусовому виконання перебуває виконавче провадження № 57817757 з виконання виконавчого листа по справі № 1502/213/2012, виданого Арцизьким районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» загальну суму заборгованості по кредиту в розмірі 1142140,22 грн. (еквівалент за курсом НБУ станом на 20.03.2012р., виходячи з розрахунку 798,50 грн. за 100 доларів США, складає 143035,72 доларів США), а також судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 1700,00 грн. та витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн. Боржник жодного разу не намагався сплатити заборгованість за кредитом або вчинити дії, спрямовані на добровільне (самостійне) виконання виконавчого документа. Для погашення заборгованості за вищевказаним виконавчим документом стягнення може бути звернено на квартиру, загальною площею 102,7 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності боржнику ОСОБА_1 . Однак звернути стягнення на вказане майно шляхом його примусової реалізації приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. позбавлений можливості, у зв`язку з реєстрацією за вказаною адресою малолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та відсутністю дозволу органу опіки та піклування на вчинення правочину щодо вказаного нерухомого майна. Зазначені обставини ускладнюють виконання судового рішення, яке набрало законної сили, у зв`язку з чим приватний виконавець звернувся до суду з даним поданням.

При вирішенні питання про встановлення способу та порядку виконання рішення суду, суд керується нормами Цивільно-процесуального кодексу України в новій редакції від 15.12.2017р., відповідно до Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017р.

Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. в судове засідання не з`явився, однак від нього до суду надійшло клопотання про розгляд подання без його участі, подання підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Стягувач та боржник про день, час та місце розгляду подання про встановлення способу та порядку виконання рішення суду були повідомлені належним чином, однак в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Представник заінтересованої особи Арцизької районної державної адміністрації Одеської області як органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, однак від нього до суду надійшла заява про розгляд подання без його участі.

У зв`язку з неявкою всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши подання приватного виконавця, дослідивши матеріали цивільної справи, надані докази, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 435 ЦПК України, за заявою виконавця (у випадках, встановлених законом) суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може встановити чи змінити спосіб або порядок виконання рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Судом встановлено, що заочним рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 20 березня 2012 року позовна заява Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договоромзадоволена повністю (т. 1 а.с. 130, 131).

09 квітня 2012 року Арцизьким районним судом Одеської області за вказаним рішенням суду було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» загальну суму заборгованості по кредиту в розмірі 1142140,22 грн. (еквівалент за курсом НБУ станом на 20.03.2012р., виходячи з розрахунку 798,50 грн. за 100 доларів США, складає 143035,72 доларів США), а також судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 1700,00 грн. та витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн. (т. 1 а.с. 142, 143, т. 4 а.с. 6-7).

Як вбачається з ухвали Арцизького районного суду Одеської області від 12 березня 2018 року задоволено заяву Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»; поновлено Публічному акціонерному товариству «Райффайзен Банк Аваль» пропущений строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видано дублікат виконавчого листа по наявній справі (т. 1 а.с. 175-176, т. 4 а.с. 18-20).

29 листопада 2018 року приватним виконавцем Колечко Д.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 57817757, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (т. 4 а.с. 27-28). 29 листопада 2018 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника у виконавчому провадженні ВП № 57817757 (т. 4 а.с. 30-32). Відомості про накладення арешту на майно боржника внесені до відповідних реєстрів та направленні на виконання в органи та установи, які посвідчують договори відчуження майна чи проводять його перереєстрацію на іншого власника.

Згідно з відповіддю Міністерства внутрішніх справ України щодо ОСОБА_1 інформація про зареєстровані авто відсутня (т. 4 а.с. 38, 39). Як вбачається з листа територіального сервісного центру № 5145 Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області № 31/15/5145-929 від 07 грудня 2018 року, за ОСОБА_1 транспортні засоби не значаться (т. 4 а.с. 48). Відповідно до листів АТ «АКБ «КОНКОРД» № 1342 від 10 грудня 2018 року, АТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» № 4923/12-ІІІ від 05 грудня 2018 року, АТ «ПроКредит Банк» № 1-2118/5817 від 05 грудня 2018 року, ПАТ «ВНГ Банк Україна» № 2722-БТ від 07 грудня 2018 року, АБ «Південний» № 232-57638 від 07 грудня 2018 року, ПАТ «ПУМБ» № 116/11652/07 від 05 грудня 2018 року, ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» № 15586ГО від 07 грудня 2018 року, ПАТ «Банк Восток» № 05/6663 від 06 грудня 2018 року, ПАТ «МТБ БАНК» № 2347 від 18 грудня 2018 року, ПАТ «Промінвестбанк» № 20-2/3/7345/1 від 10 грудня 2018 року, ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» № 10477/7410 від 12 грудня 2018 року, АТ «Ідея Банк» № 14-1/8595/БТ від 07 грудня 2018 року, ПАТ «А-БАНК» № 20.1.0.0.0/7-20181206/539 від 06 грудня 2018 року, АТ «СБЕРБАНК» № 9989а/4/07-2-5БТ від 06 грудня 2018 року, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 20.1.0.0.0/7-20181211/2629 від 12 грудня 2018 року, АТ «Ощадбанк» від 27 грудня 2018 року, АТ «ТАСКОМБАНК» № 753/47 від 21 січня 2019 року, ОСОБА_1 не є клієнтом вказаних установ, договорів зберігання цінностей не укладав, банківськими скриньками та депозитними сейфами не користувався (т. 4 а.с. 40, 41, 42, 44, 45, 47, 49, 50, 51, 52, 53, 56, 57, 58, 59, 60, 70). Згідно з листами АТ «Укрексімбанк» № 204-00/7265 від 10 грудня 2018 року, АТ «Райффайзен Бан Аваль» № 81-15-8/99743-БТ постанова про арешт майна боржника у виконавчому провадженні ВП № 57817757 від 29 листопада 2018 року повернута без виконання у зв`язку з тим, що рахунки ОСОБА_1 у вказаних установах закриті (т. 4 а.с. 43, 46). Відповідно до відповідей Державної фіскальної служби, Державної прикордонної служби України, Міністерства внутрішніх справ України ОСОБА_1 знято з обліку у контролюючих органах; інформація щодо джерел отримання доходів відсутня; відомості щодо перетину ним кордону відсутні; дані про зареєстровані за ОСОБА_1 транспортні засоби відсутні (т. 4 а.с. 99, 100, 101, 102).

Ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 26 лютого 2020 року задоволено заяву ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЛЬКОР ІНВЕСТ» про заміну сторони виконавчого провадження по наявній цивільній справі та замінено сторону (позивача, стягувача) Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» на стягувача ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЛЬКОР ІНВЕСТ» (т. 3 а.с. 61-62, т. 4 а.с. 92-95).

Квартира загальною площею 102,7 кв. м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 ,яка належить боржнику на праві приватної власності (т. 4 а.с. 68-69, 73, 74-75, 76-81, 84-86, 87-90) виступає забезпеченням виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором № 014/79790/74/86079 від 23 листопада 2007 року, згідно з іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чепелєвою Т.В. 23 листопада 2007 року та зареєстрованим за № 231 (т. 4 а.с. 8-13).

17 січня 2019 року приватним виконавцем Колечко Д.М. складено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, а саме вищевказаної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (т. 4 а.с. 64-67).

Згідно з ч. 7 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотеко держателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених ст. 12 цього Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно договору про задоволення вимог іпотеко держателя.

Згідно з п. 3 Розділу II Порядку реалізації арештованого майна, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 29.09.16 р. N 2831/5, Виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення сторін із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім - шістнадцятим пункту 2 цього розділу. Державний виконавець направляє заявку на реалізацію арештованого майна начальнику відділу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, для підписання та мере дачі Організатору. Заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із такими документами (в електронній або паперовий формі): у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, - копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду.

Відповідно до п. 28 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

Згідно з довідкою № 3137 від 21 грудня 2018 року, виданою Комунальним підприємством «ЖИТЛОВО-КОМУНАЛЬНИЙ СЕРВІС «ФОНТАНСЬКИЙ», листа Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради № 2037/01-02-10 від 21 червня 2019 року, за адресою: АДРЕСА_1 , з 2001 року зареєстрована ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та з 2011 року - її малолітні діти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх заміняють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Держава охороняє та захищає права й інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимим є зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів.

У разі вчинення правочину щодо нерухомого майна, право власності на яке мають діти, попередня згода органу опіки та піклування є обов`язковою. Укладення батьками договорів, предметом яких є житлові приміщення, право користування котрими мають малолітні або неповнолітні діти, без попередньої згоди органу опіки та піклування є підставою для визнання цих правочинів недійсними, як передбачено ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу.

Аналогічна правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду України від 16 березня 2016 року (справа № 6-2918цс15).

Частиною 1 ст. 405 ЦК визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають спільно, мають право користування ним відповідно до закону. За змістом цієї статті, право членів сім`ї власника будинку користуватися жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є; з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Вирішуючи спори щодо захисту прав дітей під час укладення договорів іпотеки, суди повинні в кожному конкретному випадку перевіряти право користування житловим приміщенням дитиною, яке може ґрунтуватися на документальній підставі (довідка про наявність зареєстрованих осіб на житловій площі, серед яких зазначена й дитина) та законодавчо (ст. 405 ЦК).

У постановах Верховного Суду України від 20.01.2016 (справа № 6-2940цс15), від 10.02.2016 (№ 6-3005цс15); від 11.05.2016 (№ 6-806цс16) констатується, що норма ст. 177 СК, ст. 17 закону «Про охорону дитинства» та ст. 12 закону «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», яка передбачає необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямована на захист прав дітей. Тому підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом батьків є не сам собою факт відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення такого договору, а порушення в результаті його укладення майнових прав дитини.

За змістом ч. 6 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) й суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

Учинення батьками дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує заборону, встановлену ст. 17 закону «Про охорону дитинства» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору іпотеки). Проте сам собою цей факт не є безумовною підставою для визнання правочину недійсним. Такі заходи вживаються, якщо укладення договору без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред`явлено позов.

Аналогічна правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року (справа № 6-589цс16).

При укладені договорів іпотеки щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають малолітні діти, обов`язково вимагається дозвіл органів опіки та піклування.

Аналогічна правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року (справа № 6-2976цс15).

Відповідно до ст. 29 ЦК України, місце проживання дитини визначається за місцем проживання батьків. Місцем проживання неповнолітньої чи малолітньої особи є фактичне місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона фактично проживає. Проте місце проживання дитини за фактичним місцем проживання батьків не вважаться безумовним, якщо суд установить інше постійне місце проживання дитини.

Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або відсутність такого не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами, або підставою для їх обмеження.

За змістом зазначених норм матеріального права, у разі встановлення місця проживання батьків (усиновлювачів) або одного з них місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце їх проживання, а відсутність або наявність факту реєстрації за цим місцем проживання сама собою не впливає на реалізацію права на свободу вибору місця проживання.

Згідно з ст. 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватися предметом останньої відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено законом. При цьому ЦК, як і вказаний закон, не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сім`ї власника житла на користування приміщенням у разі передання його в іпотеку.

Договір іпотеки, вчинений власниками стосовно нерухомого майна, право користування яким мають діти, за відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний недійсним (ч. 6 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини: звужує обсяг її майнових прав або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує її права та інтереси щодо жилого приміщення.

Аналогічна правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року (справа № 6-1793цс15).

З огляду на наведену практику розгляду судом касаційної інстанції справ про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна, право на яке має дитина, з підстав їх учинення без попереднього дозволу органів опіки і піклування можна зробити висновок, що визначальним для суду має бути встановлення факту порушення прав та інтересів дитини, а не сам собою факт наявності або відсутності попереднього дозволу органів опіки та піклування на укладення договору.

За змістом наведених вище норм реалізація нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким має дитина, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим. Таким чином, рішення суду про встановлення такого способу і порядку виконання рішення має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують очевидну незаконність реєстрації дитини у квартирі, яка підлягає примусовій реалізації.

Приватним виконавцем на обґрунтування доцільності реалізації квартири, у якій зареєстровані малолітні діти, не надано доказів, які б підтверджували порушення вимог закону при реєстрації дітей їх батьками за адресою вказаної квартири.

Як вбачається зі змісту подання, приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. не надано доказів звернення до органів опіки і піклування за відповідним дозволом на реалізацію майна, право на користування яким мають неповнолітні діти, а також відповідне рішення органу опіки та піклування, яким відмовлено у наданні такого дозволу, або підстав не звернення до органу опіки та піклування, враховуючи, що чинним законодавством передбачено досудовий порядок врегулювання даного спору. А отже, встановлення порядку виконання рішення шляхом надання дозволу на реалізацію майна боржника, право користування яким мають неповнолітні діти, без дозволу органу опіки та піклування є передчасним, враховуючи, що саме ненадання органом опіки та піклування дозволу на реалізацію майна є обставиною, що утруднює виконання рішення.

За таких обставин судом встановлено, що матеріали подання не містять достатніх доказів наявності підстав, які б дозволили суду задовольнити дане подання приватного виконавця, а тому суд вважає це подання таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 247, 258-260, 268, 435, 353, 354 ЦПК України, суд, -

постановив:

У задоволені подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича про встановлення способу та порядку виконання рішення суду по цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Арцизький районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому наявної ухвали суду.

Відповідно до п/п 15.5) п/п 15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя

Арцизького районного суду Гусєва Н.Д.