ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/819/1455/20 Доповідач Орловська Н.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Орловської Н.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Майданіка В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою керівника Херсонської місцевої прокуратури Херсонської області на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 31 серпня 2020 року у справі за позовом керівника Херсонської місцевої прокуратури Херсонської області в інтересах держави в особі Державного агентства рибного господарства України, Управління Державного агентства рибного господарства у Херсонській області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівників,

В С Т А Н О В И В:

28 серпня 2020 року керівник Херсонської місцевої прокуратури Херсонської області Гуляков К.В. (далі прокурор) звернувся до суду в інтересах держави в особі Державного агентства рибного господарства України, Управління Державного агентства рибного господарства у Херсонській області з позовною заявою до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівника в сумі 46 624,37 грн.

В обґрунтування підстав звернення до суду з даним позовом прокурор зазначив, що рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 11.07.2019 р. у справі № 540/743/19 встановлено факт незаконного звільнення працівника виконувачем обов`язки начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Херсонській області ОСОБА_1 . Допущення ОСОБА_1 порушень трудового законодавства зумовило поновлення незаконно звільненого працівника на роботі та виплату йому коштів на загальну суму 46 624,37 грн.

Відповідно до ст. 130, 134 КЗпП України, ст. 1166, 1191 ЦК України у виконувача обов`язки начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Херсонській області Базенка Г.А. виник обов`язок відшкодувати завдану таким звільненням шкоду в сумі 46 624,37 грн.

Листом від 13.08.2020 року № 1-5-17/1091-20 Управління Державного агентства рибного господарства у Херсонській області повідомило прокурора про те, що добровільного відшкодування шкоди ОСОБА_1 не здійснювалося, заходи щодо стягнення вказаної шкоди з винної особи не вживалися.

Згідно ст. 136 КЗпП України стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу.

Державне агентство рибного господарства України є органом, який уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, проте ним не вжито жодних заходів, спрямованих на стягнення з ОСОБА_1 коштів, сплачених незаконно звільненому працівнику, що свідчить про невиконання Держрибагенством повноважень із захисту інтересів держави в суді та відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» є підставою для їх захисту прокурором шляхом подання даного позову.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 31 серпня 2020 року позовну заяву повернуто прокурору.

Вказане судове рішення мотивовано тим, що відповідно до ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» прокурор повинен повідомити відповідний орган про свій намір пред`явити позов в інтересах цього органу з таким розрахунком, щоб останній мав можливість протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно звернутися до суду з позовом, призначити перевірку фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинити дії для виправлення ситуації.

Враховуючи, що пред`явлений позов датований 10.08.2020 року, а повідомлення прокурора в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» датовані 26.08.2020 року, за відсутності підтвердження отримання зазначеного повідомлення позивачами та за відсутності як відповіді компетентних органів, так і фактичної можливості її надання у зазначений строк, суд першої інстанції дійшов висновку про порушення прокурором розумного строку та не надання компетентним органам можливості самим звернутися до суду, що узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18.

Установивши відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави, суд першої інстанції визнав позовну заяву такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати, що є підставою для її повернення.

В апеляційній скарзі керівник Херсонської місцевої прокуратури Херсонської області Гуляков К.В. посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також неврахування судом доводів, викладених у позовній заяві.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що прокурором з моменту повідомлення Управління Державного агентства рибного господарства у Херсонській області про порушення інтересів держави (09.07.2020) до пред`явлення позовної заяви в інтересах держави Державного агентства рибного господарства України в особі Управління Державного агентства рибного господарства у Херсонській області (28.08.2020) витримано розумний строк для звернення до суду.

Крім того скаржник зазначає, що позов підписано керівником Херсонської місцевої прокуратури Херсонської області в межах наданої чинним законодавством компетенції, а тому висновок суду про підписання позовної заяви не уповноваженою особою є незаконним та необґрунтованим.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечує її доводи та вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави у даній справі.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, відповідність ухвали суду нормам цивільного процесуального закону, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Повноваження прокурора у спірних правовідносинах визначено, зокрема, Конституцією України та Законом України «Про прокуратуру».

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з положеннями частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, чинній на час пред`явлення прокурором позову, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.

Отже, винятковими випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Важливим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».

У справі, що розглядається, прокурор, звертаючись до суду з позовом відповідно до вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру», частини четвертої статті 56 ЦПК України, обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави у суді, визначив, у чому полягає порушення інтересів держави, та визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Крім того, прокурор, обґрунтовуючи підстави для представництва в суді інтересів держави, зазначив, що Державним агентством рибного господарства в особі Управління Державного агентства рибного господарства в Херсонській області тривалий час не вживались заходи щодо захисту інтересів держави - вжиття заходів щодо стягнення з керівника управління ОСОБА_1 майнової шкоди, завданої незаконним звільненням працівника, а також те, що такі заходи вживатись не будуть.

Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції виходив з того, що прокурором не дотримано процедуру, передбачену ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», внаслідок чого компетентний орган не мав можливості самостійно звернутися до суду, що є підставою для повернення позовної заяви та узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18.

Проте, апеляційний суд такі висновки суду першої інстанції вважає помилковими з огляду на наступне.

Так, у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19) перед Великою Палатою Верховного Суду постали такі питання: 1) чи повинен прокурор доводити бездіяльність компетентного органу або ж достатньо простого посилання на таку бездіяльність у позові при обґрунтуванні підстав для представництва; 2) якими доказами прокурор має доводити бездіяльність компетентного органу; 3) чи зобов`язаний прокурор перед зверненням до суду з`ясовувати причини бездіяльності такого органу або ж достатньо доведення самого факту бездіяльності без зазначення і доведення суду її причин.

Велика Палата Верховного Суду уточнила висновки, зроблені у постановах: Великої Палати Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 927/246/18, від 16 квітня 2019 у справах № 910/3486/18 та № 925/650/18, від 17 та 18 квітня 2019 року у справах № 923/560/18 та № 913/299/18 відповідно, від 13 травня 2019 року у справі № 915/242/18; Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 0440/6738/18 та зазначила, що: «Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Частина четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва».

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Херсонського окружного адміністративного суду у справі № 540/743/19 від 11.07.2019 р., яке набрало законної сили 14.09.2019 р., визнано протиправним та скасовано наказ Управління Державного агентства рибного господарства у Херсонській області від 19.03.2019 р. № 63-ОС «Про звільнення ОСОБА_2 », поновлено ОСОБА_2 на посаді заступника начальника відділу охорони водних біоресурсів «Рибоохоронний патруль» Управління Державного агентства рибного господарства у Херсонській області з 23 березня 2019 року. Стягнуто з Управління Державного агентства рибного господарства у Херсонській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23.03.2019 по 11.07.2019 включно у сумі 46 624,37 грн.

Стягнуті вказаним судовим рішенням кошти виплачені ОСОБА_2 Управлінням Державного агентства рибного господарства у Херсонській області у вересні жовтні 2019 року. (а.с.74-79)

Листом від 13.08.2020 р. №1-5-17/1091-20 Управління Державного агентства рибного господарства у Херсонській області повідомило прокурора, що ОСОБА_1 добровільного відшкодування шкоди, завданої Державному бюджету України внаслідок незаконного звільнення ОСОБА_2 не здійснювалося, заходів щодо стягнення вказаної шкоди з винного особи також не вживалося.

Наведені обставини свідчать про те, що Державне агентство рибного господарства в особі Управління Державного агентства рибного господарства у Херсонській області знало або повинно було знати про порушення інтересів держави внаслідок виплати незаконно звільненому працівнику коштів з Державного бюджету України у вересні 2019 року, мало повноваження для їх захисту, але не зверталося до суду з відповідним позовом у розумний строк.

26.08.2020 р. керівником Херсонської місцевої прокуратури направлено на адресу Державного агентства рибного господарства та Управління Державного агентства рибного господарства у Херсонській області листи №35-10569вих-20 та №35-10568вих-20, якими повідомлено про подання позовної заяви в інтересах вказаних органів до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівника в сумі 46 624,37 грн., що свідчить про дотримання прокурором вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Та обставина, що зазначені вище листи датовані 26 серпня 2020 року, а позов прокурора поданий прокурором до Херсонського міського суду Херсонської області 28 серпня 2020 року не спростовує допущеної Державним агентством рибного господарства бездіяльності щодо захисту інтересів держави, про порушення яких йому було відомо або мало бути відомо ще у вересні 2019 року.

Крім того, суд враховує, що згідно ч.3, ч.4 ст. 233 КЗпП України, для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Згідно із пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз`яснено, що, застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п.8 ст. 134 КЗпП України, судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений статтею 233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Цей строк застосовується і при зверненні із заявою прокурора. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником.

Враховуючи, що з урахуванням роз`яснень, викладених в п.20 вищенаведеної постанови Пленуму Верховного Суду України, перебіг строку звернення позивачів з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним звільненням працівників, розпочався з дня проведення підприємством належних виплат незаконно звільненому працівнику (вересень 2019 року), тому з цього часу обраховується перебіг встановленого частиною третьою статті 233 КЗпП України строку звернення до суду.

Невжиття Державним агентством рибного господарства України протягом тривалого строку (з вересня 2019 року) жодних заходів, спрямованих на відшкодування завданої державі шкоди внаслідок виплати коштів незаконно звільненому працівнику та закінчення встановленого ч. 3 ст. 233 КЗпП України строку звернення до суду також свідчить про наявність у прокурора обґрунтованих підстав для звернення до суду з даним позовом.

Також колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що позов підписано особою, яка не має права її підписувати.

Як вбачається з матеріалів справи, позов підписано керівником Херсонської місцевої прокуратури Херсонської області Гуляковим К.В.

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про прокуратуру» право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, їх першим заступникам та заступникам, прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.

Статус «місцевої» прокуратури змінено на «окружну» Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 р. №113-IX

Згідно п. 3 розділу ІІ Прикінцеві і Перехідні положення цього Закону за прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури.

Таким чином, керівник Херсонської місцевої прокуратури Херсонської області ОСОБА_3 має право на підписання позовної заяви при реалізації ним функції прокуратури до дня його звільнення або переведення до окружної прокуратури.

Проаналізувавши наявні у справі матеріали та доводи прокурора, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви, не встановивши обставини, з якими закон пов`язує її обов`язкове повернення.

У відповідності до п. 1,2 ч.1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направлення матеріалів до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ч.1 ст.379 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу керівника Херсонської місцевої прокуратури Херсонської області, задовольнити.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 31 серпня 2020 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий ________________ Н.В.Орловська

Судді: ________________ О.В. Кутурланова

________________ В.В.Майданік