Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/1553/20
Провадження № 2/935/553/20
РІШЕННЯ

Іменем України

22 жовтня 2020 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Василенка Р.О., зі секретарем Бех І.О., розглянувши в спрощеному порядку справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за несплату аліментів,-

Встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в обгрунутвання якого вказала, що в період перебування у шлюбі в них народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між ними розірвано, однак відповідач не допомагав утримувати дитину, тому позивач звернулась до суду з вимогою про стягнення аліментів. Рішенням суду від 17.11.2006 р. з відповідача вирішено стягувати 200.00 на утримання їхньої дитини. Станом на 01.07.2020 відповідач належним чином не сплачував аліменти та допустив заборгованість в сумі 8568.50 грн. Поважних причини з яких відповідач допустив заборгованість у нього не має. Просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 8568,50 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що рішенням суду від 17.11.2006 року вирішено стягувати з нього аліменти в розмірі 200, 00 грн., щомісячно на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З моменту порушення виконавчого провадження з листопада 2006 року по вересень 2018 року ним не допускалась заборгованість та додатково допомагав коштами та купував необхідні дитині речі. Заборгованість виникла у зв`язку з внесенням змін до законодавства в частині порядку та розміру стягнення аліментів, про що йому було не відомо. Виконавча служба не здійснила жодних дій щодо стягнення з нього належної суми аліментів. Про наявність боргу відповідачу стало відомо лише в липні 2020 та відповідно сплатив суму боргу. Оскільки він працював офіційно та сплачував аліменти в розмірі 200.00, державна виконавча служба не повідомляла про збільшення розміру аліментів, тому вини відповідача у вказаній ситуації не має. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Позивач подав суду відповідь на відзив, в яких вказала, що відповідач вказує, що не знав про зміни в законодавстві, проте не вказує причин, з яких останній не мав можливості звернутись до органів виконавчої служби з метою дізнатись про стан заборгованості. Крім того, незнання законодавства не є підставою для визнання відсутності вини останнього у невиконанні обов`язків щодо утримання дитини. Сплата заборгованості по аліментах станом на момент подання відзиву на позовну заяву не звільняє відповідача за утворення вказаної заборгованості. Просить стягнути вказану заборгованість.

В своїх запереченнях відповідач зазначив, що з квітня 2018 року він працевлаштований у ФОП ОСОБА_5 та відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» відрахування аліментів здійснюється з фактичного заробітку на підставі постанови державного виконавця, що відповідно зроблено не було. Він сплачував аліменти через відділення поштового зв`язку шляхом відправлення поштових переказів, що не відображається автоматично в базі виконавця, тому звернувся до виконавця для звірки сплачених аліментів. Жодної вини в несплаті аліментів в нього не має, так як це був обов`язок виконавця повідомляти про збільшення розміру аліментів та здійснення дій щодо їх стягнення в належному розмірі.

Суд, дослідивши надані суду докази, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно рішенням суду від 17.11.2006 року ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь позивача на утримання їхнього сина аліменти в розмірі 200,00 грн. щомісячно, до досягнення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повноліття.

Відповідно до розрахунку від 07.07.2020 вих. № 133/02, поданого позивачем, заборгованість по аліментах за виконавчим листом № 2-807 від 17.11.2006 р., борг ОСОБА_2 станом на 01.07.2020 р. становить 8568,50 грн.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно ч.1 ст.196 ЦПК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, на платника аліментів не можна покладати передбачену ч.1 ст. 196 СК України відповідальність, якщо заборгованість виникла з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Частиною 1 статті 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відповідно до пункту 1 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Вказаний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18), від якого касаційний суд наразі не відступив. Верховний Суд у постанові від 13 лютого 2020 року при розгляді аналогічної цивільної справи № 466/4009/18 застосувала згадану правову позицію.

Виходячи з аналізу вказаних норм права, у разі звернення рішення суду до примусового виконання і винесення державним виконавцем постанови про звернення стягнення на заробітну плату платника аліментів контроль за своєчасністю перерахування стягувачу аліментів і визначення їх розміру покладається на роботодавця і на державного виконавця.

Відовідно приписів ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. За наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті.

Як вбачається з наданих відповідачем довідок про доходи ОСОБА_2 працює на посаді майстра по обробці каменю з 01.08.2018 у ФОП ОСОБА_5 . Також, ним надано розрахунок заборгованості по аліментах за виконавчим листом № 2-807 від 17.11.2006 р., виданий начальником ВДВС 17.08.2020 року, з якого вбачається, що заборгованість по аліментах станом на 01.08.2020 у розмірі 7727,50 грн. сплачена по квитанції № 000154384 та станом на 01.08.2020 року борг відсутній.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що існують об`єктивні обставини утворення заборгованості зі сплати аліментів, а саме те, що відповідач щомісяця сплачував аліменти у розмірі 200,00 грн., який визначений рішенням суду від 17.11.2006 р., тобто не мав умислу та наміру не сплачувати аліменти та відповідно дізнавшись про наявну заборгованість ОСОБА_2 сплатив борг в розмірі 7728,00 грн. Так, саме державний виконавець обчислює розмір заборгованості зі сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику.

Натомість державним виконавцем не вчинено жодних дій щодо забезпечення виплати аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, доказів того, що боржник був повідомлений про необхідність сплати аліментів в більшому розмірі ніж передбачено в рішенні суду від 17.11.2006 р. суду не надано. Крім того, відповідач офіційно працював з серпня 2018 року, а отже державний виконавець мав здійснити дії щодо відрахування належної суми аліментів із заробітної плати відповідача.

Таким чином, враховуючи, що відповідач своєчасно сплачував аліменти в розмірі 200, 00 грн., тобто належним чином виконував рішення суду від 17.11.2006, то суд не вбачає в його діях вини у зв`язку з виникненням заборгованості зі сплати аліментів, оскільки саме на державного виконавця покладається обов`язок повідомлення боржника про необхідність сплати аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення та здійснення відповідних дій щодо стягнення необхідного розміру аліментів, а тому в задовленні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 141, 180-182, 192, 196 Сімейного кодексу України ст.ст. 10, 81, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Коростишівський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний судове рішення складено 22.10.2020 р.

Суддя Василенко Р.О.