Справа № 732/1316/20
Провадження 2/732/580/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2020 року м. Городня

Городнянський районний суд Чернігівської області у складі: головуючого - судді Карпинської Н.М., секретар Воропаєва К.В., за участі представників позивача - ПінчукЮ.В., Шубенок В.А., відповідача - ОСОБА_1 , представника відповідача - адвоката СаповськоїО.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городня у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Чернігівського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого забезпечення,-

ВСТАНОВИВ:

Директор Чернігівського обласного центру зайнятості звернувся до суду з позовом і просила стягнути з ОСОБА_1 на користь Чернігівського обласного центру зайнятості виплачене забезпечення у сумі 10952,43 гривень та понесені позивачем судові витрати в сумі 2102 гривні, сплачені позивачем при пред`явленні позову до суду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач звернувся до позивача 22.04.2020 року як такий, що шукає роботу. За відсутністю підходящої роботи за його особистою заявою, наказом від 22.04.2020 року № НТ200422 було прийнято рішення про надання статусу безробітного і призначена виплата допомоги по безробіттю. У заяві про надання статусу безробітного від 22.04.2020 відповідач вказав період його роботи в АТ «Облтеплокомуненерго» з 10.10.2016 по 21.04.2020 року та 22.04.2020 року поінформував позивача, що не відноситься до зайнятого населення.і не має заробітку. У подальшому АТ «Облтеплокомуненерго» підтвердило факт перебування відповідача у трудових відносинах з 10.10.2016 по 22.04.2020 включно, надавши витяги із наказів про прийняття та звільнення ОСОБА_1 . Таким чином, 22.04.2020 ОСОБА_1 ще належав до зайнятого населення, однак у заповненій заяві вказав недостовірні дані щодо періоду роботи, внаслідок чого за період з 22.04.2020 по 13.07.2020 йому фактично виплачено допомогу по безробіттю в сумі 10954,43 гривень.05.08.2020 року прийнято наказ «Про повернення коштів виплаченої ОСОБА_1 допомоги. 06.08.2020 відповідачу пред`явлено претензію та запропоновано добровільно повернути вказану суму, однак в позасудовому порядку порушене питання не вирішено.

Відповідач заперечував підставу виникнення у нього обов`язку повернути допомогу по безробіттю в сумі 10954,43 гривень. У порядку передбаченому процесуальним Законом подав відзив, долучений до матеріалів справи на а.с.30-34. На відзив позивачем подана письмова відповідь (а.с.51-52).

Залученим до участі у справі в якості третьої особи АТ «Облтеплокомуненерго» надано письмові докази, що підтверджують доводи і заперечення сторін, вираженої згоди приймати участь у справі не подано. Участь у судовому засіданні свого представника третьою особою не забезпечено. Неявка представника третьої особи не перешкоджає розгляду справи по суті.

У судовому засіданні представники позивачів позов підтримали, просили задовольнити вимоги повністю. Посилаються на те, що днем звільнення є останній день роботи, а тому день закінчення опалювального сезону не є фактом, що змінює дату звільнення. Відповідно до ч.3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» відповідність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного.

Заперечення відповідача, висловлені ним та його представником в суді, зводяться до посилання на те, що звернення ОСОБА_1 до позивача відбулось в умовах обмежень особистого прийому громадян спеціалістами Центру зайнятості. Внаслідок введення карантину заява була залишена відповідачем в скриньці для звернень. У подальшому, при спілкуванні Відповідача із спеціалістом, ним було запропоновано вислати копію трудової книжки, спеціаліст вказала на відсутність такої необхідності. Сам він не обізнаний з положеннями Кодексу Законів про працю, був ознайомлений із датою закінчення опалювального сезону і вважав, що робота сезонного працівника закінчується в дату завершення опалювального сезону - 21.04.2020. Його робота передбачала відповідні зміни і була завершена о 08 годині 22.04.2020 року. Тому з початком робочого дня у інших працівників 22.04.2020 року о 09-тій годині він вважав себе незайнятою особою і звернувся в час початку роботи Центру зайнятості 22.04.2020 року о 09-тій годині для того щоб своєчасно набути статусу безробітного. Повторно влаштувався на роботу з 01 серпня 2020 року оператором котельні АТ «Облтеплокомуненерго». Однак, допомогу по безробіттю виплачувати припинили, так як спеціалістами виявлено, що статус безробітного він мав із 23.04.2020, а не з 22.04.2020. За твердженням відповідача його звернення було зумовлено цією обставиною, що він добросовісно вважав, що на час початку робочого часу у Позивача, Відповідач вже був непрацюючим (після завершення нічної зміни). Недобросовісності не виявляв, а спеціаліст, надаючи йому статус безробітного, упустила обставини, які зобов"язана була встановити. Тому наявні підстави для застосування статті 1215 ЦК України. Посилаються на практику Європейського суду з прав людини та особливість принцину «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомого послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справі «Лелас проти Хорватії від 20.05.2010, рішення у справі «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18.06.2002, рішення «Беєлер проти Італії» від 05.01.2000). Європейський суд з прав людини однозначно вказує, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. За наслідком досліджених у суді доказів у зв`язку із недоведеністю недобросовісності відповідача сторона відповідача у судових дебатах у задоволенні позову просили відмовити повністю.

Встановивши фактичні обставини у справі, визначившись із правовою нормою, що підлягає застосуванню до правовідносин сторін, суд дійшов однозначного висновку, що внаслідок недоведеності недобросовісності відповідача, вимоги такого позову не підлягають задоволенню.

Дійсно, 22 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Городнянської районної філії Чернігівського обласного центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного, зазначивши про підставу звільнення за п.2 ст.36 КЗпП згідно наказу від 21.04.2020, вказавши попередній період роботи з 10.10.2016 по 21.04.2020 (а.с.7). Клопотав про призначення йому допомоги по безробіттю (а.с.8)

Доведено, що заява подавалась шляхом залишення її в скриньці державного органу внаслідок обмежувальних заходів на час карантину, тобто без можливості отримати консультацію спеціаліста та представити для огляду трудову книжку. Того ж дня в державному органі сформована персональна картка № 00003 (а.с.6) та розпочато виплату допомоги по безробіттю згідно Наказу від 22.04.2020.

З наданого АТ «Облтеплокомуненерго» витягу з наказу № 65-к від 21 квітня 2020 року встановлено, що ОСОБА_1 , оператора котельні .Городнянської дільниці звільнено з роботи 22 квітня у зв`язку із закінченням строку трудового договору п.2 ст. 36 КЗпП України на підставі заяви ОСОБА_1 та розпорядження Городнянської районної державної адміністрації від 15.04.2020 року за № 64 «Про закінчення опалювального сезону» (а.80).

У подальшому відповідач був прийнятий на роботу згідно наказу № 121-к від 30 липня 2020 на роботу з 01 серпня 2020 року оператором котельні 2-го розряду Городнянської дільниці на час подачі гарячої води в міжопалювальний період 2020 року з оплатою згідно штатного розкладу, табельний номер 2793 (а.с.79)

Таким чином, з 23.04.2020 року по серпень 2020 року ОСОБА_1 являвся особою працездатного віку, якому не призначена пенсія (зокрема на пільгових умовах чи за вислугу років), і який через відсутність роботи не мав заробітку та інших передбачених законодавством доходів, хоча був готовий і здатний приступити до роботи.

У відповідності до довідки-розрахунку матеріального забезпечення (а.с.10), яка складена Чернігівським обласним центром зайнятості в наведеному державному органі визначено період за який здійснено нарахування ОСОБА_1 допомоги по безробіттю з 22.04.2020 по 29.07.2020 і визначено суму до виплати 12826,22 гривні, з яких фактично здійснено виплату допомоги безробітному по 13.07.2020 в сумі 10952,43 гривні.

З витребуваної судом інформації, оформленої довідкою від 19.10.2020 № 05/3679-20 встановлено, що середньоденний розмір допомоги за вказаний період склав 131,96 гривень.

У суді представник позивача підтвердив, що виплата допомоги відбувається подекадно і що фактичні виплати були здійснені по 13.07.2020 на суму, вказану у змісті позовних вимог, виплати були припинені внаслідок встановлення невідповідних даних повідомлених відповідачем щодо першого дня, з якого той був визнаний безробітним (22.04.2020).

Законодавець у статті 1215 ЦК України встановив, що не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров"я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Дослідженням доказів встановлено, що виплата відбувалась з волевиявлення юридичної особи, без акцентування власної уваги, що днем звільнення за трудовим законодавством є останній день роботи, хоча від початку призначення допомоги юридична особа розпоряджалась такими відомостями, виходячи з того, що до обов`язку Центру зайнятості протягом 8 днів після реєстрації ОСОБА_1 належало отримання інформації із реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а якщо таких даних не вистачить, то позивач мав звернутися за довідкою до роботодавця про середньоденну заробітну плату, яка прямо залежить від фактично відпрацьованих робочих днів.

У розумінні цивільного законодавства (частина 5 статті 12 ЦК України), якщо законом встановлено правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.

В суді доводиться, що позивач сумлінно помилявся, що 21.04.2020 року завершився його період роботи, оскільки знав, що його робота являється сезонною, а за розпорядженням № 64 від 15 квітня 2020 року Городнянської районної державної адміністрації зобов`язано закінчити опалювальний сезон в районі о 24:00 21.04.2020 року, сам він після нічної зміни о 08 годині 22.04.2020 вже вважав себе незайнятою особою і в час початку робочого часу Центру зайнятості того ж дня звернувся до Позивача із заявою. За фахом Відповідач не є юристом і не усвідомлений щодо норм КЗпП України та підзаконних актів розгалуженого трудового законодавства, у тому числі п.2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом від 29.07.1993 № 58.

Крім того, у суб`єктивному значенні добросовісність може розглядатися як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності і чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків.

Виходячи з загальних засад, стверджувати, що під час звернення до позивача відповідач діяв недобросовісно, переслідував мету ввести державний орган в оману, реалізовуючи свої права був нечесним, виходячи з конкретних обставин справи, неможливо.

Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів, поданих учасниками.

Поширити на дані правовідносини правовий висновки, який ВС зробив у Постанові № 545/164/17-ц неприпустимо, оскільки хоч у подібному правовідношенні сторона та предмет подібні, однак обставини різняться.

Що ж до висновків ВС у Постанові № 753/15556/15-ц, № 607/4570/17-ц, № 328/1056/19, то хоча правовідносини відрізняються, наскрізним є міжнародний принцип юридичної визначеності та засади розумності і справедливості, згідно яких державний орган не має уникати дотримання процедур і виконання своїх обов`язків.

Недобросовісність відповідача не доводиться.

При відмові у задоволенні позову судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст..3 ч.5 ст. 12, ст..15-16, 1215 ЦК України, Основами законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, ст.. 22, ч.1 ст.32 Закону України « Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ст.. 9,43-45 Закону України «Про зайнятість населення», ст.36-39 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», ст. 23 КЗпП України, ст..ст.12-13,89,200,206,211,223,247,259,263-265,268,274,354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Чернігівського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого забезпечення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернігівської апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Датою складення повного тексту судового рішення є 02 листопада 2020 року.

Суддя Карпинська Н.М.