30 жовтня 2020 року м. Володимир-Волинський
Володимир - Волинський міський суд Волинської області в складі:
головуючого судді Вітера І.Р.,
при секретарі Кравчук А.М.,
а також сторін провадження:
позивача за первісним позовом - відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 ,
її представника адвоката Андрейчука С.В.,
відповідача за первісним позовом - позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 ,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Володимир-Волинський заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з матір`ю, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про визначення місця проживання дитини з батьком, в яких третіми особами, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору залучені органи опіки та піклування виконавчого комітету Нововолинської міської ради та виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області,-
У провадженні Володимир-Волинського міського суду Волинської області перебувала вказана цивільна справа.
Рішенням від 25 вересня 2020 року первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з матір`ю задоволено. Ухвалено визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 . В зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з батьком відмовлено.

До ухвалення вказаного судового рішення 25 вересня 2020 року, представник позивача адвокат Андрейчук С.В. в порядку п.8 ст.141 ЦПК України заявив клопотання про подання доказів витрат позивача на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Відповідно рішенням суду від 25 вересня 2020 року питання про стягнення судових витрат не вирішувалось.

29 вересня 2020 року представником позивача подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі щодо вирішення питання розподілу судових витрат в частині стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судового збору та витрат на професійну правову допомогу, до якої долучив: копію договору про надання професійної правничої допомоги від 18 січня 2020 року. За даною заявою просив стягнути з відповідача за первісним позовом на користь позивача ОСОБА_1 понесені нею витрати на сплату судового збору у розмірі 840 гривень 80 копійок, а також 4600 гривень понесених позивачем судових витрат на правову допомогу.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та її представник заяву підтримали.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 погодився із можливістю стягнення з нього на користь ОСОБА_1 суми, сплаченого нею судового збору, проте заперечив повністю стягнення з нього витрат позивача на професійну правову допомогу. Заперечення обгрунтував невідповідністю документів, поданих стороною позивача за первісним позовом вимогам законодавства, а крім того невчасністю їх подання.

Суд, заслухавши доводи сторін та дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

В силу ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч.3 цієї статті, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

З підстав, передбачених положеннями даних норм, витрати позивача за первісним позовом, що стосуються сплати нею судового збору за подання позову, підлягають стягненню з відповідача за первісним позовом.

Витрати на професійну правничу допомогу врегульовано статтею 137 ЦПК України, відповідно до положень якої, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

В силу ч.3, 4 цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 5 ст.137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч.6 ст.137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

При цьому неспівмірність витрат на правничу допомогу й передбачених законом критеріїв є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка подає таке клопотання. Кодексом не передбачено можливості суду ініціювати питання про зменшення витрат на правничу допомогу.

Як встановлено у справі, до моменту звернення в суд позивач ОСОБА_1 із адвокатом Андрейчуком С.В. уклала договір про надання правової допомоги від 18 січня 2020 року.

У відповідності до п.1 даного договору сторони погодили участь адвоката Андрейчука С.В. у трьох цивільних справах: про визначення місця проживання дитини; про стягнення аліментів; про стягнення додаткових витрат на дитину.

У пунктах 2.3, 4.1 Договору його сторони погодили, що послуги адвоката з надання правової допомоги в цих справі є платними. Згідно п. 4.2 Договору, розмір гонорару адвоката вказується в розрахунку до цього договору.

У відповідності до поданого позивачем до позовної заяви розрахунку витрат на професійну правничу допомогу від 18 січня 2020 року, послуги адвоката полягали у підготовці позовної заяви у трьох справах: про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, стягнення аліментів та додаткових витрат, в тому числі вивчення законодавства, надання консультації, витребування документів, написання позовної заяви, копіювання документів - на суму 3000 гривень; участь у судових засіданнях - на суму 1600 гривень. Разом згідно розрахунку витрати, пов`язані із наданням професійної правничої допомоги позивачу за первісним позовом склали 4600 гривень.

Згідно змісту квитанції до прибуткового касового ордеру серії ЦС № 156 від 18 січня 2020 року, адвокатом Андрейчуком С.В. прийнято від ОСОБА_1 18 січня 2020 року на підставі договору про надання професійної правничої допомоги 4600 гривень.

Позов до суду був поданий 05 березня 2020 року. Адвокат Андрейчук С.В. долучив до матеріалів справи ордер серії ВЛ № 000065596 від 18 січня 2020 року на представництво інтересів ОСОБА_1 .

В ході розгляду даної справи в суді адвокат Андрейчук С.В. брав участь у п`яти судових засіданнях.

У заяві в судовому засіданні від 25 вересня 2020 року адвокат Андрейчук С.В. повідомив про наміри подати докази витрат на правову допомогу протягом 5 діб після ухвалення рішення на у справі.

29 вересня 2020 року представник позивача подав до суду заяву щодо вирішення питання розподілу судових витрат, в тому числі що стосувалися витрат на правову допомогу, наданих ним позивачу ОСОБА_1 .

За вимогами Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав (стаття 59). Для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура (стаття 1312).

На переконання суду, надана позивачу його представником - адвокатом Андрейчуком С.В. правова допомога була спрямована на захист прав та інтересів позивача від невизнання відповідачем, вказані права позивача були визнані судовим рішенням у справі.

Факт витрат, які поніс позивач на правову допомогу у даній справі є доказаним та пов`язаними з розглядом даної справи.

Проте суд не вважає обґрунтованим розмір заявлених судових витрат у справі, оскільки 4600 гривень, яка сплачена позивачем адвокату за представництво її інтересів в суді стосувалась не лише справи про визначення місця проживання дитини, але й справ про стягнення аліментів та додаткових витрат.

З цих підстав, суд вважає підставним стягнути з відповідача сплачені нею витрати на отримання професійної правової допомоги пропорційно участі представника в даній справі в розмірі 1500 гривень.

На переконання суду, така сума повністю відповідає і є співмірною складності справи, кількості і якості процесуальних дій представника.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 270 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) в користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) понесені нею судові витрати на сплату судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) в користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ), понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень.

В решті стягнення відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через Володимир-Волинський міський суд Волинської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 30 жовтня 2020 року.

Суддя (підпис).

Згідно з оригіналом.

Суддя Володимир-Волинського міського суду І.Р.Вітер