Справа № 428/8440/20
Провадження №6/428/303/2020
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

09 жовтня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Суддя Сєвєродонецького міського суду Луганської області Шубочкіна Т.В., розглянувши матеріали заяви Головного управління ДПС у Луганській області про заміну сторони у виконавчому провадженні з примусового виконання вимоги №Ф-43-17У від 12.12.2018, виданої Головним управлінням ДФС у Луганській області, про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 недоїмки у розмірі 8942,36 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Луганській області звернулось до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні з примусового виконання вимоги №Ф-43-17У від 12.12.2018, виданої Головним управлінням ДФС у Луганській області, про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 недоїмки у розмірі 8942,36 грн.

Розглянувши подану заяву та додані до неї матеріали, суддя вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Разом з тим, відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Акти, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, установлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Конституційний Суд України у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 надав конституційне тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України. Так, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Конституційний Суд України зазначив, що КАС регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Крім того, Конституційний Суд України в Рішенні від 25 листопада 1997 року № 6-зп сформулював правову позицію, за якою удосконалення законодавства в контексті статті 55 Конституції України має бути поступовою тенденцією, спрямованою на розширення судового захисту прав і свобод людини, зокрема судового контролю за правомірністю й обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень (пункт 2 мотивувальної частини). Ця правова позиція кореспондується з положеннями статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року щодо ефективного засобу юридичного захисту від порушень, вчинених особами, які здійснюють свої офіційні повноваження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно із частиною першою статті 4 КАС адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, тобто спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Отже, суд зазначає, що критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

З матеріалів заяви вбачається, що дані правовідносини виникли у зв`язку з необхідністю виконання вимоги про сплату боргу №Ф-43-17У, що видана Головним управлінням ДФС у Луганській області.

Відповідно до абзацу 3 пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців).

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що завданнями центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, є забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску.

Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», податкові органи мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», рішення, прийняті податковими органами та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Абзацами 4 та 5 частини 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Отже, з системного аналізу наведених норм вбачається, що за своєю правовою природою вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом, тобто підлягає обов`язковому виконанню для особи якої вона стосується, та яка видається податковим органом з метою здійснення ним своїх владних (управлінських) функцій з адміністрування, в порядку податкового контролю, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Враховуючи наведене суд вважає, що в даному випадку, усі правовідносини, що виникають з приводу винесення, оскарження та виконання вимоги про сплату недоїмки №Ф-43-17У, виданої 12.12.2018 Головним управлінням ДФС у Луганській області, є публічно-правовими, та підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Отже, суд дійшов висновку, що заява Головного управління ДПС у Луганській області про заміну сторони у виконавчому провадженні з примусового виконання вимоги №Ф-43-17У від 12.12.2018, виданої Головним управлінням ДФС у Луганській області, про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 недоїмки у розмірі 8942,36 грн, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, суд дійшов висновку щодо відмови у відкритті провадженні в даній справі.

Згідно із ч. 5 ст. 186 ЦПК України відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Суд роз`яснює заявнику, що розгляд його заяви належить до юрисдикції Луганського окружного адміністративного суду, в порядку адміністративного судочинства.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 19, 186, 258-261 ЦПК України, статтями 2, 14, 19 КАС України суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за заявою Головного управління ДПС у Луганській області про заміну сторони у виконавчому провадженні з примусового виконання вимоги №Ф-43-17У від 12.12.2018, виданої Головним управлінням ДФС у Луганській області, про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 недоїмки у розмірі 8942,36 грн.

Роз`яснити заявнику, що розгляд його заяви належить до юрисдикції Луганського окружного адміністративного суду, в порядку адміністративного судочинства.

Копія ухвали про відмову у відкритті провадження у справі надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Т. В. Шубочкіна