РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Бородіної Н.М.,

за участю секретаря Кострової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про припинення частки у спільному майні та визнання права власності, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась у суд з позовом до відповідача, ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_3 , в якому просить припинити право власності ОСОБА_3 на 1/6 частку спадкового майна - квартири АДРЕСА_1 та гаражного боку по АДРЕСА_2 ; визнати право власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 ; визнати право власності на 1/6 частини гаражного боксу АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , який мав у праві власності Ѕ частину кВ. АДРЕСА_1 та Ѕ частину гаражного боксу АДРЕСА_2. Після його смерті відкрилась спадщина на зазначене майно та спадкоємцями були: дружина померлого ОСОБА_5 , син ОСОБА_3 та донька ОСОБА_3 , які успадкували по 1/3 частці майна спадкодавця. ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в спадщину вступили та оформили право власності, однак ОСОБА_3 у спадщину вступив проте у встановленому законом порядку не оформив. На підставі договорів дарування позивачка ОСОБА_1 стала власником 2/3 частик гаражного боксу та 2/3 частки квартири. 1/6 частик квартири та 1/6 частки гаражного боксу наразі належить ОСОБА_3 , однак державної реєстрації права власності не здійснено. Відповідач у спірній квартирі фактично не мешкає, родинні стосунки з позивачкою не підтримує, на території України відповідач не мешкає. Частки відповідача не можуть бути виділені в натурі та не можуть використовуватись самостійно, тобто частки відповідача у спадковому майні є незначними. Оскільки ні відповідач, ні члени його сім`ї не зареєстровані та не проживають у спірній квартирі, не користуються гаражним боксом, то припинення права на частку не завдасть істотної шкоди відповідачу.

В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримала.

Відповідач - ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, повідомлявся судом шляхом направлення доручення про вручення судових документів до Російської Федерації, однак документи вручені не були, оскільки відповідач знятий з реєстрації. В подальшому повідомлявся судом шляхом розміщення оголошення..

Третя особа в судове засідання не з`явилась, надала пояснення, в яких не заперечує проти задоволення позову.

Суд, заслухавши представника позивача, свідчення допитаного в якості свідка позивача та дослідивши надані докази, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилась спадщина на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 та Ѕ частину гаражного боксу АДРЕСА_2.

Інша Ѕ частка вказаного майна, належала дружині померлого - ОСОБА_5 .

До спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_4 увійшли : ОСОБА_5 (дружина померлого), ОСОБА_3 (син померлого) та ОСОБА_3 (донька померлого).

З матеріалів спадкової справи, яка була витребувана судом, вбачається, що після смерті ОСОБА_4 із заявами про прийняття спадщини звернулись ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 та ОСОБА_3 у спадщину вступили та отримали свідоцтво про право на спадщину за законом.

Так, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.06.2016 року ОСОБА_5 набула право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 та на 1/6 частину гаражного боксу АДРЕСА_2.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.06.2016 року ОСОБА_3 набула право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 та на 1/6 частину гаражного боксу АДРЕСА_2.

ОСОБА_2 звернувся із заявою про прийняття спадщини, після смерті свого батька - ІНФОРМАЦІЯ_2., тобто в шестимісячний термін, при цьому надавши документи підтверджуючи родинні відносини із померлим, однак свідоцтво про право на спадщину на інші 1/6 частини вказаної квартири та 1/6 частини гаражного боксу ОСОБА_2 не отримував.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Враховуючи прийняття спадщини відповідачем, вона йому належить з моменту її відкриття, тобто з 21.04.2014року.

На підставі договору дарування частки квартири від 03.05.2017року ОСОБА_5 безоплатно передала у власність своїй онуці ОСОБА_1 2/3 частки у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 .

На підставі договору дарування частки гаражного боксу ОСОБА_5 безоплатно передала у власність ОСОБА_1 2/3 частки гаражного боксу АДРЕСА_2.

Тобто позивачу ОСОБА_1 наразі належить зазначене майно на праву спільної часткової власності в розмірі 2/3 частки.

Згідно звіту про незалежну оцінку майна від 16.09.2019року ТОВ »Експерт капітал» оціночна вартість гаражного боксу № НОМЕР_6 в ГБК «Зірка» складає 51891 грн., оціночна вартість 1/6 частини складає 8648 грн., оціночна вартість квартири АДРЕСА_1 складає 383005 грн., оціночна вартість 1/6 частини складає 63834 грн.

Згідно висновків щодо технічної неможливості виділу в натурі частки з об"єкта нерухомого майна від 22.10.2019року № 382/22-10 та 384/22-10 ТОВ «Будівельний інвестиційний центр», 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 та 1/6 частина гаражного боксу № НОМЕР_6 ГБК «Зірка не можуть бути виділені в натурі.

Положеннями частин першої, третьої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Аналіз норм статей 364 та 365 ЦК України свідчить, що положення статті 365 ЦК України регулюють випадки, коли позивач співвласник майна, домагається позбавлення права власності на частку майна інших співвласників відповідачів у справі.

Тлумачення пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України свідчить, що припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».

Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_3 є громадянином Російської Федерації, постійно проживає у Росії, майном не цікавиться, ані відповідача, ані члени його родини у спірній квартирі не зареєстровані, крім того частка відповідача є незначною у порівнянні з іншими співвласниками та не може бути виділена в натурі.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка позивачка також засвідчила, що відповідач є громадянином РФ, на території України не мешкає, родинні зв`язки не підтримує та не оформлює спадщину.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3 є громадянином Російської Федерації. Згідно інформації прикордонної служби ОСОБА_3 виїхав з території України у червні 2019р. та не повертався.

У позовній заяві позивач зазначено адресу місця мешкання відповідача ОСОБА_3 - АДРЕСА_3 , однак з наданої виписки з Єдиного державного реєстру нерухомості вбачається, що зазначена квартира відповідачу на праві власності не належить, відповідач там не зареєстрований (згідно довідки наданої судом РФ). Відомості щодо зареєстрованого місця мешкання відповідача матеріали справи не містять.

Доказів наявності на праві власності будь-якого іншого житла, а також доказів зареєстрованого місця проживання відповідача суду не надано.

Припинення частки відповідача у квартирі, за відсутності доказів наявності у нього іншого житла, є позбавленням права власності на житлове приміщення, і не може бути визнано таким, що не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, оскільки така шкода є очевидною.

Отже, відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України.

Тобто позивачка не довела суду, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачів. Підсумовуючи вищевикладене, оскільки позивачем не доведено суду наявність виключних обставин для припинення частки відповідачів у спірній майні, які передбачені у ст. 365 ЦК України, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову в частині припинення права власності відповідача на 1/6 частину квартирі АДРЕСА_1 слід відмовити.

Посилання на те, що відповідач мешкає за кордоном та є громадянином РФ, не може бути визнано підставою для позбавлення його права власності на майно, за відсутності доказів наявності у нього іншого житла.

Враховуючи відмову в задоволенні позову в цій частині, вимоги позивача про визнання за нею права власності на 1/6 частину за квартирі АДРЕСА_1 задоволенню не підлягають.

Стосовно позовних вимог щодо припинення права власності відповідача на 1/6 частину гаражного боксу АДРЕСА_2 та визнання за позивачем права власності на зазначене майно суд зазначає наступне.

Як вже було встановлено судом, аналіз положень ст. 365 ЦПК України дає підстави для висновку, що припинення права особи на частку в спільному майні поза її волею за рішенням суду на підставі позову інших співвласників (співвласника) можливе за наявності хоча б однієї з чотирьох передбачених частиною першою статті 365 ЦК України підстав, проте таке припинення в усякому випадку не повинно завдати істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї, і за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

При цьому, висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном.

Так, з матеріалів справи вбачається, що згідно висновку щодо технічної неможливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна від 22.10.2019року №384/22-10, гаражний бокс № НОМЕР_6 має загальну площу 20,7 кв.м. 1/6 частина гаражного боксу складає 3,45 к.в.м. та не може бути виділена в натурі.

Тобто , суду надані докази того, що частка відповідача у гаражному боксі є незначною та не може бути виділена в натурі.

Позивачем внесено на депозитний рахунок суду, визначену експертом вартість 1/6 частини гаражу, що складає 8648 грн.

Також, суд зазначає, що припинення незначної частки позивача на гаражний бокс, яка складає 3,45 кв.м., із виплатою його вартості не призведе до порушення прав відповідача як співвласника, оскільки відповідач гаражем не користується, і вказане нерухоме майно не є життєво необхідним майном.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині припинення права власності відповідача на 1/6 частину гаражного боксу є доведені та підлягають задоволенню.

Під час судового розгляду позивачем на депозитний рахунок суду було внесено суму вартості частки майна відповідача ОСОБА_3 у загальному розмірі 72482 грн., що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 24.09.2020 року.

Враховуючи відмову в задоволенні позову в частині припинення вправа власності на 1/6 частину спірної квартири, суд вважає, що внесена сума вартості частки у спірній квартирі в розмірі 63834 грн. підлягає поверненню із депозитного рахунку позивачу.

Судові витрати суд стягує пропорційно задоволеним позовним вимогам відповідно до ст.. 141 ЦПК України в сумі 2768 грн. 40 коп., які складаються із 2000грн. витрат на оплату послуг інвентаризації об`єкта за адресою: АДРЕСА_2 відповідно до квитанції № 0.0..1 від 21.10.2019року та 768,40 грн. судовий збір.

Керуючись ст. 12, 13, 43, 76-81,141, 189, 262-265 ,268 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ), третя особа ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_4 ) про припинення частки у спільному майні та визнання права власності - задовольнити частково.

Припинити право власності ОСОБА_2 на 1/6 частину гаражного боксу АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину гаражного боксу АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 8648 грн., що складає вартість 1/6 частини гаражного боксу АДРЕСА_2, які відповідно до квитанції №0.0..1 від 24.09.2020 року зберігаються на депозитному рахунку Київського районного суду м. Харкова (відправник: ОСОБА_1 , одержувач ТУ ДСА в Харківській області, рахунок отримувача: № НОМЕР_5 , призначення платежу: внесення на депозитний рахунок вартості частки майна ОСОБА_3 у справі № 953/21189/19).

Зобов`язати ТУ ДСА в Харківській області повернути ОСОБА_1 63834 грн., що складає вартість 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 , які відповідно до квитанції №0.0..1 від 24.09.2020 року зберігаються на депозитному рахунку Київського районного суду м. Харкова (відправник: ОСОБА_1 , одержувач ТУ ДСА в Харківській області, рахунок отримувача: № НОМЕР_5 , призначення платежу: внесення на депозитний рахунок вартості частки майна ОСОБА_3 у справі № 953/21189/19).

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 2768 грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного суду, через суд першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлений 02.11.2020р.

Суддя Бородіна Н.М.