Справа № 700/108/20
Провадження № 2/700/177/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року смт.Лисянка

Лисянський районний суд Черкаської області

у складі: головуючого судді Яценко Г.М.,

за участю секретаря судового засідання Бондарчук Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт. Лисянка цивільну справу №700/108/20 (провадження №2/700/177/20) за позовом представника позивача - адвоката Малиневського Павла Петровича, в інтересах позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою,

УСТАНОВИВ:

Представник позивача - адвокат Малиневський Павло Петрович, в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою.

В обґрунтування своїх вимог предствник позивача посилається на те, що 15.07.2019 року ОСОБА_2 позичив у позивача грошові кошти у сумі 3500 доларів США, строком на 1 місяць, про що видав власноручно написану розписку. Кошти мали бути повернуті позивачу до 15.08.2019 року.

Однак, відповідач своїх зобов`язань не виконав, кошти до цього часу не повернув, розписка знаходиться у позивача.

Крім того, в силу ч.2 ст.625 ЦК України, з огляду на той факт, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми, що з урахуванням розрахунків від суми боргу складає 51,49 доларів США.

З огляду на вищевикладене позивач просить стягнути з ОСОБА_2 борг у сумі 3500 доларів США, три відсотки річних у сумі 51,49 доларів США.

У судове засідання представник позивача не з`явився, звернувся до суду із заявою у якій просить розглянути справу без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає.

Відповідач у судове засідання не з`явився звернувся до суду із заявою, у якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України, при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 206 цього ж Кодексу.

Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Статтями 1,2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст.15,16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 15.07.2019 року ОСОБА_2 позичив у позивача грошові кошти у сумі 3500 доларів США, строком на 1 місяць, що підтверджується розпискою відповідача від 15.07.2019 року. Кошти мали бути повернуті позивачу до 15.08.2019 року.

Суд, оцінюючи розписку в розумінні положень ЦК України вважає, що між сторонами в даному випадку укладений договір позики, письмова форма якого внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальником боржнику, яким у спірних правовідносинах виступає відповідач.

Крім того, суд звертає увагу на правові висновки Верховного Суду України у спорі про стягнення боргу за договором позики де вказано, що «…за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання, та і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору…».

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15 та від 08.07.2019 року у справі № 524/4946/16-ц.

Разом з тим, згідно розписки від 15.07.2019 року боргове зобов`язання виражене в іноземній валюті - доларах США, а грошовий еквівалент, тобто сума коштів у національній валюті України не визначена, не встановлений інший порядок повернення боргу та не передбачено його визначення у грошовому еквіваленті до національної валюти України - гривні, а тому правові підстави для перерахування боргу, вираженого у доларах США за офіційним курсом НБУ відсутні.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 Цивільного кодексу України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16.04.1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність».

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Статтею 524 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

У матеріалах справи містяться письмові докази, а саме: копія розписки про отримання ОСОБА_2 грошових коштів на загальну суму 3500 доларів США. Факт позики ОСОБА_2 грошових коштів у ОСОБА_1 не заперечується і самим відповідачем.

Станом на 10.02.2020 року офіційний курс НБУ відповідної валюти становив 24,5370 гривень за 1 доларів США (за даними офіційного сайту НБ України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З урахуванням вищенаведеного позовні вимоги позивача підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути борг у сумі 3500 доларів США (три тисячі п`ятсот доларів США), що станом на дату визначену позивачем (10.02.2020 року) дорівнює 85879 гривень 50 копійок.

Крім того позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних, у якості компенсації за несвоєчасну сплату боргу. 3% річних розраховуються з урахуванням боргу по розписці, а саме: розписка на 3500,00 доларів США із зобов`язанням повернення до 10.02.2020 року, кількість днів прострочення становить 179 днів, помножених на 3, поділених на 100 та поділених на 365, тобто 3500,00 доларів США х 179 днів х 3:100:365 = 51,49 доларів США, що станом на дату визначену позивачем (10.02.2020 року) дорівнює 1263 гривень 41 копійка.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом.

При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Таким чином, три відсотки річних, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, також мають бути виражені у валюті боргового зобов`язання - доларах США.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц, яка відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, а також у постанові Верховного Суду від 25.07.2018 року у справі № 308/3824/16-ц.

Проаналізувавши встановлені фактичні обставини у справі, оцінивши представлені сторонами в силу статті 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 належним чином не виконує зобов`язання, передбачені укладеним договором позики, такі дії відповідача порушують права позивача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Суд бере до уваги положення п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову до суду та стягує судовий збір з відповідача, керуючись при цьому вимогами ч. 6 ст. 141 ЦК України, в якій зазначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином, із відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 871 гривень 05 копійок у дохід держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 526, 530, 610, 612, 651, 653, 1054 ЦК України, ст. ст. 4, 18, 141, 229, 235, 265, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги представника позивача - адвоката Малиневського Павла Петровича, в інтересах позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ) борг у сумі 3500 доларів США (три тисячі п`ятсот доларів США).

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ) три відсотки річних у розмірі 51,49 доларів США (п`ятдесят однин долар США сорок дев`ять центів).

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у сумі 871,05 грн (вісімсот сімдесят одну гривню п`ять копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.М.Яценко