Ухвала

Іменем України

02 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 266/5429/19

провадження № 61-12479ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Яремка В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду

м. Маріуполя Донецької області від 12 травня 2020 року у складі судді

Шишиліна О. Г. та постанову Донецького апеляційного суду від 28 липня

2020 року у складі колегії суддів: Принцевської В. П., Мальцева Є. Є.,

Лопатіної М. Ю., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Маріупольської міської ради, про визнання батьківства, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання батьківства, стягнення аліментів та зміну розміру стягуваних аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позов мотивувала тим, що з 01 грудня 2011 року по 02 квітня 2014 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а після розірвання шлюбу в них народився ще один син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості про батька якого були записані відповідно до частини першої статті 135 СК України.

Відповідач, фактично є батьком дитини, однак добровільно визнати походження дитини від нього не бажає, а тому просила визнати ОСОБА_2 батьком малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягнути з відповідача на її користь на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , аліменти у розмірі 4 000,00 грн, щомісяця до повноліття дитини.

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 25 березня 2013 року з ОСОБА_2 на її користь стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 000,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідач є моряком дальнього плавання за контрактом, його прибуток має мінливий характер, але за період з 2015 року по 2019 рік він неодноразово отримував послуги з працевлаштування за кордоном. З 31 травня 2018 року по 10 березня 2019 року він працював матросом першого класу з базовою заробітною платою 1 078,45 доларів США на місяць.

Посилаючись на те, що сума стягуваних аліментів є недостатньою для матеріального утримання дитини, позивач просила збільшити розмір аліментів та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 4 000,00 грн. з індексацією аліментів відповідно до закону.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 травня 2020 року, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного суду від 28 липня 2020 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано ОСОБА_2 батьком малолітнього ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що внесено відомості до актового запису від

21 квітня 2015 року № 139.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500,00 грн щомісяця, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 09 вересня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Допущено негайне виконання рішення в межах суми платежу аліментів за один місяць.

Змінено розмір аліментів, стягнутих рішенням Приморського районного суду

м. Маріуполя від 25 березня 2014 року у справі № 266/1068/14-ц, шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500,00 гривень щомісяця, з подальшою індексацією відповідно до закону з моменту набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та збільшення розміру аліментів стягнутих рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 25 березня 2014 року на її користь на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив визначеного законом розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та обов`язку обох батьків утримувати дітей. Суд урахував, що відповідач до 2019 року протягом чотирьох років працював моряком, однак на час розгляду справи, його майновий стан змінився, зокрема він не працевлаштований та продовжує навчання у вищому навчальному закладі. Станом на день розгляду справи, у розпорядженні суду відсутня інформація щодо доходів відповідача, а тому дотримуючись принципів розумності, справедливості та пропорційності, як основних засад цивільного процесуального законодавства, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову і визначенням розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_4 -

1 500,00 грн. щомісяця, з подальшою індексацією відповідно до закону, та зміни розміру аліментів, стягнутих рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 25 березня 2014 року у справі № 266/1068/14-ц, шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500,00 гривень щомісяця, з подальшою індексацією відповідно до закону з моменту набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Короткий зміст вимог та доводів касаційних скарг

У вересні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 , у якій вона просила рішення Приморського районного суду

м. Маріуполя Донецької області від 12 травня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 28 липня 2020 року, в частині визначення розміру аліментів змінити. Збільшити розмір стягнутих з відповідача на її користь аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1 500,00 грн до 4 000,00 грн; збільшити розмір стягнутих з відповідача на її користь аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1 500,00 грн до 4 000,00 грн.

Ухвалою Верховного Суду від 11 вересня 2020 рокукасаційну скаргу

ОСОБА_1 залишено без руху, надано заявнику строк до 05 жовтня 2020 року, для подання касаційної скарги у новій редакції відповідно до вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України із зазначенням підстав касаційного оскарження судових рішень.

У жовтні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 у новій редакції.

Касаційна скарга мотивована посиланням на те, що оскаржувані судові рішення, в частині визначення розміру аліментів є незаконними, необгрунтованими та несправедливими, оскільки визначений судами попередніх інстанцій розмір аліментів не забезпечить достатнього фізичного, духовного, культурного, інтелектуального розвитку дітей. Оскаржувані судові рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, без урахування висновків Верховного Суду викладених у постановах від 07 травня 2018 року у справі № 521/1721/17, від 16 серпня

2018 року у справі № 509/328/17, від 14 січня 2019 року у справі № 500/3242/16, від 28 березня 2019 року у справі № 266/4907/16-ц, від 06 квітня 2020 року у справі № 521/9419/18, від 15 липня 2020 року у справі № 520/6802/18.

За змістом пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частинипершої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Відповідно до пункту 5 частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необгрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 01 грудня 2011 року по 02 квітня 2014 року позивач та відповідач перебували з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від

25 березня 2014 року № 266/1068/14-ц, з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 000,00 грн. щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 березня 2014 року до досягнення дитиною повноліття.

Після розірвання шлюбу, у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості про батька якого записані відповідно до частини першої статті 135 СК України зі слів матері.

Згідно з відомостями Приватного підприємства «Барк Марин» (далі - ПП «Барк Марин») від 15 серпня 2019 року, ПП «Барк Марін» надавало ОСОБА_2 послуги із працевлаштування на посаді матроса першого класу на судні під іноземним прапором. Фактично він відпрацював з 01 листопада 2015 року по

03 липня 2016 року та з 27 вересня 2016 року по 16 травня 2017 року.

Згідно з відомостями наданими ПП «Адріатіко Маріуполь» від 21 серпня

2019 року № 61, підприємство надавало ОСОБА_2 послуги із працевлаштування на посаді матроса першого класу на судні під іноземним прапором у період з 31 травня 2018 року по 10 березня 2019 року, з базовою заробітною платою 1 078,45 доларів США на місяць.

Відповідно до наданої Акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» (далі - АТ «ПУМБ») інформації, за період з 01 січня 2015 року по 31 жовтня 2019 року, ОСОБА_2 відкрито п`ять рахунків, у валюті гривня України (UAH) та у доларах США (USD), по яких відбувався рух коштів, здійснювалися надходження у розмірах: 6 324,71 доларів США, 19 865,71 доларів США, 2 045,00 грн.

Середньомісячний дохід відповідача за 2015 - 2019 роки становив

562,00 долари США.

Після в`їзду на територію України 11 березня 2019 року ОСОБА_2 за межі України не виїжджав.

Згідно з довідкою від 30 жовтня 2019 року № 1, виданою Фізичною особою підприємцем ОСОБА_7 (далі - ФОП ОСОБА_7 ), ОСОБА_2 з 28 жовтня

2019 року працював на посаді водія автотранспортного засобу з посадовим окладом у розмірі 4 300,00 грн.

Згідно з довідкою Азовського морського інституту Національного університету «Одеська морська академія» від 10 грудня 2019 року № 883-19 ОСОБА_2 навчається на четвертому курсі заочної форми навчання за спеціальністю «Річковий та морський транспорт» спеціалізація «Судноводіння» за рахунок коштів фізичних або юридичних осіб.

Відповідно до відомостей Головного управління Державної податкової служби України у Донецькій області, інформація про доходи ОСОБА_2 за період з 2015 року по третій квартал 2019 року відсутня, у четвертому кварталі 2019 року заробітна плата відповідача з 28 жовтня 2019 року по 26 грудня 2019 року склала 9 566,59 грн.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом частини третьої статті 181 СК України За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частинами першою та другою статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених в судовому порядку підстав, передбачених статтею 192 СК України, зокрема зміни матеріального або сімейного стану, або стану здоров`я платника або одержувача аліментів.

З огляду на наведене, визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, урахував матеріальне становище платника аліментів, відсутність відомостей про наявність у відповідача постійного місця роботи, а також встановлений законом мінімальний розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, та дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Посилання заявника на неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків викладених у постановах Верховного Суду від 07 травня 2018 року у справі № 521/1721/17, від 16 серпня 2018 року у справі № 509/328/17, від

14 січня 2019 року у справі № 500/3242/16, від 28 березня 2019 року у справі

№ 266/4907/16-ц, від 06 квітня 2020 року у справі № 521/9419/18., від 15 липня 2020 року у справі № 520/6802/18 є безпідставними, оскільки оскаржувані судові рішення не суперечать правовим висновкам, викладеним у зазначених постановах Верховного Суду, а ухвалені за інших фактичних обставин встановлених судами у кожній справі. У даній справі суди правильно застосували до спірних правовідносин положення статей 180, 181, 182, 191, 192 СК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі

№ 373/2054/16-ц висловлено правовий висновок про те, що дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанції. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Доводи касаційної скарги у цілому зводяться до незгоди заявника ухваленими судовими рішеннями, в частині визначення розміру аліментів, містять посилання на факти, що були предметом дослідження та оцінки суду, який їх обгрунтовано спростував. Верховний Суд, діючи у межах повноважень визначених статтею 400 ЦПК України, не вправі здійснювати переоцінку доказів та встановлювати нові обставини.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

В силу вимог статті 400 ЦПК України Верховний Суд зобов`язаний перевіряти наявність підстав для відкриття касаційного провадження, зазначених у касаційній скарзі, оскільки перевіряє правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Наведені у касаційній скарзі доводи не свідчать про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Суди повно та всебічно з`ясували обставини справи, правильно застосували норми матеріального права та ухвалили судові рішення, відповідно до висновків Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня

1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від

19 грудня 1997 року).

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 травня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 28 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Маріупольської міської ради, про визнання батьківства, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарг матеріали надіслати заявникам.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:Г. І. Усик І. Ю. Гулейков В. В. Яремко