Справа № 132/2522/20
Провадження № 2/132/585/20
РІШЕННЯ

Іменем України

20.10.2020р. Калинівський районний суд Вінницької області у складі: головуючого судді СЄЛІНА Є.В., при секретарі судового засідання ПІДГЕРСЬКІЙ О.В., за участі: позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 адвоката КУНДЕУСА С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області у порядку загального позовного провадження цивільну справу № 132/2522/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням,

ВСТАНОВИВ:

13.08.2020р. до Калинівського районного суду Вінницької області звернулась ОСОБА_3 із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача на її користь в якості заподіяної матеріальної шкоди, а саме втраченого прибутку від оренди земельного паю в розмірі 59531грн.13коп. В обґрунтування цієї вимоги зазначила, що в провадженні Калинівського районного суду Вінницької області перебувала кримінальна справа № 132/1163/20 по обвинуваченню ОСОБА_2 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.364, ч.1 ст.366 КК України. Її батько, ОСОБА_4 був визнаний потерпілим по даній справі, однак ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер, за життя склавши заповіт на її ім`я. Будучи спадкоємцем за заповітом, вона фактично прийняла спадщину після смерті батька. 04.06.2020р. Калинівським районним судом Вінницької області провадження у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_2 закрито з нереабілітуючих обставин, за спливом строку притягнення до відповідальності, при цьому обвинувачена ОСОБА_2 свою вину визнала. Судом у цій кримінальній справі встановлені обставини, які є підставою для задоволення цивільного позову. Так, відповідач ОСОБА_2 будучи службовою особою, всупереч вимог ст.37 Закону України «Про нотаріат» у вересні 2013 року, маючи умисел на підроблення офіційного документу, а саме довідки Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, з метою використання вказаного документу іншою особою, передбачаючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в інтересах своєї дочки ОСОБА_5 , шляхом складання завідомо неправдивих документів, склала офіційний документ, довідку про те, що ОСОБА_5 , як спадкоємець за заповітом прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , вступивши в управління спадковим майном, що підтверджується висновком судово-технічної експертизи та почеркознавчої експертизи № 5906/5907/19-21 від 25.10.2019р., та посвідчила печатками Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, з метою його подальшого використання. Підроблення ОСОБА_2 вказаних офіційних документів призвело до юридичних наслідків, а саме того, що ОСОБА_5 використала вказану довідку та дублікат заповіту, подавши їх до Калинівського районного суду з метою незаконного заволодіння майном земельною часткою (паєм). Дане спадкове майно складається із земельної частки (паю), розміром 2,13 в умовних кадастрових гектарах, що належала померлій тітці батька ОСОБА_6 . Отже, розмір матеріальної шкоди складає згідно оцінки експерта 59531грн.13коп. і визначено як втрачений прибуток від оренди земельного паю. Посилаючись на вимоги ст.ст.22, 1166 ЦК України, звернулась до суду із вказаним позовом, який просить задовольнити.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.08.2020р., вказаний позов переданий на розгляд судді Сєліну Є.В., який своєю ухвалою від 18.08.2020р., відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Предмет та підстава позову не змінювались, позовні вимоги не збільшувались.

Відповідач із відзивом на позовну заяву до суду не звертався.

Відповідно до ухвали судді Калинівського районного суду Вінницької області Сєліна Є.В. від 15.09.2020р, відмовлено у задоволенні заяви позивачу ОСОБА_3 про забезпечення позову в даній цивільній справі.

На підставі ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 22.09.2020р., закрите підготовче провадження у справі, призначено її до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, та просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат КУНДЕУС С.І. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив у їх задоволенні позивачу відмовити, з підстав безпідставності та необґрунтованості.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином в передбаченому законом порядку, із заявою та клопотання щодо відкладення розгляду справи до суду не зверталась.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах цивільної справи докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову позивачу необхідно відмовити, виходячи з наступних підстав:

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що в провадженні Калинівського районного суду Вінницької області перебувало на розгляді кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000358 від 02.07.2018р., за обвинувальним актом, складеним у відношенні ОСОБА_2 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.366 КК України (справа № 132/1163/20).

Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_2 у відповідності до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а також на підставі рішення 5-ої сесії 5-го скликання Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області № 186 від 19.01.2007р., рішення 1-ої сесії 6-го скликання Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області № 4 від 16.11.2010р., рішення 1-ої сесії 7-го скликання Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області № 4 від 12.11.2015р., обрано секретарем Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області. Посаду секретаря Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області ОСОБА_2 обіймала з 19.01.2007р. по 16.11.2017р. ОСОБА_2 ознайомлена 30.12.2010р. з Посадовою інструкцією секретаря сільської ради та виконавчого комітету № 145 від 30.12.2010р. Згідно п.2.10 цієї Посадової інструкції, ОСОБА_2 складає та засвідчує нотаріальні дії, а відповідно до п.2.3, здійснює повноваження сільського голови у випадку, передбаченому ч.1 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Таким чином, ОСОБА_2 перебуваючи на посаді секретаря Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, була уповноважена на вчинення нотаріальних дій згідно ст.37 Закону України «Про нотаріат». Відповідно до примітки 1 до ст.364 КК України, ОСОБА_2 як секретар Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області була наділена організаційно-розпорядчими обов`язками щодо здійснення нотаріальних дій та адміністративно-господарськими обов`язками у випадку відсутності сільського голови. Так, ОСОБА_2 будучи службовою особою, всупереч вимог ст.37 Закону України «Про нотаріат», у вересні 2013 року, маючи умисел на підроблення офіційного документа, а саме довідки Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, з метою використання вказаного документа іншою особою, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, в інтересах своєї дочки ОСОБА_5 , шляхом складання завідомо неправдивих документів, склала офіційний документ та посвідчила своїм особистим підписом довідку, видану виконавчим комітетом Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області про те, що ОСОБА_5 , як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , вступивши в управління спадковим майном, що підтверджується висновком судово-технічної та почеркознавчої експертизи № 5906/5907/19-21 від 25.10.2019р. та посвідчила печатками Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, з метою його подальшого використання. Підроблення ОСОБА_2 вказаного офіційного документа, призвело до юридичних наслідків, а саме того, що ОСОБА_5 використала вказану довідку, подавши її до Калинівського районного суду Вінницької області, з метою незаконного заволодіння майном, а саме земельною часткою (паєм) ОСОБА_6 . Вказана довідка, за особистим підписом ОСОБА_2 , стала підставою для прийняття Калинівським районним судом Вінницької області рішення про визнання права власності земельної частки (паю) в селі Слобідка Калинівського району Вінницької області розміром 2,13 в умовних кадастрових гектарах, яка належала ОСОБА_6 за ОСОБА_5 . Таким чином, ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, а саме в службовому підробленні, тобто складанні і видачі завідомо неправдивих документів. Крім того, ОСОБА_2 перебуваючи на посаді секретаря Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, будучи службовою особою, маючи умисел на зловживання службовим становищем, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в інтересах третіх осіб, своєї дочки ОСОБА_5 , використовуючи своє службове становище всупереч інтересам служби, достовірно знаючи, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вересні 2013 року підробила в невстановленому досудовим розслідуванням місці, шляхом складання завідомо неправдивих документів, офіційний документ, а саме довідку видану виконавчим комітетом Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, посвідчивши її своїм особистим підписом та засвідчивши печатками Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області. ОСОБА_2 усвідомлювала, що вчинення нею протиправних дій стане підставою для отримання ОСОБА_5 у власність спадщини, а саме земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,13 в умовних кадастрових гектарах, що розташована в адміністративних межах села Слобідка Калинівського району Вінницької області. Тим самим, ОСОБА_2 фактично змінила та порушила порядок спадкування щодо переходу після смерті ОСОБА_6 майна до спадкоємців, чим завдала ОСОБА_4 істотної шкоди 59531грн.13коп., що у 104 рази перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, станом на 2013 рік, що є істотною шкодою, відповідно до примітки до ст.364 КК України, позбавивши ОСОБА_4 права на отримання у власність земельної частки паю. Таким чином, ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, а саме в зловживанні службовим становищем, тобто умисному, в інтересах третіх осіб, використанні службовою особою службовим становищем всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян (в редакції Закону № 3207-VІ від 07.04.2011р.).

Відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 04.06.2020р., звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.364, ч.1 ст.366 КК України, на підставі п.п.2, 3 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення її до кримінальної відповідальності. Закрите кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000358 від 02.07.2018р. відносно ОСОБА_2 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.366 КК України.

З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 01.04.2020р. виконавчим комітетом Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, встановлено, що ОСОБА_4 , який мав статус потерпілої особи в кримінальному провадженні № 0000358 від 02.07.2018р., помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Слобідка Калинівського району Вінницької області.

Згідно тексту заповіту, посвідченого 10.03.2020р. секретарем Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області Баранською В.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 90, ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробив заповідальне розпорядження, згідно якого заповів все своє майно ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 будучи дочкою померлого (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане 30.10.1985р. відділом ЗАГС Хмільницького міськвиконкому Вінницької області; свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 , видане 23.09.2007р. відділом РАЦС по м. Хмільнику Хмільницького міжрайонного управління юстиції Вінницької області; паспорт серії НОМЕР_4 , виданий 17.11.2007р. Хмільницьким МВ УМВС України у Вінницькій області), та спадкоємцем за заповітом, в передбачений законом шестимісячний строк звернулась до Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області із заявою про прийняття спадщини, яка була посвідчена 13.08.2020р. секретарем Іванівської сільської ради Калинівського району Вінницької області Баранською В.В. та зареєстрована в реєстрі за № 224.

Вважаючи себе особою, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, позивач ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом, в якому посилаючись на вимоги ч.ч.1, 2, 3 ст.22, ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України, просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь в якості заподіяної матеріальної шкоди, а саме втраченого прибутку від оренди земельного паю в розмірі 59531грн.13коп.

Отже, з поданої позовної заяви вбачається, що позивач ОСОБА_3 просить стягнути матеріальну шкоду (втрачений прибуток від оренди земельного паю), тобто матеріальні збитки (упущену вигоду), з підстав, передбачених ст.ст.22, 1166 ЦК України.

Згідно ч.2 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України, власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За ч.2 ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.

Пленум Верховного Суду України у абз. 1 п. 2 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6 (з наступними змінами) наголосив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Таким чином, зі змісту наведених норм права випливає, що для застосування вимог ст. 1166 ЦК України суд повинен встановити наявність певних обставин, а саме - якими саме неправомірними діями відповідача було заподіяно шкоду позивачу і чи є між цими діями та шкодою безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Наявність (відсутність) зазначених обставин суд повинен встановити за допомогою належних доказів. При цьому суд повинен оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Разом з тим, Верховний Суд звернув увагу на те, що, хоча цивільне законодавство в деліктних правовідносинах і передбачає презумпцію вини завдавача шкоди, однак позивач повинен довести, що протиправні дії вчинено саме тією особою, до якої пред`явлено позов (постанова від 10.06.2019 року у справі № 591/5118/14-ц).

Положеннями ст.1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати завдану шкоду в натурі, (передати річ того самого роду й такої самої якості чи полагодити пошкоджену річ) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, або реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи.

Як вже зазначалось вище, відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч.2 ст.22 ЦК України).

Для стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди необхідно встановити протиправність поведінки відповідача, наявність збитків та їх розмір, причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та заподіяними збитками, а також його вину. Лише одночасна наявність всіх названих елементів дає підстави для стягнення збитків.

Збитки у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються лише тоді, коли особа могла реально отримати вигоду, якби не протиправна поведінка відповідача.

Отже, пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Таким чином, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності.

При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Процесуально-правовий аспект захисту права полягає в тому, що згідно зі ст.19 ЦПК України, загальні суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно вимог ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається з матеріалів цивільної справи позивач на підтвердження своїх позовних вимог надав суду лише копію ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 04.06.2020р. у справі № 132/1163/20, згідно якої звільнено обвинувачену ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.366 КК України на підставі п.п.2, 3 ч.1 ст.49 КК України, а кримінальне провадження № 0000358 від 02.07.2018р. закрите, а також копію обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000358 від 02.07.2018р. відносно ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.366 КК України.

В порушення зазначених вище норм процесуального права, позивачем ОСОБА_3 на підтвердження своїх позовних вимог не надано суду жодних належних та допустимих доказів, зокрема які б містили усі обов`язкові елементи складу цивільного правопорушення.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

З позовної заяви вбачається, що позивач ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом, в якому посилаючись на вимоги ч.ч.1, 2, 3 ст.22, ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України, просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь в якості заподіяної матеріальної шкоди, а саме втраченого прибутку від оренди земельного паю в розмірі 59531грн.13коп.

Позивач, розпорядившись своїми правами на власний розсуд визначила предмет, підстави позову, його обґрунтування, підстав для задоволення якого суд не знайшов.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Ухвалюючи рішення, суд відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, зобов`язаний вирішити питання щодо розподілу судових витрат, понесених сторонами у справі. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати, понесені позивачем, не підлягають стягненню з відповідачів.

Керуючись ч.6 ст.259, ч.ч.1, 6 ст.268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Калинівський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя