Єдиний унікальний номер справи 2-3527/2009 Доповідач в апеляційній інстанції Лисенко П.П.
Провадження № 22-ц/812/1832/20
П О С Т А Н О В А

іменем України

02 листопада 2020 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Серебрякової Т.В. та Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» ухвалу, яка постановлена Ленінським районним судом м. Миколаєва 11 вересня 2020 року, під головуванням судді Коваленка І.В., в приміщені цього ж суду, за заявою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», яке в порядку процесуального правонаступництва замінено на Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» про заміну стягувача у виконавчому листі,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося до Ленінського районного суду м. Миколаєва із заявою про заміну стягувача у виконавчому листі, а саме, заміну ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника - ПАТ «Дельта Банк» у виконавчому листі № 2-3527/2009, виданому Ленінським районним судом міста Миколаєва 01 жовтня 2009 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заяви зазначало, що рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 18 вересня 2009 року з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» стягнуто заборгованість по кредитному договору № 0 від 29 травня 2008 року в розмірі 759 501 гривня 55 копійок та понесені ним судові витрати.

01 жовтня 2009 року судом ПАТ «УкрСиббанк» видано виконавчий лист, який був направлений для примусового виконання до Ленінського ВДВС ММУЮ, який станом на 30 липня 2018 року продовжує перебувати на виконанні.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитом, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором № 0 від 29 травня 2008 року, поручителем по якому є ОСОБА_1 , перейшло до ПАТ «Дельта Банк». Таким чином, у результаті укладення вказаного договору купівлі-продажу ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимагати належного виконання боржником зобов`язань в межах переданого права вимоги.

У зв`язку з цим, 18 жовтня 2018 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до Ленінського районного суду м. Миколаєва з заявою про заміну стягувача, у виданому раніше ПАТ «УкрСиббанк» виконавчому листі.

Через перебування цивільної справи в суді касаційної інстанції, вказана заява не розглядалася, а ухвалою суду від 22 жовтня 2018 року провадження зупинено.

20 травня 2020 року провадження було поновлено.

Між тим, 13 травня 2020 року ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Укрдебт Плюс», в нотаріальній формі, уклали договір відступлення прав вимоги, за яким, згідно додатку № 1 до вказаного договору, до ТОВ «Укрдебт Плюс», як нового кредитора, перейшло право вимоги за кредитним договором 0 від 29 травня 2008 року, позичальником по якому є ОСОБА_2 , а поручителями ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4

30 червня 2020 року, ТОВ «Укрдебт Плюс» в порядку процесуального правонаступництва, подало до суду заяву про його залучення до участі в справі, як правонаступника по справі № 2-3527/2009, мотивуючи таке тим, що він є набувачем прав ПАТ «Дельта Банк», оскільки за цивільно правовою угодою до нього перейшли права кредитора.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01 липня 2020 року, в порядку процесуального правонаступництва, замість ПАТ «Дельта Банк» залучено ТОВ «Укрдебт Плюс», у зв`язку з цим, до нього перейшло право вимоги за кредитним договором №0 від 29 травня 2008 року.

Не дивлячись на таке, ухвалою того ж суду від 11 вересня 2020 року - ТОВ «Укрдебт Плюс» відмовлено у задоволенні заяви про заміну сторони у виконавчому листі, підставою чого зазначено відсутність у суду заяви скаржника про вчинення такої процесуальної дії.

В апеляційній скарзі ТОВ «Укрдебт Плюс», посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просило скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити заяву про заміну стягувача у виконавчому листі.

Апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступних підстав.

Так, відмовляючи в задоволенні заяви, суд 1 інстанції виходив з того, що ТОВ «Укрдебт Плюс» не уточнило вимоги заяви про заміну сторони у виконавчому листі, відповідно до якої новим кредитором вказано ПАТ «Дельта Банк», яке і так відповідно до ухвали Ленінського районного суду міста Миколаєва від 06 серпня 2012 року є стороною виконавчого провадження.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду не в повній мірі погоджується з таким.

Дійсно, відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Положення статті 12 ЦПК України передбачають, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За змістом ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», а також згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою ЄСПЛ, - виконання судового рішення є завершальною частиною судового процесу та невід`ємною складовою гарантованого державою права на справедливий суд.

За змістом частин другої, третьої статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України обов`язковість судового рішення віднесено до основних засад судочинства.

Відповідно до мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30.06.2009 №16-рп/2009 виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Оскільки, виконання судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, то заміна сторони на цій стадії може відбуватися не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження».

Обов`язковість виконання судових рішень, як невід`ємна складова частина права громадянина на справедливий суд, встановлена також практикою Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) та відповідними нормами (ст.6, 13, ст.1 Першого протоколу) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У рішенні у справі «Шмалько проти України» (Shmalko v. Ukraine, №60750/00, 20.07.2004) ЄСПЛ беззастережно зазначив, що передбачене частиною 1 статті 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Аналогічна правова позиція викладена і в рішенні Європейського суду, прийнятому у справі «Soering проти Сполученого королівства», де зазначалося, що виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції (право на справедливий суд).

Відповідно до статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами тавиконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Оскільки виконання рішення суду є невід`ємною стадією процесу правосуддя, то і заміна сторони на цій стадії може відбуватися не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження», який регулює умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу, у тому числі і на завершальній його стадії - виконання рішення.

За загальним правилом, суть правонаступництва полягає в переході прав та обов`язків, що особисто не пов`язані з особою, яка вибуває з правовідносин, до іншої особи, яка вступає у спірні правовідносини.

Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Аналогічна за змістом норм викладена в ст. 442 ЦПК України, яка стосується стадії виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 1 названої статті у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Згідно із ч. 5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Під правонаступництвом у виконавчому проваджені необхідно розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків від правопопередника до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні. Так, підставою правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу.

У зв`язку з такою заміною боржника відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус як сторони виконавчого провадження і відбувається заміна сторони.

При цьому питання заміни сторони її правонаступником у зобов`язанні, вирішується виключно судом у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України.

Так, за пунктами 3-5 названої статі, суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб.

Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Ухвала про заміну сторони виконавчого провадження надсилається (надається) учасникам справи, а також державному виконавцю, приватному виконавцю в порядку.

Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, суд не може ігнорувати покладений на нього цивільно-процесуальним законом обов`язок повідомляти сторони про розгляд справи, бо інше, було б істотним порушенням права особи на її особисту участь у судових засіданнях, де розглядається питання щодо неї, її прав та інтересів; де вона може подати докази та брати участь у їх дослідженні; ставити питання іншим учасникам справи.

З огляду на викладене, заміна сторони у цивільному правовідношенні, яке врегульоване судовим рішенням можливе як до відкриття виконавчого провадження так і після відкриття.

Різниця лише у тому, що в першому випадку заміняється сторона у виконавчому листі, а у другому - сторона у виконавчому провадженні.

При цьому, і у першому випадку, і у другому - обов`язковою умовою, що постановляючи ухвалу про заміну, суд не вправі змінювати суті рішення, додаючи до нього будь які висновки, що по іншому висвітлюють резолютивну частину рішення.

З матеріалів справи убачається,що рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 18 вересня 2009 року у справі № 2-3527/2009 стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» 759501 гривня 55 копійок в рахунок заборгованості за кредитним договором № 0 від 29 травня 2008 року (т.1 а.с. 64)

01 жовтня 2009 року районним судом, за вказаним рішенням видано виконавчий лист № 2-3527/2009 (т. 1 а.с. 107).

Постановою державного виконавця від 26 вересня 2010 року виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі пункту 3 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (т. 1 а.с. 108-109).

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 06 серпня 2012 року замінено стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення суду від 18 вересня 2009 року у справі № 2-3527/2009 з ПАТ «УкрСиббанк» на правонаступника - ПАТ «Дельта Банк» (а.с.99).

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 06 серпня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 02 лютого 2017 року та постановою Верховного Суду від 01 листопада 2018 року, за заявою ПАТ «Дельта Банк» видано дублікат виконавчого листа № 2-3527/2009 (т. 1 а.с. 119, 146, 181).

23 лютого 2017 року представнику стягувача видано дублікат виконавчого листа по зазначеній справі, що підтверджується матеріалами справи.

05 березня 2020 року державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) винесено постанову про відновлення втраченого виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-3527/2009 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 761231 гривня 55 копійок, а постановою від 16 березня 2020 року державним виконавцем накладено арешт на грошові кошти боржника ОСОБА_1 .

Із заяви про заміну сторони у виконавчому листі вбачається, що на момент звернення до суду із заявою про заміну сторони ПАТ «Дельта Банк» просило замінити первісного кредитора ПАТ «УкрСиббанк» на нового кредитора ПАТ «Дельта Банк», право вимоги до якого перейшло за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року.

Згідно витягу з додатку № 1 до вказаного договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за кредитним договором № 0 від 29 травня 2008 року, поручителем за яким, зокрема є ОСОБА_1 .

Таким чином, на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за кредитним договором № 0 від 29 травня 2008 року.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 06 серпня 2012 року замінено стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення суду від 18 вересня 2009 року у справі № 2-3527/2009 з ПАТ «УкрСиббанк» на правонаступника - ПАТ «Дельта Банк» (т.1 а.с.99).

13 травня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Укрдебт Плюс» був укладений нотаріально посвідчений договір відступлення прав вимоги, за яким згідно додатку № 1 до вказаного договору до ТОВ «Укрдебт Плюс», як нового кредитора, перейшло право вимоги за кредитним договором 0 від 29 травня 2008 року, позичальником по якому є ОСОБА_2 , а поручителями ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4

30 червня 2020 року ТОВ «Укрдебт Плюс» падало до суду заяву про заміну в порядку процесуального правонаступництва, передбаченого статтею 55 ЦПК України, ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «Укрдебт Плюс».

Ухвалою суду від 01 липня 2020 року в порядку, передбаченого статтею 55 ЦПК України, здійснено заміну ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «Укрдебт Плюс».

08 вересня 2020 року на адресу суду надійшло клопотання ТОВ «Укрдебт Плюс» про розгляд заяви без їх участі, а також зазначено, що повністю підтримують заяву заявника.

Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутися до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, не звернув належної уваги на передбачені законом підстави для заміни сторони у виконавчому листі, та не дав оцінку всім наданим заявником доказам, ухвала суду підлягає скасуванню з ухвалення по справі нового судового рішення про задоволення вимог ТОВ «Укрдебт Плюс».

Заміна кредитора у зобов`язанні не змінює обсяг прав та обов`язків боржників, здійснюється без їх згоди, що не позбавляє їх права на захист своїх прав у передбаченому законом порядку.

Оскаржена процесуальна дія, веде лише до процесуальної тяганини у справі, що є неприпустимим.

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони ц справі, шо передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, з ухваленням нової постанови - про задоволення заяви ТОВ «Укрдебт Плюс».

Керуючись статями 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 вересня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» задовольнити.

Замінити стягувача у виконавчому листі, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва по справі №2-3527/2009 від 01 жовтня 2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 29 травня 2008 року в розмірі 759 501 гривень 55 копійок та 1 730 гривень судових витрат, з акціонерного товариства «УкрСиббанк» на товариство з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» (код за , місце знаходження 04073 м. Київ, пр. Степана Бандери, 28 А).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: П.П. Лисенко

Судді : Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 02.11.2020 року.