Справа №461/3614/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2020 року Галицький районний суд м.Львова

у складі: головуючого судді Мисько Х.М.,

з участю секретаря судового засідання Волошин Ю.П.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Дмитришин М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом адвоката Грека Анаталія Борисовича (адреса: 02141, м.Київ, вул.Мишуги, 12, офіс 358, АО «Дарницька колегія адвокатів» м.Києва) в інтересах ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Львівського національного академічного театру опери та балету імені Соломії Крушельницької (79008, м.Львів, пр.Свободи, 28; ), треті особи на стороні відповідача: Генеральний директор художній керівник Вовкун Василь Володимирович (адреса: 79008, м.Львів, пр.Свободи, 28), Директор розпорядник Митроган Андрій Миколайович (79008, м.Львів, пр.Свободи, 28) про визнання недійсним та скасування наказу про переведення, поновлення на роботі та стягнення різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Львівського національного академічного театру опери та балету імені Соломії Крушельницької про визнання недійсним та скасування наказу про переведення, поновлення на роботі та стягнення різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи. В обгрунтування позову покликається на те, що 24.11.2016 року Львівський національний академічний театр опери та балету імені Соломії Крушельницької, в особі генерального директора Едера Тадея Євстаховича уклав строковий трудовий договір Контракт №11-с із ОСОБА_1 з подальшим призначенням його на посаду соліста опери першої категорії. Відповідно до п.1 розділу VII Контракту, строк його дії становить 3 роки з 01.12.2016 року по 30.11.2019 року. Всупереч положенням п.8 розділу VI Контракту №11-с, лише 07.11.2019 року генеральний директор художній керівник театру ОСОБА_3 , надіслав на адресу позивача лист №431 з повідомленням про те, що контракт з ним продожено не буде. Незважаючи на таке повідомлення, трудові відносини між позивачем та відповідачем тривають до теперішнього часу, про що свідчить Довідка №271 від 04.12.2019 року. З будь - якими наказами відповідача про звільнення, зміну умов контракту чи переведення його на іншу посаду позивач ознайомлений не був, відтак, вважає, що Контракт №11-с з ним продовжено на невизначений термін. Зі змісту копії Наказу №304-к від 28.11.2019 року, отриманої 02.04.2020 року на адвокатський запит від 25.02.2020 року, стало відомо, що ОСОБА_1 за його заявою переведено на умовах контракту, на неповний робочий день, з повної ставки - на 0,5 ставки від посадового окладу з відповідними доплатами, що суперечить як положенням Контракту, так і вимогам трудового законодавства України. Зокрема, Контракт №11-с не передбачає переведення на іншу роботу чи зміну істотних умов праці за заявою працівника, оскільки згідно п.2 розділу VI Контракту, зміни та доповнення до нього вносяться у письмовій формі шляхом підписання Сторонами додаткових угод. Крім того, фактично Наказом №304-к змінено істотні умови праці позивача без підписання сторонами додаткової на те угоди. Разом з тим, пунктом 2 Наказу №304-к продовжено дію контракту від 24.11.2016 року №11-с з ОСОБА_1 . Звертає увагу суду на те, що Наказ №304-к від 28.11.2019 року підписано не уповноваженою на те особою, а саме: в.о. генерального директора художнім керівником А.Митроганом, а не генеральним директором художнім керівником ОСОБА_4 , зазначає, що підставою для відшкодування йому моральної шкоди є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Так, заподіяна моральна шкода, полягає у приниженні його честі, гідності, престижу, ділової репутації, в моральних переживаннях у зв`язку з порушенням нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми.

12.06.2020 року від представника відповідача адвоката Дмитришин М.П. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання просить відмовити в задоволенні позову, оскільки такий є незаконним та не обгрунтованим. Зокрема, вказує на те, що відповідно до ЗУ «Про театри та театральну справу» до професійних творчих працівників театру належить художній та артистичний персонал театру. Трудові відносини з професійними, творчими працівниками, художнім та артистичним персоналом державних та комунальних театрів оформлюється шляхом укладення контрактів. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» передбачено, що з працівниками художнього та артистичного персоналу, які перебувають у трудових відносинах з державними та комунальними закладами культури, протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом укладається контракт строком від одного до трьох років без проведення конкурсу. Відтак, для професійних творчих працівників введена обов`язкова форма трудового договору (контракту). На виконання вищезазначених норм Закону, відповідачем винесено Наказ №192-к від 24.11.2016 року «Про припинення безстрокових трудових договорів з солістами опери», у тому числі з ОСОБА_1 Наказом Львівського національного академічного театру опери та балету імені Соломії Крушельницької №193-к від 24.11.2016 року «Про прийняття на роботу солістів опери на умовах контракту», ОСОБА_1 прийнято з 01.12.2016 року на посаду соліста опери першої категорії на умовах контракту, між позивачем (працівником) та відповідачем (роботодавцем) 24.11.2016 року підписано Контракт №11-с, відповідно до якого, ОСОБА_1 призначений на посаду соліста опери першої категорії Львівського національного академічного театру опери та балету імені Соломії Крушельницької без проведення конкурсу на умовах повного робочого часу. Із вказаним Контрактом позивач ознайомлений, такий підписав та погодився з його умовами, в тому числі щодо строковості його дії та підстав припинення. Відповідно до умов Контракту, 18.10.2019 року відповідач повідомив позивача про закінчення 30.11.2019 року строку дії такого, у зв`язку з чим, останнього буде звільнено з займаної посади 30.11.2019 року на підставі ч.2 ст.36 КЗпП України. У зв`язку з тим, що позивач відмовився від отримання персонального письмового повідомлення про закінчення строку дії Контракту, комісія в складі заступника генерального директора-художнього керівника по міжнародних зв`язках та творчих питаннях ОСОБА_5 , начальника відділу кадрів ОСОБА_6 , начальника юридичного відділу ОСОБА_7 та провідного інженера з підготовки кадрів ОСОБА_8 склала Акт про відмову від підпису працівника про ознайомлення з повідомленням. Відповідне повідомлення було також скероване на адресу позивача. Відтак, вважає, що відповідач належним чином довів до відома позивача про факт закінчення строку дії Контракту №11-с та про те, що такий продовженим не буде. На підставі заяв позивача від 28.11.2019 року, який виявив бажання працювати на посаді соліста опери першої категорії на умовах неповного робочого дня на 0,5 ставки, відповідачем винесено Наказ №304-к від 28.11.2019 року. Вказаний Наказ було доведено до відома позивача, однак, від підпису про ознайомлення з таким останній відмовився, про що комісією в складі начальника відділу кадрів ОСОБА_6 , начальника юридичного відділу ОСОБА_7 та провідного інженера з підготовки кадрів Бардигули О.Р. складено Акт про відмову від підпису про ознайомлення з наказом. Крім того, зазначає, що позивач відмовився і від підписання додаткових угод про переведення його на умовах Контракту на 0,5 ставки та про продовження строку дії Контракту, про що також складено відповідний Акт. Щодо відшкодування моральної шкоди, представник відповідача зазначила, що така позовна вимога до задоволення не підлягає, оскільки позивачем не доведено порушення вимог законодавства з боку Львівського національного академічного театру опери та балету імені Соломії Крушельницької, не зазначено, яких моральних страждань останній зазнав у зв`язку з продовженням строку дії контракту та не надано жодних доказів на підтвердження таких. Крім того, представник відповідача вважає, що відповідно до положень ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли від дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Оскільки про незаконне, на думку позивача, переведення на 0,5 ставки соліста опери першої категорії та продовженням на таких умовах дії контракту, останній дізнався ще 28.11.2019 року, строк звернення до суду з відповідним позовом закінчився 28.02.2020 року. Відтак, оскільки позивач подав позов 30.04.2020 року, то у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити і у зв`язку зі спливом встановленого законом 3-місячного строку звернення до суду за захистом свого права. Крім того, представник відповідача просила суд долучити до матеріалів справи докази понесених витрат на професійну правничу допомогу.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Грек А.Б. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили такі задоволити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача адвокат Дмитришин М.П. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила та надала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.11.2016 року між Львівським національним академічним театром опери та балету імені Соломії Крушельницької в особі генерального директора ОСОБА_9 та ОСОБА_1 укладено Контракт №11-с, відповідно до якого останнього призначено на посаду соліста опери першої категорії Львівського національного академічного театру опери та балету імені Соломії Крушельницької. Строк дії Контракту становить 3 роки, з 01.12.2016 року по 30.11.2019 року (а.с.7-9).

Листом Генерального директора художнього керівника Львівського національного академічного театру опери та балету імені Соломії Крушельницької Вовкуна В. №431 від 07.11.2019 року, солісту опери першої категорії ОСОБА_1 повідомлено про те, що за результатами його професійної діяльності генеральним директором художнім керівником прийнято рішення про припинення з останнім трудових відносин шляхом не продовження (припинення) Контракту. Також адресата проінформовано про те, що 30.11.2019 року закінчується строк дії Контракту від 24.11.2016 року № 11-с та про те, що вказаний Контракт продовжено не буде, відтак, ОСОБА_1 буде звільнено з 30.11.2019 року за п.2 ст.36 КЗпП України.(а.с.10).

Наказом В.о. генерального директора художнього керівника Митрогана А. №304-к від 28.11.2019 року ОСОБА_1 - соліста опери І категорії, на підставі заяви останнього, з 28.11.2019 року переведено на умовах контракту на неповний робочий день, з повної ставки - на 0,5 ставки від посадового окладу (20964 грн. +30 % доплати за вислугу років +20 % надбавки за почесне звання «Заслужений артист України» щомісячно) та продовжено дію контракту від 24.11.2016 року №11-с з 01.12.2019 року по 30.11.2020 року на неповний робочий день, на 0,5 ставки від посадового окладу (20964 грн. +30% доплати за вислугу років +20% надбавки за почесне звання «Заслужений артист України» щомісячно) (а.с.15).

Згідно Довідки №271 від 04.12.2019 року, виданої начальником відділу кадрів Львівського національного академічного театру опери та балету імені Соломії Крушельницької Галайко Ю.С., ОСОБА_1 дійсно працює у Львівському національному академічному театрі опери та балету імені Соломії Крушельницької на посаді соліста опери першої категорії по теперішній час (а.с.11).

Відповідно до ч.ч.1, 3 статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Положеннями ст.21 КЗпП України передбачено можливість укладання з працівником контракту, як особливої форми трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть установлюватися угодою сторін.

Контракт, у якому передбачено термін дії, який неодноразово переукладався, не вважається таким, що укладений на невизначений строк, оскільки цей контракт може бути продовженим на строк на який він був укладений, якщо жодна зі сторін за 30 календарних дні до закінчення строку дії контракту не поінформувала іншу сторону про своє бажання припинити дію цього контракту, або дія такого контракту припиняється після закінчення строку такого.

Згідно ст.23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбаченими законодавчими актами.

Відповідно до частини другої статті 39-1 КЗпП України трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, вважаються такими, що укладені на невизначений строк, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23 цього Кодексу.

Якщо сторони при переукладенні контракту серед підстав його розірвання чи припинення його дії вказали закінчення строку, враховуючи, що працівник належним чином інформований про умови укладеного договору, контракт розглядається як встановлене законом виключення з правила частини другої статті 39-1 КЗпП України.

Законом України від 28.01.2016 року № 955-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» статті 19, 20 Закону України «Про театри і театральну справу» викладено у новій редакції.

Згідно з частинами першою, другою статті 20 Закону України «Про театри та театральну справу» до професійних творчих працівників театру належать художній та артистичний персонал театру. Трудові відносини з професійними, творчими працівниками, художнім та артистичним персоналом державних та комунальних театрів оформлюються шляхом укладання контрактів.

Відповідно до пунктів 2, 3 Прикінцевих положень Закону України від 28.01.2016 року №955-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» (набрав чинності 24.02.2016 року) набрання чинності цим Законом є підставою для припинення безстрокового трудового договору з керівниками державних та комунальних закладів культури, а також з професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) державних та комунальних закладів культури згідно з пунктом 9 статті 36 КЗпП України. Вказана норма не поширюється на професійних творчих працівників комунальних закладів культури у територіальних громадах з населенням до 5 тисяч жителів. З працівниками художнього та артистичного персоналу, які перебувають у трудових відносинах з державними та комунальними закладами культури, протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом укладається контракт строком від одного до трьох років без проведення конкурсу.

Таким чином, зазначеним вище нормативно-правовим актом для професійних творчих працівників (художнім та артистичним персоналом) державних і комунальних закладів введено обов`язковою таку форму трудового договору як контракт.

На виконання вимог п.2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 28.01.2016 року №955-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури», та беручи до уваги той факт, що посада, яку займає позивач (соліст опери першої категорії) належить до посад професійних творчих працівників, відповідач видав наказ №192-к від 24.11.2016 року «Про припинення безстрокових трудових договорів з солістами опери», в тому числі і з ОСОБА_1 , якого було звільнено з відповідної посади на підставі п.9 ст.36 КЗпП України підстави, передбачені іншими законами.

Наказом Львівського національного академічного театру опери та балету імені Соломії Крушельницької №193-к від 24.11.2016 року «Про прийняття на роботу солістів опери на умовах контракту», ОСОБА_1 прийнято з 01.12.2016 року на посаду соліста опери першої категорії на умовах контракту, між позивачем (працівником) та відповідачем (роботодавцем) 24.11.2016 року підписано Контракт №11-с, відповідно до якого ОСОБА_1 призначений на посаду соліста опери першої категорії Львівського національного академічного театру опери та балету імені Соломії Крушельницької без проведення конкурсу на умовах повного робочого часу (а.с.48-49).

Відповідно до п.1 розділу І Контракту №11-с, цей контракт є особливою формою трудового договору.

Згідно положень розділу ІІІ Контракту №11-с працівник має право, в тому числі на зміну умов і розірвання цього Контракту. Роботодавець також має право змінити умови контракту та розірвати його у випадках, передбачених розділом VІ Контракту. У розділі VІ Контракту визначено, що зміни та припинення цього контракту здійснюються в порядку та на підставах, передбачених законодавством та цим контрактом.

Пунктом 8 розділу VІ Контракту визначено, що після настання дати закінчення строку дії цього контракту, такий вважається продовженим на строк, на який він був укладений, якщо жодна зі сторін за 30 календарних днів до цієї дати письмово не поінформувала іншу сторону про своє бажання припинити його дію.

Водночас, у п.1 розділу VІІ Контракту визначено строк його дії, а саме: 3 роки - з 01.12.2016 року по 30.11.2019 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач підписав зазначений контракт, був ознайомлений та погодився з його умовами, в тому числі і щодо строковості його дії та підставами припинення такого (а.с.7-9).

При цьому, на виконання вимог п.8 розділу VІ Контракту, відповідач 18.10.2019 року повідомив позивача про закінчення 30.11.2019 року строку дії такого без його продовження та про те, що останнього буде звільнено з посади з 30.11.2019 року, відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України (а.с.55,56).

Оскільки позивач відмовився від отримання відповідного персонального письмового повідомлення про закінчення строку дії контракту під підпис, комісією в складі заступника генерального директора-художнього керівника по міжнародних зв`язках та творчих питаннях ОСОБА_5 , начальника відділу кадрів ОСОБА_6 , начальника юридичного відділу ОСОБА_7 та провідного інженера з підготовки кадрів Бардигули О.Р. складено акт про факт ознайомлення ОСОБА_1 з відповідним повідомленням, про відмову останнього від підпису про ознайомлення та про відмову від отримання примірника такого повідомлення. Вказане повідомлення було скероване на адресу позивача, однак, конверт повернувся на адресу відповідача за закінченням строку зберігання такого.

Таким чином, відповідач довів до відома позивача той факт, що строк дії Контракту №11-с закінчується 30.11.2019 року і строк дії такого продовжено не буде.

Водночас, за два дні до закінчення строку дії Контракту, сторони домовились до можливість продовжити дію такого ще на рік на змінених умовах, а саме: погодили, що ОСОБА_1 працюватиме на 0,5 ставки соліста опери першої категорії.

Відтак, позивач виявив бажання працювати неповний робочий день на 0,5 ставки на посаді соліста опери першої категорії та продовжити на таких умовах дію Контракту №11-с ще на рік, тобто з 01.12.2019 року по 30.11.2020 року, про що написав на ім`я роботодавця відповідні заяви (а.с.59, 60).

В свою чергу, відповідач видав наказ №304-к від 28.11.2019 року, згідно якого, на підставі заяви ОСОБА_1 , останнього переведено з 28.11.2019 року на умовах контракту на неповний робочий день з повної ставки на 0,5 ставки, а також з останнім продовжено дію контракту від 24.11.2016 року №11-с з 01.12.2019 року по 30.11.2020 року на посаді соліста опери першої категорії на неповний робочий день на 0,5 ставки (а.с.61). 28.11.2019 року зазначений наказ був доведений до відома ОСОБА_1 .

Відтак, судом встановлено, що за погодженням сторонами контракту, були змінені умови праці позивача, зокрема, останнього переведено за його власною заявою на неповний робочий день на 0,5 ставки соліста опери першої категорії та продовжено контракт на зазначених умовах ще на рік, що не суперечить ні закону, ні умовам Контракту.

За наведених вище обставин, суд не вбачає підстав для визнання наказу Львівського національного академічного театру опери та балету імені Соломії Крушельницької №304 від 28.11.2019 року «Про ОСОБА_1 » недійсним та його скасування, як і підстав для поновлення позивача на посаді соліста першої категорії на повну ставку і стягнення з відповідача різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Крім цього, з врахуванням заяв позивача та наказу Львівського національного академічного театру опери та балету імені Соломії Крушельницької №304 від 28.11.2019 року, позивачу було надано для підписання додаткову угоду №1 до Контракту від 24.11.2016 року (про переведення ОСОБА_1 на умовах контракту на 0,5 ставки) і додаткову угоду №2 до контракту від 24.11.2016 року №11-с (про продовження строку дії контракту з ОСОБА_1 ), проте, від підписання таких, позивач відмовився, що стверджується долученою до матеріалів справи копією акту від 28.11.2019 року про відмову від підпису працівника в додаткових угодах до контракту (а.с.63).

Таким чином, судом встановлено, що позивачу з 28.11.2019 року було достовірно відомо про факт переведення його на умовах контракту на неповний робочий день на 0,5 ставки на посаду соліста опери першої категорії і продовження на зазначений умовах дії контракту №11-с від 24.11.2016 року з 01.12.2019 по 30.11.2020 року. Більше того, останній власноруч написав заяву та виявив бажання працювати на умовах неповного робочого дня на 0,5 ставки.

Вказане також стверджується показами свідків. Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що є заступником генерального директора з міжнародних і творчих зв`язків та в його присутності, за місяць до закінчення Контракту, а саме: 18.10.2019 року, генеральним директором було повідомлено ОСОБА_1 про те, що Контракт із ним продовжений не буде. При цьому, ОСОБА_1 відмовився підписувати документи, які стверджують факт його повідомлення про наведене. Разом з тим, напередодні закінчення Контракту, ОСОБА_1 звернувся до генерального директора з заявою про продовження строку дії такого. Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні вказав, що є начальником відділу кадрів. 18.10.2019 року відбулось засідання генерального директора з артистами театру, в тому числі з ОСОБА_1 , на якому останньому було повідомлено про те, що строк дії Контракту з ним закінчується та такий продовженим не буде. Підписувати документ про повідомлення його з вказаним фактом, ОСОБА_1 відмовився, відтак, на його адресу було скеровано відповідне письмове повідомлення. Крім того, свідок повідомив суду, що був присутній 28.11.2019 року при написанні ОСОБА_1 заяви про переведення його на умовах контракту з повної ставки на 0,5 ставки, а відтак, підготував відповідний проект наказу, від підпису про ознайомлення з яким, ОСОБА_1 також відмовився.

Суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що у разі, якщо дію контракту продовжено, то в силу положень ч.1 ст.39-1 КЗпП України, такий продовжено на невизначений термін, оскільки наведене спростовується тим, що укладення контракту на певний строк, з урахуванням ч.3 ст.21 КЗпП України, регулюється ч.2 ст.23 КЗпП України, що виключає при переукладенні контракту чи продовженні строку його дії застосування ч.2 ст.39-1 КЗпП України щодо безстрокового характеру такого договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема у постанові від 06.03.2018 року по справі №664/2284/16-ц (провадження №61-3492св18), у постанові від 27.06.2019 року по справі №357/10223/16-ц (провадження №61-15699св18), у постанові від 22.01.2020 року по справі №607/18964/18 (провадження №61-17321св19).

Покликання позивача про те, що наказ №304-к від 28.11.2019 року підписаний не уповноваженою на те особою, а саме: В.о. генерального директора-художнім керівником А. Митроганом, а не генеральним директором-художнім керівником ОСОБА_10 , суд вважає безпідставним у зв`язку з наступним.

Так, у період з 24.11.2019 року до 01.12.2019 року генеральний директор-художній керівник Львівського національного академічного театру опери та балету імені Соломії Крушельницької ОСОБА_11 перебував у відрядженні у м.Києві та на час його відрядження обов`язки генерального директора-художнього керівника театру виконував директор-розпорядник ОСОБА_12 , а тому, останній правомірно підписав наказ №304-к від 28.11.2019 року. Зазначені обставини підтверджуються наказами №89 від 22.11.2019 року, №90 від 26.11.2019 року та №91 від 29.11.2019 року, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с.66,67,68).

Стосовно позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відтак, обов`язковою умовою відшкодування моральної шкоди є наявність вини у діях особи, яка заподіяла таку шкоду.

За вимогами чинного процесуального законодавства, обставини, зазначені позивачем на підтвердження вимог щодо наявності моральної шкоди мають бути підтверджені належними засобами доказування, за відсутності яких можна стверджувати про недоведеність позивачем факту завдання йому моральної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Разом з тим, судом встановлено, що позивачем у своєму позові не доведено факту заподіяння моральних страждань, спричинених відповідачем, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями Львівського національного академічного театру опери та балету імені Соломії Крушельницької, наслідками, зазначеними ОСОБА_1 у позові та не аргументовано суму морального відшкодування. А відтак, суд не знаходить підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення на його користь моральної шкоди.

Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Зважаючи на викладене, позивачем у справі не виконано вимоги чинного законодавства щодо надання суду доказів на підтвердження обставин, на які він посилається, як на підставу своїх вимог.

Дослідивши докази зібрані у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок їх у сукупності, суд дійшов висновку, що позов не обґрунтований та задоволенню не підлягає.

Водночас, суд не приймає до уваги покликання представника відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки, встановивши, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо стороною у спорі заявлено вимогу до ухвалення ним рішення про застосування строку позовної давності, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови.

Згідно ст.267 ЦК України, наслідками пропущення строку позовної давності є відмова у задоволенні позову.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог, а тому підстави для застосування наслідків, передбачених ст.267 ЦК України в частині спливу строку давності відсутні.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною другою статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно роз`яснень, наведених у п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для стягнення з позивача на користь відповідача понесених витрат на професійну правничу допомогу, оскільки з долучених до матеріалів справи документів, не вбачається доказів того, що сплачені кошти в сумі 18 000,00 грн. були відраховані у встановленому законом порядку з рахунку Львівського національного академічного театру опери та балету імені Соломії Крушельницької, передбаченому для юридичних осіб комунальної та державної форми власності, які здійснюють свою діяльність за рахунок бюджетних асигнувань.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, відповідно до ст.141 ЦПК України, витрати позивача по сплаті судового збору не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст.4, 5, 18, 81, 89, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Повний текст судового рішення буде складено 28.10.2020 року.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Х.М. Мисько