Справа № 465/1852/20 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/811/2548/20 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Cавуляка Р.В, Приколоти Т.І.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 серпня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 , з участю: заінтересованої особи: ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису, мотивуючи тим, що він разом з сином ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Під час спільного проживання його син ОСОБА_3 постійно підіймає на нього руку, висловлюється нецензурною лайкою, завдає тілесні ушкодження, внаслідок чого він викликав поліцію. На ОСОБА_3 складено протоколи про адміністративні правопорушення за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, які знаходяться на розгляді у Франківському районному суді м. Львова. Вважає, що він є особою, яка зазнала домашнього насильства, а тому, щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту його від повторного вчинення насильства, просив суд застосувати до ОСОБА_3 обмежувальний припис у вигляді заборонити останньому перебувати в місці спільного проживання з ним за адресою : АДРЕСА_1 на строк 6 місяців.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 10 серпня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , з участю: заінтересованої особи: ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису відмовлено.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що під час спільного проживання його син ОСОБА_3 постійно підіймає на нього руку, висловлювався нецензурною лайкою, завдає тілесні ушкодження, тому він був змушений викликати поліцію. Внаслідок чого, на ОСОБА_3 складено протоколи про адміністративні правопорушення. Вважає, що він є особою, яка зазнала домашнього насильства. Тому, щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо нього необхідно до ОСОБА_3 застосувати обмежувальний припис у вигляді заборони перебувати у місці спільного проживання. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким заяву про видачу обмежувального припису задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не подано.

У судовому засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 , апеляційну скаргу підтримали, покликаючись на доводи, викладені у скарзі.

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив. Тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснюється колегією суддів за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити частково.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановляючи оскаржуване рішення та відмовляючи у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису суд першої інстанції виходив з того, що заявником не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення домашнього насильства ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розумінні Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству», а судом не встановлено випадків домашнього насильства відносно заявника, а також ризиків настання насильства у майбутньому.

Колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду виходячи з наступного.

Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VIII визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII домашнє насильство діяння (дія або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Частиною другою статті 26 Закону № 2229-VIII передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону № 2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII визначено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».

Судом та матеріалами справи встановлено, що заявник є батьком ОСОБА_3 та проживає з ним за адресою: АДРЕСА_1 .

За заявами заявника складено відносно ОСОБА_3 три протоколи про адміністративні правопорушення за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, які передані для розгляду Франківському районному суду м.Львова(справи за №465/357/20, №465/651/20 та №465/1210/20).

З матеріалів справи убачається, що 10.01.2020 близько 17 год. 40 хв. за місцем свого проживання ОСОБА_3 стукав у двері, нецензурно виражався та погрожував фізичною розправою свому батькові ОСОБА_1 , чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру, про що було складено протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП(а.с.14).

Як убачається з постанови Франківського районного суду м. Львова від 27.04.2020, 23 січня 2020 року о 09 год. 00 хв. по вул. Котляревського, 40/8 у м. Львові Грубий повторно протягом року, вчинив домашнє насильство, а саме: здійснив психологічний та фінансовий тиск, виражався нецензурною лайкою по відношенню до свого батька ОСОБА_1 , чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.173-2 КУпАП про що було складено протокол про адміністративне правопорушення Серії АПР 18 № 186596 (а.с.56).

З матеріалів справи убачається, що 03.02.2020 працівником Франківського ВП ГУНП у Львівській області видано Терміновий заборонний припис стосовно кривдника ОСОБА_3 строком на 5 днів з 03.02.2020 до 08.02.2020 (а.с.75).

Також з матеріалів справи убачається, що одразу після закінчення термінового заборонного припису, 08.02.2020 близько 14 год. 30 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 повторно протягом року вчинив домашнє насильство, а саме виражався нецензурною лайкою в сторону свого батька ОСОБА_1 чим вчинив відносно нього психологічне домашнє насильство, про що було складено протокол про адміністративне правопорушення Серії АПР 18 № 525941 стосовно ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП (а.с.77).

Зважаючи на вказані докази, а також пояснення заявника та наявні у матеріалах справи та зібрані судом інші докази є підстави вважати, що вчинення ОСОБА_3 насильства щодо батька, носить тривалий характер, а також існують і надалі ризики можливого продовження таких дій ОСОБА_3 .

Відмовляючи у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції виходив з того, що суд не може позбавити ОСОБА_3 права на його проживання у квартирі, в якій він проживає, та яка перебуває у його спільній сумісній власності, тим самим позбавити його конституційного права на власність та житло, оскільки іншого житла він не має.

Однак, заходи, які просив вжити ОСОБА_1 щодо ОСОБА_3 , як убачається із наведених вище норм закону є виправданими, оскільки таких прав заінтересована особа не позбавляється, а такі лише законно тимчасово обмежуються з метою забезпечення реалізації та захисту прав потерпілих осіб, а саме прав на життя, здоров`я, безпеку, житло, свободу, тощо, що слід вважати мають у даному випадку пріоритет.

Такі заходи відповідно є законними, переслідують законну мету та слід вважати є пропорційними до мети, що переслідується (необхідними в демократичному суспільстві).

Тому, рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 серпня 2020 року слід скасувати та видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 , яким заборонити ОСОБА_3 перебувати у місці спільного проживання з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 3 місяці.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 серпня 2020 року скасувати.

Ухвалити нову постанову.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 , яким заборонити ОСОБА_3 перебувати у місці спільного проживання з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 3 місяці.

В решті вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 02.11.2020

Головуючий

Судді