УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Гаврилової О.В.

за участю секретаря - Передрій І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 серпня 2016 року в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

25 серпня 2016 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено заочне рішення в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яким вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором №R9В від 19.01.2012 р. в сумі

670 826,92 грн. та судові витрати в розмірі 10 064,41 грн., а всього на загальну суму

680 891 гривня 33 копійки.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, 10 червня 2020 року відповідач

ОСОБА_1 направив на адресу суду заяву про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 серпня 2016 року. Обґрунтовуючи підстави для скасування заочного рішення суду відповідач посилається на те, що він не був повідомлений належним чином про відкриття провадження у справі та про час і місце розгляду справи, також вважає, що у суду були підстави для відмови в задоволенні позову, оскільки сплив строк позовної давності, крім того, позивачем були змінені терміни повернення кредиту, тому у кредитора були відсутні підстави для нарахування процентів. Зазначає, що копію заочного рішення він отримав 05 червня 2020 року в архіві суду, тому, як убачається з прохальної частини заяви про перегляд заочного рішення, просить поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 серпня 2016 року.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 заяву про перегляд заочного рішення підтримав, просив суд її задовольнити з підстав, викладених у заяві про перегляд заочного рішення та в долученому до матеріалів справи клопотанні про застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду, надав усні пояснення аналогічні викладеним у вказаних заяві та клопотанні.

Представник позивача АТ «ВТБ Банк» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи позивач повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань не надав.

Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви. (ч.1 ст.287 ЦПК України)

Суд, вислухавши пояснення представника заявника, оцінивши доводи заяви, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У ч.3 ст.3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 232 ЦПК України, в редакції яка діяла на момент ухвалення заочного рішення суду, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, лише сукупність зазначених обставин є підставою для скасування заочного рішення як в порядку ст. 232 ЦПК України, в редакції яка діяла на момент ухвалення заочного рішення суду, так і в порядку ст. 288 ЦПК України в теперішній редакції.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо БегеерБ.В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява №14448/88, § 33).

У судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_1 належним чином не був повідомлений про розгляд справи в суді, оскільки відомості про отримання відповідачем копії ухвали про відкриття провадження з копією позовної заяви та долученими документами у справі в матеріалах справи відсутні, направлені документи повернулися з поштового відділення без вручення (т.1 а.с.37), направлена судом на адресу відповідача повістка про виклик до суду також повернулась з поштового відділення без відмітки про вручення адресату (т.1 а.с.35).

Водночас, з`ясування поважності причин неявки відповідача в судове засідання та (або) не повідомлення ним про причини неявки, а також не подання відзиву на позовну заяву (заперечень на позов) з поважних причин не може бути безумовною підставою для скасування заочного рішення.

Для цього відповідач має вказати докази, які мають значення для справи, та можуть привести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково, або до його зміни. Тобто, якщо б ці докази були відомі суду при розгляді справи, то у справі було б ухвалено інше рішення.

Наявність вищенаведених обставин повинна бути у їх сукупності, при відсутності хоча б однієї з них, заочне рішення скасуванню не підлягає.

Викладені в заяві про перегляд заочного рішення твердження про те, що позивачем були змінені терміни повернення кредиту, тому у кредитора були відсутні підстави для нарахування процентів, спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Так, в листі-вимозі банку №6056/1-2.94 від 20 липня 2015 року викладено вимогу негайного виконання відповідачем порушеного зобов`язання та сплати заборгованості протягом 30 календарних днів від дати отримання цього повідомлення (т.1 а.с.20). Проте вказаний лист-вимога ОСОБА_1 отримана не була, поштове відправлення повернулось з поштового відділення без вручення з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (т.1 а.с.21), доказів отримання заявником вказаної вимоги суду не надано.

Що стосується доводів заяви про сплив строк позовної давності, слід зазначити, що згідно правового висновку, викладеного Великою палатою Верховного Суду в постанові

від 17 квітня 2018 року в справі №200/11343/14-ц, якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалив у ній заочне рішення, відповідач був вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. Якщо суд першої інстанції відмовив у задоволенні цієї заяви, відповідач міг заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася у суді першої інстанції.

Щодо викладених у заяві доводів про неправильне визначення позивачем розміру заборгованості, то вказані міркування не можуть слугувати підставами, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, оскільки всі наявні в справі докази були предметом дослідження під час розгляду справи судом, що відображено безпосередньо в рішенні суду, а заявник обмежився лише викладенням власних міркувань щодо переоцінки наявних у справі доказів, які досліджено судом та покладено в основу судового рішення.

Отже відповідач не подав нових доказів, на підставі яких суд встановив би наявність або відсутність обставин (фактів), та які мають істотне значення для правильного вирішення справи, та які б були підставою для скасування заочного рішення, а послався на ті докази, які фактично були предметом дослідження під час розгляду справи.

В той же час, викладені в заяві доводи та обставини у своїй сукупності не можуть слугувати належними доказами, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, оскільки викладені факти являються по суті запереченнями відповідача у справі.

У відповідності до ч. 3 ст.287 ЦПК України, у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Оскільки заявником не надано доказів, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи, що є обов`язковою умовою для скасування заочного рішення в порядку ст. 288 ЦПК України, з огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення заяви відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва

від 25 серпня 2016 року в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Згідно ч. 4 ст. 287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Разом з тим, відповідно до п.п. 13 п.1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 231 ЦПК України, в редакції яка діяла на момент ухвалення заочного рішення суду, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 258-260, 287, 288, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суд-

п о с т а н о в и в:

Заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 серпня 2016 року в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.

Роз`яснити заявнику, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 02 листопада 2020 року.

С у д д я