Справа № 645/4321/20
Провадження № 2/645/1728/20

03 листопада 2020 року м. Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Сілантьєвої Е.Є.
за участю секретаря судових засідань Ятлової Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Акціонерне товариство Комерційний Банк "ПРИВАТБАНК" (далі за текстом АТ КБ "ПРИВАТБАНК") звернулося до суду з позовом, яким просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь, заборгованість за кредитним договором б/н від 15.02.2012 року в розмірі 7 739,83 грн., а також судовий збір в розмірі 2102,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ОСОБА_2 звернулась до АТ КБ "ПРИВАТБАНК" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим, підписала Заяву б/н від 15.02.2012 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 5500,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором, та в межах встановленого кредитного ліміту.
Проте, в період дії кредитного договору відповідач не дотримувалась його умов, внаслідок чого в неї перед позивачем виникла заборгованість.
Рішенням п.д. Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 28.11.2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" заборгованість в розмірі 14 751,47 грн.

Оскільки з ОСОБА_1 було стягнено заборгованість за кредитним договором в період з дати укладення кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні, тобто з 15.02.2012 року по 31.10.2014 року, то за період після подання позовної заяви від 14.11.2014 року з 15.11.2014 року по 30.06.2020 року, у зв`язку із простроченою сумою заборгованості у розмірі 5 499,44 грн., відповідач має заборгованість у розмірі 7 736,83 грн., яка складається з:

-6811,63 грн. індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання;

-928,20 грн. 3% річних від простроченої суми.

На теперішній час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, у зв`язку із чим АТ КБ "ПРИВАТБАНК" змушений звернутись до суду із позовом.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.08.2020 року відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

В судове засідання представник позивача, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не з`явився, у позовній заяві представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Міроєвський Є.Є. просив розглядати справу за відсутності представника позивача, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечував.

В судове засідання ОСОБА_1 , яка належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи, не з`явилась, про причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності та відзиву на позов не подала. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, як що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

В ст. 275 ЦПК України визначені строки розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з одним із принципів судочинства визнано пріоритет публічного інтересу над приватним. Безпідставне умисне затягування розгляду справи нівелює завдання ЦПК України, яким є охорона прав і свобод громадян, зміцнення законності та виховання громадян.

Крім того, недотримання строків розгляду справ порушує конституційне право на судовий захист і негативно впливає на ефективність та авторитет судової влади.

Будучи обізнаним про розгляд справи судом, відповідач відзиву та жодних доказів не подав, а тому розгляд справи здійснений судом на підставі наявних доказів, що містяться в матеріалах справи.

Від позивача АТ КБ «ПриватБанк» з поданням позовної заяви надійшло клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Інших заяв, клопотань сторони суду не надали.

Інші процесуальні дії суд не здійснював.

За наявності одночасного існування умов, передбачених положеннями ст.280 ЦПК України, суд вважав можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував позивач АТ КБ «ПриватБанк».

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.

Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до укладеного договору б/н від 15 лютого 2012 року, у вигляді анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, ОСОБА_1 звернулась за наданням банківських послуг та отримала кредит у розмірі 5 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 «Умов та правил надання банківських послуг» позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Встановлено, що в період дії кредитного договору відповідач не дотримувалася умов кредитного договору, у зв`язку із чим рішенням п.д. Третейського суду при асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 28.11.2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором №SAMDN9573 від 15.02.2012 року в сумі 14 751,47 грн.

Прострочена сума заборгованості становить 5 499,44 грн.

Рішенням п.д. Третейського суду при асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 28.11.2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором за період з 15.02.2012 року (дати укладення договору) по 31.10.2014 року (дата поточної заборгованості за рішенням суду), проте за період після подання позовної заяви від 14.11.2014 року, а саме з 15.11.2014 року по 30.06.2020 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 7 739,83 грн., яка складається з:

-6 811,63 грн. індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання;

-928,20 грн. 3% річних від простроченої суми.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Відповідні висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, де зазначено про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

За наведеного, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити.

Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

За частиною першою вищевказаної статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно наявного в матеріалах справи платіжного доручення від 21.07.2020 року, за подання до суду позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» сплачено судовий збір в розмірі 2102,00 грн., який підлягає стягненню із ОСОБА_1 на його користь.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 625, 1054 ЦК України, ст.ст. 13, 76-80, 133, 141, 247, 263-265,280 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Лозівським МРВ УМВС України в Харківській обл. 21.01.1999 року) на користь Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» (, рах. № НОМЕР_3 , МФО № 305299, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. М. Грушевського, 1Д, адреса для кореспонденції: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50) заборгованість за кредитним договором б/н від 15.02.2012 року у розмірі 7 739 (сім тисяч сімсот тридцять дев`ять) гривень 83 копійки, яка складається з:

-6811,63 грн. індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання;

-928,20 грн. 3% річних від простроченої суми.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Лозівським МРВ УМВС України в Харківській обл. 21.01.1999 року) на користь Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» (, рах. № НОМЕР_3 , МФО № 305299, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. М. Грушевського, 1Д, адреса для кореспонденції: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50) судовий збір у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні 00 копійок.

Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. ст. 284-285 ЦПК України.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач АТ КБ «Приват Банк», , рах. № НОМЕР_3 , МФО № 305299, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. М. Грушевського, 1Д, адреса для кореспонденції: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50,

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остання відома адреса мешкання АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Лозівським УМВС України в Харківській обл. 21.01.1999 року.

Повний текст судового рішення складено 3 листопада 2020 року.

Головуючий суддя -