Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.10.2020 Справа №607/1638/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі: головуючого судді Позняка В.М., за участю секретаря судового засідання Свергун Т.В., представника позивача - адвоката Костюченка С.А.,

розглянувши в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, шляхом визнання за ним права власності на 1/2 частку однокімнатної квартири, АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог позивач вказує, що з 09 січня 2007 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 . Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 13 липня 2016 року шлюб між ними розірвано. За час подружнього життя сторонами було набуте нерухоме майно, а саме однокімнатна квартира АДРЕСА_1 . Вважає, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, а отже належить до розподілу по 1/2 частці квартири кожному з сторін. Посилаючись на наведене, просить задовольнити позов.

Ухвалою судді від 30 січня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених в ньому.

Відповідач повідомлялася про час та місце судового розгляду у встановленому порядку, в судове засідання не з`явилася, відзиву на позов не надала, а тому, за відсутності заперечень представника позивача судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 09 січня 2007 року, який було розірвано рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 13 липня 2016 року.

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, НОМЕР_1 , 23.06.2012, виконком Тернопільської міської ради. Дата прийняття рішення про державну реєстрацію 23.06.2012 року.

Тобто, дане майно набуте відповідачем у власність підчас спільного подружнього життя з ОСОБА_1 .

Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з вимогами ст.ст. 69, 70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, судом встановлено спірна однокімнатна квартира АДРЕСА_1 є об`єктом спільної сумісної власності сторін та їх частки визнаються рівними - по 1/2 частини.

Згідно з вимогами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В силу вимог ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення шляхом визнання за ним права власності на 1/2 частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , як на частку майна, нажитого подружжям за час шлюбу.

Окрім того, враховуючи те, що позов задоволено, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позову про поділ майна подружжя.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір в розмірі більшому, ніж передбачено ст. 4 Закону України «Про судовий збір», оскільки ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (840, 80 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (10 510, 00 грн.). Тому, з ціною позову 968 000, 00 грн., 1% ціни позову становить - 9 680, 00 грн.

Тому, з відповідача в користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позову про поділ майна подружжя в розмірі 9 680, 00 гривень.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 81, 89, 141, 263, 265, 268, 273, 288, 289, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 368, 369 Цивільного кодексу України, ст.ст. 68, 69, 70 Сімейного кодексу України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку однокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 9 680, 00 (дев`ять тисяч шістсот вісімдесят гривень 00 копійок) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуто Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду відповідачем подається протягом тридцяти днів здати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Апеляційна скарга на рішення суду учасниками справи подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Головуючий суддяВ. М. Позняк