Номер провадження: 22-ц/813/1290/20
Номер справи місцевого суду: 509/2702/15-ц
Головуючий у першій інстанції Курочка В.М.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Драгомерецького М.М., Дрішлюка А.І.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 квітня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області про визнання недійсними рішень ради, державного акту на право приватної власності на землю, скасування запису про державну реєстрацію, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, відділу Держгеокадастру в Овідіопольському районі Одеської області про визнання неправомірними дій ради, скасування рішень ради, визнання недійсними державних актів на право приватної власності на землю,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 18 червня 2015 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що є сином ОСОБА_3 , якій рішенням Таїровської селищної ради від 11 березня 1998 року №22 надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по АДРЕСА_1 , межі ділянки встановлено 23 жовтня 2003 року, ОСОБА_3 отримано державний акт на право власності на земельну ділянку. На підставі договору дарування від 7 листопада 2003 року ОСОБА_3 земельну ділянку подарувала йому ОСОБА_1 , на підставі договору дарування 22 квітня 2004 року отримав державний акт серія ОД №002744 на право власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:008:0070.

Позивач зазначив, що у кримінальному провадженні за фактом зловживання посадовими обов`язками йому стало відомо, що рішенням Таїровської селищної ради від 21 жовтня 1999 року №13 надано ОСОБА_2 у постійне користування для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд земельну ділянку площею 0,10 га, розташовану по АДРЕСА_1 , рішенням ради від 24 грудня 1999 року №3 ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га, як таку, що розташована по АДРЕСА_1 , але вже в житловому масиві «Совіньйон» в с. Мізікевича, на підставі вказаного рішення ОСОБА_2 27 липня 2000 року отримано державний акт Ш-ОД №016448 про право приватної власності на землю.

Позивач ОСОБА_1 просив визнати недійсними рішення Таїровської селищної ради від 21 жовтня 1999 року №13 про надання ОСОБА_2 у постійне користування земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по АДРЕСА_1 ; рішення Таїровської селищної ради від 24 грудня 1999 року №3 про передачу ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по АДРЕСА_1 ; визнати недійсним державний акт серія Ш-ОД №016448, виданий 27 липня 2000 року ОСОБА_2 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,10 га, розташовану по АДРЕСА_1 ; скасувати запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку (т.1 а.с.2-6).

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, звернувшись 28 серпня 2015 року до суду із зустрічним позовом, просив визнати неправомірними дії Таїровської селищної ради щодо передачі ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,10 га, розташованої по АДРЕСА_1 у приватну власність; скасувати рішення Таїровської селищної ради від 11 березня 1998 року №22 про надання ОСОБА_3 у приватну власність земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по АДРЕСА_1 ; визнати недійсним державний акт серія ОД №026773 від 23 жовтня 2003 року на право власності ОСОБА_3 на вказану земельну ділянку; скасувати рішення Таїровської селищної ради від 19 грудня 2003 року №240 щодо видачі ОСОБА_1 державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,10 га, розташовану по АДРЕСА_1 ; визнати недійсним державний акт серія ОД №002744, виданий ОСОБА_1 на земельну ділянку кадастровий номер :008:0070 (т.1 а.с.84-91).

Позивач ОСОБА_1 зустрічний позов не визнав.

Процесуальний рух справи та короткий зміст судових рішень у справі:

у суді першої інстанції:

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 квітня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області від 24 грудня 1999 року №3 про передачу безкоштовно у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по АДРЕСА_1 . У задоволенні решти вимог ОСОБА_1 відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Суд зробив висновок про те, що спірна ділянка була передана оспореним рішенням селищної ради без попереднього її вилучення у ОСОБА_3 , яка до того моменту була законним її власником, що є підставою для визнання незаконним і скасування цього рішення.

Відмовляючи в задоволенні вимог ОСОБА_1 щодо визнання незаконним і скасування рішення селищної ради про надання ОСОБА_2 у постійне користування земельної ділянки в житловому масиві «Чорноморка», суд першої інстанції виходив із того, що цим рішенням права ОСОБА_1 не порушуються, оскільки останній є власником земельної ділянки в житловому масиві «Совіньйон», а не в житловому масиві «Чорноморка».

Інші вимоги ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 суд визнав необґрунтованими.

у суді апеляційної інстанції:

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 13 квітня 2017 року рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 квітня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Таїровської селищної ради про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю, скасування запису про державну реєстрацію скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову. Визнано недійсним виданий ОСОБА_2 Таїровською селищною радою державний акт від 27 липня 2000 року на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,10 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель в АДРЕСА_1 . Скасовано запис про реєстрацію виданого ОСОБА_2 державного акту від 27 липня 2000 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю Таїровської селищної ради. В іншій частині рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 квітня 2016 року залишено без змін.

Частково скасовуючи рішення місцевого суду, апеляційний суд виходив із того, що державний акт на право власності ОСОБА_2 від 27 липня 2000 року був виданий на підставі визнаного незаконним і скасованого рішення селищної ради від 24 грудня 1999 року, тому такий акт повинен бути визнаний недійсним зі скасуванням його державної реєстрації.

Суд апеляційної інстанції погодився з районним судом в іншій частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2

у суді касаційної інстанції:

Постановою Верховного Суду від 22 травня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення апеляційного суду Одеської області від 13 квітня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області про визнання незаконними та скасування рішень селищної ради, визнання недійсним державного акту на право власності на землю та скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно скасувати, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 квітня 2016 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 13 квітня 2017 року в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, ОСОБА_3 , відділу Держгеокадастру в Овідіопольському районі Одеської області про визнання неправомірними дій селищної ради, скасування рішень селищної ради та визнання недійсними державних актів на право власності на землю залишено без змін.

Суд касаційної інстанції виходив з того, що переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції у порушення норм матеріального права не перевірив, чи існували поважні та об`єктивні причини несвоєчасного подання позову ОСОБА_1 , внаслідок чого зробив передчасний висновок про можливість задоволення цих позовних вимог.

Крім того, Верховний Суд зазначив, що встановивши, що спірна земельна ділянка рішенням селищної ради від 11 березня 1998 року була передана у приватну власність ОСОБА_3 , яка подарувала її ОСОБА_1 , суди попередніх інстанцій зробили обґрунтовані висновки про визнання незаконним і скасування рішення селищної ради від 24 грудня 1999 року про передання цієї ж ділянки у приватну власність ОСОБА_2 , визнання недійсним державного акту від 27 липня 2000 року на право власності на земельну ділянку, виданого на ім`я останнього, та скасування запису про реєстрацію зазначеного акту, оскільки дана ділянка не була вилучена у попереднього власника - ОСОБА_3 . Суди правильно врахували, що рішенням селищної ради від 21 жовтня 1999 року ОСОБА_2 у постійне користування надавалася земельна ділянка у житловому масиві «Чорноморка», а не в житловому масиві «Совіньйон», як це зазначено в оскарженому рішенні селищної ради від 24 грудня 1999 року. У зв`язку з наведеним обґрунтованими є висновки судів про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 .

Касаційний суд відхилив аргументи касаційної скарги про те, що ОСОБА_2 отримав раніше державний акт на право власності на землю, ніж ОСОБА_3 , оскільки цей акт був виданий на підставі незаконного рішення органу місцевого самоврядування про передання йому ділянки у приватну власність.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасувати в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним Державного акту №ІІІ-ОД №016448 від 27 липня 2000 року про право приватної власності на земельну ділянку площею 0,10 га в АДРЕСА_1 , виданий на ім`я ОСОБА_2 та в частині скасування запису про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,10 га в АДРЕСА_1 .

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Щодо інших позовних вимог ОСОБА_1 , то суд першої інстанції вважав їх безпідставиними та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Оспорюваним ОСОБА_1 рішенням Таїровської селищної ради від 21.10.1999р. №13 «Про надання в постійне користування ОСОБА_2 земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель в АДРЕСА_1 , не було порушено будь-яких законних прав та інтересів ОСОБА_1 .

Це рішення не стосується будь-яким чином належної ОСОБА_1 земельної ділянки, що розташована в АДРЕСА_1 .

Державний акт ОСОБА_2 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,10 га в АДРЕСА_1 не видавався і відповідно не здійснювалась державна реєстрація права власності ОСОБА_2 на цю земельну ділянку.

ОСОБА_2 був виданий державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,10 га в АДРЕСА_1 , але позовних вимог про визнання його недійсним ОСОБА_1 не заявляв (т. 1, а.с 5-6).

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Однак колегія суддів погодитись з такими висновками суду першої інстанції не може з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у позовній заяві 18 червня 2015 року ОСОБА_1 позовнимі вимоги вказані у наступній редакції: «визнати недійсним рішення Таїровської селищної ради від 21.10.1999 р. №13 про надання ОСОБА_2 в постійне користування земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним рішення Таїровської селищної ради від 24.12.1999 р. №3 про передачу ОСОБА_2 безкоштовно у приватну власність земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд, розташовану за адресо: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним виданий ОСОБА_2 державний акт, бланк серії ІІІ-ОД №016448 від 27.07.2000 р. на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,10 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також скасувати запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на цю земельну ділянку».

27 квітня 2016 року до Овідіопольського районного суду Одеської області від ОСОБА_1 надійшла промова у судових дебатах, в якій зазначено, що позивач за первісним позовом просить позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити, визнати недійсним рішення Таїровської селищної ради №13 від 21 жовтня 1999 року, за яким було вирішено надати в постійне користування земельеу ділянку ОСОБА_2 , площею 0,10 га в АДРЕСА_1 для будівницта індивідуального житлового будинку; визнати недійсним рішення Таїровської селищної ради №3 від 24 грудня 1999 року, за яким вирішено передати ОСОБА_2 безкоштовно в приватну вланість раніше надату в постійне користування земельну ділянку площею 0,10 га в АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлвого будинку; визнати недійсним виданий ОСОБА_2 . Державний акт №ІІІ-ОД №016448 від 27 липня 2000 року на право приватної власності на землю - земельну ділянку площею 0,10 га в АДРЕСА_1 ; скасувати запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,10 га в АДРЕСА_1 .

Враховуючи обставини справи та досліджуючи докази у їх сукупності, апеляційний суд дійшов до висновку, що ОСОБА_1 у позовній заяві допустив технічну описку і замість ж/м «Совійон» помилково вказав ж/м «Чорноморка».

Вказану технічну помилку було виправлено під час судових дебатів, в яких заявлено дійсну волю позивача щодо спірних правовідносин, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо позовної давності, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 71 ЦК УРСР (у редакції, чинній на час прийняття оскарженого рішення селищної ради від 24 грудня 1999 року та видання на ім`я ОСОБА_2 державного акту від 27 липня 2000 року) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін (стаття 75 ЦК УРСР у редакції, чинній на час прийняття оскарженого рішення селищної ради від 24 грудня 1999 року та видання на ім`я ОСОБА_2 державного акту від 27 липня 2000 року).

Згідно зі статтею 80 ЦК УРСР (у редакції, чинній на час прийняття оскарженого рішення селищної ради від 24 грудня 1999 року та видання на ім`я ОСОБА_2 державного акту від 27 липня 2000 року) закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові.

Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Таким чином, ЦК УРСР 1963 року не передбачав застосування наслідків спливу позовної давності за заявою сторони у справі, суд при розгляді справи повинен застосувати наслідки пропуску позовної давності без заяви сторони.

У разі, якщо позивач заявив декілька позовних вимог, то питання застосування позовної давності, початку її перебігу та спливу має вирішуватися щодо кожної позовної вимоги окремо.

Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 372/1988/15-ц (провадження № 14-172цс18).

В той же час відповідно до ст. 76 ЦК УРСР 1963 року Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 подав позов у червні 2015 року.

Однак про існування спірної ситуації щодо земельної ділянки, яка є предметом спору у вказаній цивільній справі, ОСОБА_1 дізнався у 2014 році з матеріалів кримінального провадження та представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 також підтвердила у судовому засіданні суді апеляційної інстанції, яке відбулось 21 жовтня 2020 року, те, що її клієнт також про цю спірну ситуацію саме у 2014 році, після того, як громадянин ОСОБА_2 подав заяву про вступ у члени ГО ОВ «Совіньон-3», яка датована 19.07.2014р., що підтверджується довідкою ГО ОВ «Совіньон-3» (т. 1, а.с. 150).

Таким чином, у суду апеляційної інстанції не має підстав для застосування наслідків пропущення позовної давності.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення в частині визнання недійсним Державний акт №ІІІ-ОД №016448 від 27 липня 2000 року про право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,10 га в АДРЕСА_1 , виданий на імя ОСОБА_2 , та скасування запису про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,10 га в АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 квітня 2016 року скасувати в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним Державного акту №ІІІ-ОД №016448 від 27 липня 2000 року про право приватної власності на земельну ділянку площею 0,10 га в АДРЕСА_1 , виданий на ім`я ОСОБА_2 та в частині скасування запису про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,10 га в АДРЕСА_1 .

Ухвалити у справі нове рішення в цій частині, яким визнати недійсним Державний акт №ІІІ-ОД №016448 від 27 липня 2000 року про право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,10 га в АДРЕСА_1 , виданий на імя ОСОБА_2 .

Скасувати запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,10 га в АДРЕСА_1 .

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 02 листопада 2020 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дрішлюк