КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №367/2127/14-ц Головуючий у І інстанції - Чернов Д.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Журби С.О., Писаної Т.О.,

за участю секретаря Линок В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 11 червня 2014 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У квітні 2014 року позивач ПАТ «КБ «Хрещатик» звернувся до суду з вищезазначеним позовом обґрунтовуючи його тим, що 24 березня 2008 року між ПАТ «КБ «Хрещатик», який з 12 травня 2010 року є правонаступником ПАТ «КБ «Хрещатик», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 057-пп, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 500000 грн. із щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,5 % річних з терміном повернення до 23 березня 2009 року.

Остання сплата процентів за користування кредитом відбулася 28 лютого 2014 року у сумі 4235,96 грн., а платіж спрямований на погашення кредиту було отримано 31 травня 2012 року в сумі 15000 грн.

Проте, всупереч вимогам Кредитного договору, відповідач зобов`язання належним чином не виконує в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 12 березня 2014 року становить 327779,25 грн., з яких: заборгованість за кредитом з березня 2009 року - 285000 грн., заборгованість по відсоткам за лютий 2014 року - 3826,03 грн., пеня за прострочення погашення кредиту - 38939,59 грн., пеня за прострочення погашення процентів за користування кредитом - 13,63 грн.

Просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Хрещатик» заборгованість за кредитним договором у сумі 327779,25 грн., вирішити питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 11 червня 2014 року позов задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Хрещатик» заборгованість за кредитним договором №057-пп від 24 березня 2008 року у сумі 327779,25 грн.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Хрещатик» витрати по сплаті судового збору в сумі 3277,80 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову, посилаючись на його незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що вказаний кредит не отримував, а заяву на отримання кредиту не подавав, оскільки кредитний договір не підписував.

Зазначає, що у договорі та заяві на видачу готівки стоять не його підписи, які до того ж різняться між собою, а зазначені документи є підробленими службовими особами ПАТ «КБ «Хрещатик».

Вказує, що ніколи не вчиняв платежі з повернення коштів по тілу кредиту та відсотків за користування кредитом.

Крім того, посилається на те, що строки позовної давності для звернення до суду позивачем пропущено, оскільки строк дії договору до 23 березня 2009 року, а з позовом ПАТ «КБ «Хрещатик» звернувся лише 16 квітня 2014 року.

В матеріалах справі відсутні будь-які докази того, що він сплачував кошти на погашення кредиту, а номери рахунків вказані у банківській виписці і МФО банку відрізняються від тих, які зазначено у п.4.3. та п.4.4. (плата за кредит та порядок його погашення) кредитного договору.

Вважає, що у матеріалах справи відсутній договір іпотеки, зазначений у п.2.1.2. кредитного договору.

Крім того, позивач змінив організаційно-правову форму, про що не повідомив відповідача, чим порушив вимоги ЦК України. Також, вказує, що позивачем не надано розрахунку погашення кредиту та графіку погашення відсотків за користування кредитними коштами.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 14 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 11 червня 2014 року скасовано повністю і ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «КБ «Хрещатик» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 27 серпня 2020 року постанову Апеляційного суду Київської області від 14 березня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 березня 2008 року між ПАТ «КБ «Хрещатик», який з 12 травня 2010 року є правонаступником ВАТ «КБ «Хрещатик» та громадянином України ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №057-пп.

Згідно з умовами даного договору Позивач надав Відповідачу кредит в розмірі 500000 гривень із розрахунку 17.5 % на рік терміном повернення до 23 березня 2009 року.

Остання сплата процентів за користування кредитом відбулася 28 лютого 2014 року в сумі 4235,96 грн., а платіж спрямований на погашення кредиту було отримано 31 травня 2012 року в сумі 15000 гривень.

Всупереч вимогам Кредитного договору, Відповідач не виконує належним чином свої зобов`язання за Кредитним договором в результаті чого виникла заборгованість.

Станом на 12 березня 2014 року загальна сума заборгованості за Кредитним договором становить 327779,25 грн., з яких: заборгованість за кредитом з березня 2009 року - 285000 грн., заборгованість по відсоткам за лютий 2014 року - 3826,03 грн., пеня за прострочення погашення кредиту із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки - 38939,59 грн., пеня за прострочення погашення процентів із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки - 13,63 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач виконав в повному обсязі всі зобов`язання перед відповідачем, а саме: надав кредит в повному обсязі та в порядку, визначеному кредитним договором, що підтверджується заявою на видачу готівки від 24 березня 2008 року, а відповідач в свою чергу зобов`язання, передбачені Кредитним договором в частині погашення кредитної заборгованості належним чином не виконав, відсотки за користування кредитом, пеню та штраф не сплатив, чим порушив договірні зобов`язання перед Позивачем.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про визнання судом недійсним кредитного договору, укладеного між сторонами.

Більш того, висновком судово-почеркознавчої експертизи, проведеної у даній справі встановлено, що підписи на кредитному договорі виконані саме відповідачем.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що почеркознавчою експертизою не підтверджено його підпис на заяві про отримання готівки, оскільки зазначена заява є похідним документом до кредитного договору, а банківськими документами та частковим погашенням кредиту доводиться факт отримання кредитних коштів позичальником.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 07 серпня 2019 року (справа №2-137/12).

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Викладені в апеляційній скарзі доводи є непереконливими, такими що не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 11 червня 2014 року підлягає залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 11 червня 2014 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 04 листопада 2020 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді С.О. Журба

Т.О. Писана