Дата документу 15.10.2020
Справа № 334/6260/19
Провадження № 2/334/1141/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Баруліної Т.Є.,

при секретарі Панасюри Н.С..,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказавши в заяві, що відповідно до укладеного договору № б/н від 22.04.2010 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 8220,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір, підтверджується підписом у заяві.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 22.07.2019 року має заборгованість 127685,61 грн., яка складається з наступного: 0,00 грн. заборгованість по тілу кредиту; 11123,09 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість по нарахованим відсоткам; 106428,16 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 3577,90 грн. нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 6056,46 грн. штраф (процентна складова).

У добровільному порядку заборгованість відповідачем на цей час не погашена, тому позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитом в сумі 127685,61 грн. та витрати банку по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн. за рішенням суду.

Представник позивача подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без їх участі на підставі наданих матеріалів, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідачка до судового засідання надала суду письмовий відзив на позов, в якому зазначила, що шляхом встановлення кредитного ліміту та видачі платіжної картки банк лише надає своїм клієнтам право отримати кредит. Обов`язок повернути кредитні кошти та сплатити відсотки за користування ним виникає лише у випадку отримання готівки або використання іншим способом кредитних коштів. В позовній заяві Позивач навіть не наводить посилань на той факт, що Відповідач дійсно отримав гроші готівкою, або іншим чином використав кошти банку та не надає доказів цього. Отже, Позивачем не підтверджений факт отримання Відповідачем кредитних коштів. Крім того, в позовній заяві зазначається, що Відповідач нібито отримав кредит у розмірі 8 220 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Але в анкеті-заяві відсутня інформація про те, в якій же сумі встановлений цей кредитний ліміт і чи встановлений він взагалі. Разом з тим, до позовної заяви не додано документів, які б підтверджували факт встановлення кредитного ліміту, про який йдеться Також у позові Банк не вказує ні номеру картки, ні номеру рахунку з якого начебто отримані чи іншим чином використані гроші та на який вони мали б бути повернуті. Відсутнє таке посилання і в доданому до позовної заяви розрахунку заборгованості. Наведене в позовній заяві твердження про підтвердження Відповідачем своєї згоди на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між сторонами Договір, є безпідставним. Крім того доданий позивачем до позову витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку не засвідчено як того вимагають приписи ст. 95 ЦПК України та п.5.27 Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики № 55 від 07.04.2003 "ДСТУ 4163-2003".Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Крім того як вбачається з розрахунку заборгованості наданого Позивачем, на заборгованість ним нараховуються одночасно і пеня і штраф. Відповідач не може погодитись з правомірністю одночасного нарахування позивачем і пені і штрафу, адже нарахування (одночасне) і штрафу і пені є неможливим, оскільки це означало б притягнення Відповідача до подвійної відповідальності за одне і те саме цивільне правопорушення, що є порушенням вимог ст.61 Конституції України (правові висновки з аналогічних питань викладені у постановах Верховного Суду.

До позовної заяви додано два розрахунки суми заборгованості. З них не є зрозумілим яким чином виникла заборгованість. Однак, перший з вказаних розрахунків починається з 22.04.2010 року. Хоча з розрахунку і не можливо точно встановити коли ж на думку Позивача виникла заборгованість, але очевидно, що на його думку вона виникла в 2010 році. Тобто саме тоді у Позивача і виникла право на звернення до суду. За таких обставин включення для обрахування штрафу, прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону.

Крім того, 13.06.2017 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. з метою отримання виконавчого напису про стягнення заборгованості з Відповідача. Отже, фактично відбулося вирішення спірних правовідносин у позасудовому порядку. Тому відповідачка просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала договір № б/н від 22.04.2010 року та отримала кредит у розмірі 8220,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки /а.с.27-28/.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Пам`ятка клієнта разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» а також «Тарифами банку», складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

На підтвердження умов кредитування, позивачем надано Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» /а.с.103/.

При укладанні Договору сторони керувались договором приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до абзацу 5 п. 1.7 Статуту АТ КБ «ПриватБанк» в новій редакції, за рішенням Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 р. № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК». Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК».

Позивач у повному обсязі виконав прийняті на себе зобов`язання за договором і надав відповідачу суму кредиту. А відповідачка не виконала свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 22.07.2019 року має заборгованість в сумі 127685,61 грн., яка складається з наступного: 0,00 грн. заборгованість по тілу кредиту; 11123,09 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість по нарахованим відсоткам; 106428,16 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 3577,90 грн. нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 6056,46 грн. штраф (процентна складова), згідно наданої позивачем Виписки руху коштів на рахунку /а.с.122-139/.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

В статті 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті до ст.ст. 610-612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків.

Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

На підставі ст.ст. 1048, 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики и позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Однак судом встановлено, що у Анкеті-заяві ОСОБА_1 від 22.04.2010 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг процентна ставка не зазначена, як і не зазначено розміру (кредитного ліміту), яку заявник бажав отримати за цією заявою.

Також, у вказаній заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, звертаючись з позовом, просив стягнути складові заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування заборгованості, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 22.04.2010 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач по справі, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 провадження 14-131цс19.

Наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника є аналітичним документом банку, складений в односторонньому порядку і не погоджений з відповідачем, тому не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу. Належних і допустимих доказів заборгованості у відповідача у розумінні положень ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» позивач, при наявності процесуальної можливості, до суду не надав.

При цьому, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 22 квітня 2010 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

До того ж, 13.06.2017 року Позивач звернувся до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. з метою отримання виконавчого напису про стягнення заборгованості з Відповідача за вказаним кредитним договором станом на 11.04.2017р. на загальну суму 21820,96 грн., в тому числі заборгованість за тілом кредиту 5642,01 грн., заборгованість за відсотками - 5068,98 грн., заборгованість по пені 8344,69 грн., заборгованість по пені за несвоєчасність сплати боргу у розмірі 1250,00 грн., заборгованість по штрафам - 500 грн. (фіксована частина) та 1015,28 грн. (процентна складова) за період з 22.04.2010р. по 11.04.2017р., та отримав його за реєстраційним № 4026.

При цьому, судом встановлено, що виконавчий напис було пред`явлено Банком на виконання до Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області та 06.11.2017 р. прийнята Постанова про відкриття виконавчого провадження (ВП № 55053715). Однак, вже 28.01.2018 р. державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області винесена Постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі того, що не вдалося виявити майно, на яке можливо звернути стягнення.

В постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року в справі № 6- 887цс17, у пунктах 20,22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) зроблений правовий висновок про те, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - не нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувана на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувана на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувана раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувану можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Тобто, ст.ст. 15. 16. 18 ЦК України ст. ст. 50. 87. 88 закону «Про нотаріат» передбачено захист цивільних прав шляхом учинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне в стягувана право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна.

Отже, ПАТ «ПриватБанк» як кредитор та стягувач, за допомогою нотаріуса, шляхом вчинення виконавчого напису лише частково в позасудовому порядку реалізував своє право на примусове виконання зобов`язання боржником. Зокрема, станом на 22.07.2019 року при зверненні до суду та на момент розгляду справи в суді, заборгованість відповідачки становила 127685,61 грн., що значно перевищує суму заборгованості 21820,96 грн., зазначену у виконавчому написі, в тому числі і по тілу кредиту, яке відповідно до Розрахунку заборгованості складає 11123,09 грн., а за виконавчим написом стягнуто тільки 5642,01 станом на 11.04.2017р..

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі не повернуті, однак частково заборгованість за тілом кредиту в сумі 5642,01 грн. вже була стягнута з відповідачки за Виконавчим написом нотаріуса № 4026 від 13.06.2017р., а також, у зв`язку з вищенаведеною позицією щодо нарахування штрафних санкцій, відповідно до якої не підлягає стягненню з відповідача сума 106428,16 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 3577,90 грн. заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 6056,56 грн. штраф (процентна складова) як різновиду неустойки, тому позовна заява АТ «Приватбанк» підлягає задоволенню частково, в частині стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за тілом кредиту в сумі 5481,08 грн., з урахуванням суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5642,01 грн., стягнутої з неї за виконавчим написом (11 123,09 грн. - 5 642,01 грн. = 5 481,08 грн.).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, також, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору в сумі 82,60 гривень (пр опорційно задоволеним позовним вимогам).

Керуючись ст. ст. ст.ст.12, 81, 141, 247, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст. ст. 509, 526, 527, 530, 549-551, 610-612, 629, 1048-1050, 1054 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» (рах. НОМЕР_2 в ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 305299, ) заборгованість за кредитним договором без номера від 22.04.2010 р., що складається з: заборгованості по простроченому тілу кредиту в сумі 5481,08 грн. (п`ять тисяч чотириста вісімдесят одна грн. 08 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» (рах. НОМЕР_2 в ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 305299, код ЄДРПОУ 14360570) витрати по сплаті судового збору у розмірі 82,60 гривень (вісімдесят дві грн. 60 коп.).

В іншій частині позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» - відмовити

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Баруліна Т. Є.