Справа № 286/1375/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Вачко В. І.

з секретарем Деменчук О. Г.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач АТ КБ «ПриватБанк», від імені якого діє представник за довіреністю Гребенюк Олександр Сергійович, звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просить на підставі ст.ст.509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 22928,74 грн. за кредитним договором № б/н від 29.11.2018 року та судові витрати в сумі 2102,00 грн.

В обґрунтування позову вказує на те, що відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, та не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, таким чином зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв`язку з цим має заборгованість до стягнення в сумі позову.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило.

Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений строк не надав, хоча судова кореспонденція була йому належно вручена, що стверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків.

З матеріалів справи встановлено, що 29.11.2018 року між ОСОБА_1 , відповідачем у справі, та ПАТ КБ «ПриватБанк», позивачем у справі, найменування якого в наступному було змінено на АТ КБ «ПриватБанк», так як АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов`язків ПАТ КБ «ПриватБанк», про що зазначено у п.1.7 Статуту АТ КБ «ПриватБанк», було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку під базову процентну ставку 2,5% на місяць, із строком внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, із встановленням пені у розмірі 0,24% від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу та штрафів за порушення строків платежів 500 грн. та 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку та Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду».

Як вбачається із доданих до позову довідок АТ КБ «Приватбанк», відповідачу 29.11.2018 року був встановлений кредитний ліміт на кредитну платіжну картку в сумі 10000 грн., який в різний час збільшувався і 28.08.2019 року становив 14550 грн., а 19.12.2019 року був зменшений і становив 0 грн.; крім того, 29.11.2018 року банком на ім`я відповідача була видана кредитна платіжна картка, строк дії якої спливає 30.04.2022 року.

Відповідно до наданого розрахунку, станом на 16.04.2020 року загальна заборгованість по кредитному договору за невиконання умов договору складає 22928,74 грн., з яких: 20 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; 13579,08 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3029,31 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 4732,31 грн. заборгованість за нарахованими відсотками на прострочений кредит згідно з ст.625; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 1068,04 грн.

Згідно з положеннями статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частинами першою-третьою статті 633 ЦК України передбачено, що договори, які укладаються банком з фізичними особами, є публічними. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Виходячи з вимог частини першої статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частиною другою статті 1067 ЦК України банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунку з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Статтями 651, 654 цього Кодексу передбачено, що розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом та вчиняється в такій самій формі, що й договір, що розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченим тілом кредиту, заборгованість за простроченими відсотками, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами та заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625.

У позові зазначено, що заборгованість за тілом кредиту становить 13599,08 грн., в тому числі заборгованість за поточним тілом кредиту 20 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту 13579,08 грн. Проте, з наданого позивачем розрахунку заборгованості не вбачається, що прострочена заборгованість за кредитом становить собою в повному обсязі заборгованість за тілом кредиту. Проте, заборгованість за тілом кредиту, в тому числі простроченим, не є більшою за розмір фактично отриманої суми кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту, якими користувався відповідач (14550 грн.). Відтак, суд доходить висновку про підставність вимог банку про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі, що не перевищує кредитний ліміт, а також заборгованості за простроченими відсотками.

Позивач пред`явив позовну вимогу про стягнення 4732,31 грн. процентів за користування позиченими коштами за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав встановлених актами законодавства, зокрема статтею 625 ЦК України, при цьому не навівши деталізованого розрахунку нарахувань, здійснених за ст.625 ЦК України.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, кредитна картка, видана на ім`я відповідача, неодноразово перевипускалася банком, строк дії останньої закінчується 30.04.2022 року, а з позовом в суд банк звернувся в травні 2020 року, тобто до спливу строку кредитування, відтак, оскільки прострочення виконання грошового зобов`язання відсутнє, підстав для застосування положень ст.625 ЦК України немає.

Тому, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення кредитних коштів.

Таким чином, суд приходить до висновку, про часткове задоволення позову, а саме про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту, відсотків та штрафів.

Позивачем понесено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2102 грн., які у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 2, 4, 13, 19, 81, 141, 263-265, 268, 273, 279, 354, п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень, пп.15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», що знаходиться в м.Київ, вул.Грушевського, 1Д, , рахунок № НОМЕР_2 , заборгованість за кредитним договором № б/н 29.11.2018 року в загальній сумі 18196,43 грн., з яких: 20 грн. заборгованості за поточним тілом кредиту; 13579,08 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту; 3029,31 грн. заборгованості за простроченими відсотками; 500 грн. штрафу (фіксована частина), 1068,04 грн. штрафу (процентна складова) та 1668,16 грн. у відшкодування сплачених судових витрат.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Житомирського апеляційного суду або через Овруцький районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду або якщо суд визнає причини пропуску строку поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03.11.2020 року.

Суддя: В. І. Вачко