Ухвала

02 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 490/4184/17

провадження № 61-13809 ск 20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2020 року

та постанову Миколаївського апеляційного суду від 02 вересня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Держгеокадастру України, Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, Відділу Держгеокадастру в Новоодеському районі Миколаївської області, Новоодеської міської ради Миколаївської області про відшкодування майнової і моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Держгеокадастру України, Головного управління Держгеокадастру

у Миколаївській області, Відділу Держгеокадастру в Новоодеському районі Миколаївської області, Новоодеської міської ради про відшкодування моральної та майнової шкоди, завданої протиправним діями, рішеннями органу державної влади.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 травня

2017 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 червня

2017 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 червня 2017 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 грудня

2019 року цивільну справу передано для розгляду до Ленінського районного суду м. Миколаєва.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2020 року, залишеною без змін постановою Миколаївського апеляційного суду

від 02 вересня 2020 року, закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Держгеокадастру України, Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, Відділу Держгеокадастру

в Новоодеському районі Миколаївської області, Новоодеської міської ради про відшкодування моральної та майнової шкоди.

14 вересня 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 02 вересня 2020 року (надійшла до суду 18 вересня 2020 року), в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким зобов`язати виконати постанову Миколаївського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду

від 07 жовтня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків, а саме запропоновано надати уточнену касаційну скаргу з зазначенням підстав (підстави) касаційного оскарження, та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи, уточнити анкетні дані заявника та сплатити судовий збір. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

30 жовтня 2020 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року, у якій вона вказала свої анкетні дані та надала уточнену касаційну скаргу.

Проте вимоги ухвали суду касаційної інстанції виконано не в повному обсязі, а саме, не надано доказів сплати судового збору.

Разом з уточненою касаційною скаргою заявник надала заяву, в якій вказала, що вона є непрацездатною особою та її дохід складає 2 000,00 грн на місяць, та зазначила, що оскільки вона не працює, то не повинна сплачувати судовий збір, вважаючи вимоги суду про сплату судового збору незаконними.

Стаття 8 Закону України «Про судовий збір» передбачає, що суд може своєю ухвалою зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті, враховуючи майновий стан сторони.

Однак ОСОБА_1 не подала до Верховного Суду клопотання про звільнення від сплати судового збору, а також не надала жодних доказів, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру її річного доходу, або інші письмові докази тяжкого матеріального становища. Надані заявником пояснення не є доказами на підтвердження зазначених нею обставин.

Відповідно до частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Враховуючи викладене вище, зазначений в ухвалі Верховного Суду

від 07 жовтня 2020 року строк для усунення недоліків слід продовжити та повідомити про це заявника.

Керуючись статтями 127, 185, 388 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Продовжити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків, вказаний в ухвалі Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В. Коломієць