ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 594/531/20Головуючий у 1-й інстанції Зушман Г.І.
Провадження № 22-ц/817/862/20 Доповідач - Ходоровський М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Ходоровський М.В.

суддів - Гірський Б. О., Бершадська Г. В.,

секретаря - Панькевич Т.І.

з участю - позивача ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2

представника відповідачів ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_3 на рішення Борщівського районного суду від 22 липня 2020 року (головуючий суддя Зушман Г.І., повний текст рішення складено 27липня 2020 року) у справі № 594/531/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, спричиненої злочином,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої злочином, в якому, після збільшення позовних вимог, просила стягнути з відповідачів 45331,15 грн. матеріальної шкоди та 200 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що ОСОБА_6 , що є сином відповідачів, вчинив кримінально карне діяння, передбачене ч.2 ст.121 КК України. В результаті умисних дій ОСОБА_6 її чоловік ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, перелому кісток склепіння та основи черепа, забою головного мозку, від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Вона, як потерпіла у справі, через неправомірні дії ОСОБА_6 зазнала як матеріальної так і моральної шкоди. На лікування чоловіка нею було витрачено 2202,15 грн.; на придбання домовини - 5000,00 грн.; на поминальні обіди - 23129,00 грн.; встановлення пам`ятника - 15 000,00 грн., а всього матеріальна шкода, понесена нею, становить 45331,15 грн. Також їй завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких зазнала у зв`язку із смертю чоловіка і яку оцінює у 200 000,00 грн. . ОСОБА_6 , відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №514 від 22 серпня 2018 року, в момент скоєння злочину страждав стійким хронічним психічним захворюванням у вигляді параноїдної шизофренії, безперервного типу перебігу, зі стабільним дефектом та не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Батьки ОСОБА_6 , з якими він проживає, відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 знали про хворобу сина, проте не вживали жодних заходів для його лікування та запобігання спричинення шкоди.

Рішенням Борщівського районного суду від 22 липня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 22 665,58 грн. на відшкодування майнової шкоди, 15 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, 352,40 грн. на відшкодування понесених судових витрат, всього 38 017,98 грн. Стягнуто з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_1 22 665,58 грн. на відшкодування майнової шкоди, 15 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, 352,40 грн. на відшкодування понесених судових витрат, всього 38 017,98 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 352,40 грн. судового збору в користь держави. Стягнуто з ОСОБА_5 352,40 грн. судового збору в користь держави.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не звернув увагу, що предметом позову є відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, яка в момент її завдання не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, а не відшкодування шкоди, завданої вчиненням злочину. Різниця полягає у праві відповідача, відповідно до ч.4 ст. 1193 ЦК Ураїни, клопотати про зменшення розміру відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення. Суд не взяв до уваги доводи відповідачів про те, що вони не знали про психічний розлад або недоумство сина а тому не є відповідальні за вимогами позивача. Суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги письмові докази, надані позивачем, що підтверджують розмір понесених нею матеріальних витрат, оскільки такі є неналежними та не достовірними. Довідка, видана ФОП ОСОБА_8 , про те, що останньою був приготовлений поминальний обід, не є документом бухгалтерського обліку, а тому не може слугувати доказом розміру понесених позивачем витрат. Відповідачі є особами похилого віку, за станом здоров`я обоє потребують постійного стороннього догляду. ОСОБА_5 самостійно пересуватися не може. Обоє є одержувачами пенсії за віком. Доходом є також одноразова за рік орендна плата за користування земельними ділянками (паями) загальною площею 2,81 га. Проживають відповідачі вдвох, ОСОБА_4 обробляє по можливості присадибну ділянку, де займаються городництвом для власного споживання та утримають для себе птицю. Основна частина коштів витрачається на придбання продуктів харчування, оплату за користування електроенергією, придбання палива на зимовий період. За наявності низки захворювань значну частину коштів витрачають на придбання ліків. Окрім того, змушені нести витрати на сина, який утримується в спеціалізованому закладі з надання психічної допомоги в м.Дніпро, адже їх син ОСОБА_6 не є одержувачем пенсії по інвалідності, власних збережень не має.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що ОСОБА_6 постійно проживав разом із батьками, останнім було відомо про його психічний розлад, але ними не було вжито заходів щодо надання йому психіатричної допомоги у встановленому законом порядку. Суд вірно не взяв до уваги доводи відповідачів про те, що вони не передбачали можливість заподіяння їхнім сином тілесних ушкоджень її чоловікові, оскільки відповідачі, в першу чергу, як батьки, повинні були звернутись до психіатричного закладу із заявою про психічний огляд сина та його госпіталізацію, а тому суд вірно прийняв рішення про покладення обов`язку на них по відшкодуванню моральної та майнової шкоди, яка була завдана їй неправомірними діями їхнього сина, внаслідок чого вона втратила чоловіка, понесла витрати на його лікування та поховання.

У судовому засіданні представник відповідачів апеляційну скаргу підтримала, позивачка ОСОБА_1 та її представник заперечили відносно апеляційної скарги та пояснили, що рішення суду є законним, обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Встановлено, що ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 15 лютого 2019 року в справі № 594/996/18, залишеною без змін ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 24 квітня 2020 року, застосовано відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді його госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом. У задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 відмовлено. Суд дійшов висновку про вчинення ОСОБА_6 кримінально карного діяння, яке підпадає під ознаки ч.2 ст. 121 КК України - умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_7 . Судом було встановлено, що 12 червня 2018 року біля 19.00 год. ОСОБА_6 , знаходячись на узбіччі дороги вулиці Шевченка, що в с.Панівці Борщівського району Тернопільської області, поряд із домогосподарством АДРЕСА_1 , де проживає, під час суперечки, яка переросла у конфлікт, з ОСОБА_7 , наніс останньому декілька ударів дерев`яною палицею в область голови та тулуба, тим самим спричинивши тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого.

Зі змісту вищевказаної ухвали Борщівського районного суду також встановлено, що згідно висновку судово-психіатричного експерта № 514 від 22.08.2018 року, ОСОБА_6 в момент скоєння кримінального правопорушення страждав стійким хронічним психічним захворюванням у вигляді параноїдної шизофренії безперервного типу перебігу, зі стабільним дефектом. На момент скоєння злочину не усвідомлював своїх дій та не міг керувати ними. В даний час ОСОБА_6 страждає параноїдною шизофренією безперервного типу перебігу зі стабільним дефектом. В даний час не усвідомлює значення своїх дій та не може керувати ними, за своїм психічним станом представляє суспільну небезпеку для інших осіб і потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом.

Постановою Верховного суду від 25 лютого 2020 року в справі №594/996/18 ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 24 квітня 2019 року та в порядку ч. 2 ст. 433 КПК України ухвалу Борщівського районного суду Тернопільської області від 15 лютого 2019 року відносно ОСОБА_6 в частині вирішення цивільного позову скасовано та призначено в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

ОСОБА_6 є сином відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які проживали разом з ним, знали про його психічне захворювання.

Позивачка ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_7 являлися подружжям, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_1 .

На підтвердження понесених витрат на лікування ОСОБА_7 позивачкою надано довідку Мельнице-Подільської номерної районної комунальної лікарні № 6 про те, що ОСОБА_7 знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні з 13 червня по 15 червня 2018 року. У довідці також зазначений перелік медикаментів, які було використано за час лікування на загальну суму 1052,15 грн.

Крім того, на підтвердження понесених витрат на лікування позивачкою надано квитанцію №050 від 15 червня 2018 року, видану ФОП ОСОБА_9 , згідно якої від ОСОБА_7 прийнято грошові кошти в сумі 1150,00 грн. за проведення МРТ голови.

Придбання позивачкою ОСОБА_1 труни на суму 5000,00 грн. підтверджується накладною від 17 червня 2018 року, виданою ПП ОСОБА_10 .

За даними акту продажу №1, затвердженого керівником підприємства ПП Клим О.П. від 23 липня 2018 року, ОСОБА_1 23 липня 2018 року було придбано товару (калачів та цукерок) на загальну суму 879,00 грн.

Згідно довідки -розписки ОСОБА_8 (свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серія ВОО №450803 від 14 березня 2005 року) нею було приготовлено поминальний обід 18 червня 2018 року і 24 липня 2018 року з приводу смерті ОСОБА_7 на 185 осіб на суму 22 250,00 грн.

Відповідачами надано до матеріалів справи акт обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_4 від 23 квітня 2020 року, складений комісією Панівецької сільської ради та довідку Панівецької сільської ради від 23 квітня 2020 року №294, згідно яких ОСОБА_4 1941 року народження, пенсіонерка, проживає разом із чоловіком ОСОБА_5 , 1950 року народження, пенсіонером, який хворіє не може самостійно пересуватися. У господарстві зареєстрований син ОСОБА_6 , який у даний час знаходиться у психіатричній лікарні в м.Дніпро.

За даними довідок центру первинної медико-санітарної допомоги Кудринецької амбулаторії загальної практики від 23 квітня 2020 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 хворіють, перебувають на обліку у сімейного лікаря з приводу ряду хвороб.

Постановляючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 не усвідомлюючи значення своїх дій у зв`язку з психічним розладом здоров`я 12 червня 2018 року спричинив ОСОБА_7 тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть останнього, у зв`язку з чим дружина померлого - позивачка ОСОБА_1 понесла витрати на лікування та поховання померлого в розмірі 45331,15 грн. та їй заподіяна моральна шкода у розмірі 30000 грн., відповідальними за шкоду є відповідачі батьки ОСОБА_6 .

Повністю з таким висновком суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність.

Пунктом третім частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно ч. 2 ст. 1186 ЦК України якщо шкоди було завдано особою, яка не усвідомлювала своїх дій та (або) не могла керувати ними у зв`язку з психічним розладом або недоумством, суд може постановити рішення про відшкодування шкоди її чоловіком (дружиною), батьками, повнолітніми дітьми, якщо вони проживали разом з цією особою, знали про її психічний розлад або недоумство, але не вжили заходів щодо запобігання шкоді.

Відповідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника.

Згідно ст.2 ЗУ «Про поховання та похоронну справу»`від 10 липня 2003 року, поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що витрати на проведення поминальних обідів, які проводяться після поховання, не підлягають відшкодуванню.

Таким чином, рішення суду в частині стягнення витрат на поминальний обід в сумі 23129 грн. слід змінити - відмовити у задоволенні зазначеної позовної вимоги, в решті рішення суду залишити без змін.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що відповідачам, які проживали разом із сином ОСОБА_6 , не було відомо про психічний розлад у сина є безпідставні, вони не підтвердженні належними та допустимими доказами та спростовуються матеріалами справи.

Стосовно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 35 ч.1, 259 ч.1.2.8, 374 ч.1 п.2, 376, 381 ч.1,3, 382 - 384, 389 ч.1 п. 2, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Борщівського районного суду від 22 липня 2020 року в частині стягнення в користь ОСОБА_1 з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 22 665,58 грн. на відшкодування майнової шкоди змінити, зменшивши суму стягнення майнової шкоди в користь ОСОБА_1 з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до суми по 11101,08 грн. Рішення суду в частині стягнення в користь ОСОБА_1 з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 15000 грн. на відшкодування моральної шкоди та на відшкодування понесених судових витрат по 352,40 грн. залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 листопада 2020 року.

Головуючий

Судді