МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2020 р. Справа №370/2605/19

Макарівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Косенко А.В., із секретарем судового засідання Захарченко Т.М., розглянувши у судовому засіданні у порядку загального позовного провадження у залі суду в смт Макарів Макарівського району Київської області справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Солом`янська районна державна адміністрація про визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Макарівського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач), третя особа: Солом`янська районна державна адміністрація, в якому просить: визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 .

На обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що від фактичних подружніх відносин без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 вона має малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Подружні стосунки між нею та ОСОБА_2 складались важко: мали місце часті спалахи гніву зі сторони ОСОБА_2 , відповідач, нібито, відокремлювався від них з сином, бюджет у них був нарізно, витрати на утримання дитини, по його лікуванню, розвитку та навчанню несла тільки вона, ОСОБА_2 вчиняв в сім`ї насилля, бив її. Подружні стосунки між ними було припинено, коли їхньому синові ОСОБА_4 виповнився один рік від народження. Враховуючи викладене та посилаючись на те, що між ними існує спір щодо визначення місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , звернулася до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 07.10.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 11.12.2019 р., яке неодноразово відкладалося з різних причин, а відповідачу надано 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк, відповідач подав до суду відзив, в якому вказав, що позовні вимоги заявлені позивачем він не визнає, викладені позивачем обставини не відповідають дійсності та не підтверджені належними доказами. Також вказав, що він особисто у квітні 2019 року надав письмову згоду позивачу в присутності співробітника та її матері (бабусі ОСОБА_4 ) в орган адміністративних послуг ЦНАП Солом`янського району щодо місця проживання їхнього спільного сина в квартирі, яка належить бабусі ОСОБА_4 - матері позивачки за адресою АДРЕСА_1 . Про цей факт свідчить копія довідки про реєстрацію місця проживання дитини. Оригінал даної довідки про місце реєстрації їхнього сина знаходиться у позивача, яку вона не надає до суду і приховує даний факт в суді, тим самим створюючи штучний предмет позову. Дана довідка підписана Головним спеціалістом відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб Солом`янської РДА Савчук І.В. 19.04.2018 р. і був присвоєний унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі № 29530594. Також позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , хоча з 2009 року по теперішній час фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 разом з сином. В своєму позові позивач не вказує адресу за якою бая - зареєструвати, а просить зареєструвати разом з матір`ю, але сама зареєстрована за іншою адресою. Тим самим цей факт дає позивачу в подальшому наполягати на реєстрації сина за іншою адресою (місце реєстрації позивача) за якою ні він не вона не проживає, а лише приїздить в гості до бабусі. Так, позивач сама визначила і обрала місце проживання та реєстрацію їхнього сина ще у квітні 2018 року і звернулась до нього, як до батька, з проханням щодо надання згоди і підписання заяви про місце реєстрації дитини і вподальшому визначений позивачем день він надав таку згоду в органах влади і ні яких противоправних дій, які вказує позивач в позові не чинив. В подальшому позивач зареєструвала сина за адресою фактичного свого проживання по АДРЕСА_1 , влаштувала до школи № 166 , яка знаходиться неподалік від будинку але свідомо, подає неправдивий позов. Виходячи з відносин які склались між ним та ОСОБА_1 і враховуючи той факт що є рішення апеляційного суду щодо його зустрічей із сином, яке позивач оскаржує в Касаційному порядку, відповідач вважає, що вказане свідчить про можливе створення нового позову по відношень до нього для подальшого надання та використання інформації в Касаційному суді, яка стане відомою при розгляді цього позову. Тому, вважає, що сам спір, щодо визначення місця проживання дитини відсутній, бо дитина- ОСОБА_3 - має місце проживання і він як батько вже надавав свою згоду на проживання разом матір`ю за адресую АДРЕСА_1 , а про те що є таке спірне питання довідався коли отримав даний позов. Отже позивач вкотре вводить суд в оману, створюючи штучні позови по відношенню до нього, які в подальшому дискредитують його як особистість, як батька, як спеціаліста і як людину в суспільстві.

Ухвалою суду від 10.09.2020 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 13.10.2020 р.

У судове засідання 13.10.2020 р. позивач не з`явилася, від її представника ОСОБА_5 надійшла заява про підтримання позовних вимог, та про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача.

У судове засідання 13.10.2020 р. належним чином повідомлений відповідач не з`явився, причини неявки суд не повідомив.

Третя особа будучи належним чином повідомлена про розгляд справи у судове засідання 13.10.2020 р. свого представника не направила. Згідно наявного в матеріалах справи листа, позовні вимоги підтримали, подавши на підтвердження своїх міркувань висновок органу опіки та піклування.

Суд визнав можливим розглядати справу у відсутність учасників справи, оскільки у справі є достатньо матеріалів про права та правовідносини сторін та їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослі дивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 7), проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого повторно 06.09.2017 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9).

Як встановлено з позову, та що не заперечувалося відповідачем малолітній ОСОБА_3 проживає з матір`ю - ОСОБА_1 .

З копії довідки про реєстрацію місця проживання наданої Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА, ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 48).

З Висновку органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 28.08.2020 р. № 108-10699 «Про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 » встановлено, що Органом опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації розглянуто матеріали справи щодо надання висновку до суду по справі за позовом ОСОБА_1 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , 2011 р.н. Питання заслухано на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Солом`янській районній в місті Києві державній адміністрації 02.07.2020. Встановлено, що батьки дитини у шлюбі не перебували, проживали разом з 2008 року по жовтень 2012 року. Після роз`їзду батьків малолітній залишився проживати з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , де відповідно до акта обстеження житлово- побутових умов від 30.01.2020, складеного працівниками служби створені належні умови для проживання, розвитку та відпочинку малолітньої дитини. Під час бесіди з працівниками служби ОСОБА_4 повідомив, що хоче проживати з мамою. Розпорядженням Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 01.12.2017 № 851 ОСОБА_2 визначено способи участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином: кожної суботи та неділі з 09.00 до 16.00, половина осінніх, зимових та весняних канікул та один місяць влітку для сумісного відпочинку, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини. В позовній заяві до суду та в бесіді з працівниками служби ОСОБА_1 зазначає, що між нею та батьком дитини тривають конфліктні та спірні питання щодо виховання сина. В своїх розмовах батько неодноразово наголошував, що з часом відбере сина і вона має побоювання, що батько змінить місце проживання дитини без її згоди. Відповідно до висновку психолога від 06.04.2020, наданого Міським центром дитини Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), вбачається, що хлопчик має сформовану надійну емоційну прив`язаність до мами, проявляє до неї почуття любові, симпатії, ніжності, радості та поваги. По відношенню до батька в дитини прослідковується амбівалентна прив`язаність, до батька він проявляє почуття страху, надії, суму, ворожнечі та образи. Для ОСОБА_4 важливі нормальні взаємовідносини між батьками та в ситуації конфлікту він намагається захистити маму. Відповідно до довідки Комунального некомерційного підприємства Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» Солом`янського району м.Києва від 11.06.2018, дитина знаходиться на «Д» обліку з приводу бронхіальної астми, до дільничого лікаря звертався з приводу хвороби у супроводі мами. ОСОБА_1 працює, матеріально та житлом забезпечена, позитивно характеризується за місцем роботи. ОСОБА_2 у своєму відзиві до суду зазначає, що вказані у позовній заяві факти не відповідають дійсності, що між ним та ОСОБА_1 відсутній спір щодо визначення місця проживання сина. Весь час ОСОБА_4 проживає з матір`ю, батько особисто надав згоду на реєстрації сина за адресою реєстрації матері. Просив відмовити у задоволенні позову зважаючи на відсутність спору. У своїй заяві до служби від 24.01.2020 просив врахувати його позицію зазначену у відзиві. Керуючись статтями 19, 160, 161, 171 Сімейного кодексу України, пунктом 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», виходячи з наявних матеріалів справи та інтересів малолітнього, орган опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , 2011 р.н., з матір`ю, ОСОБА_1 (а.с. 92-93).

Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного.

Як зазначено у ст. 5 Хартії прав сім`ї (22.10.1983 року) «оскільки батьки дали життя своїм дітям, вони мають первинне і невід`ємне право виховувати їх; отже їх слід вважати первинними і головними вихователями власних дітей».

Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається зі спеціального Закону України «Про охорону дитинства» та інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей визначено Сімейним кодексом України (далі СК України).

Відповідно до ч. ч. 9, 10 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частиною 1 ст. 152 СК України встановлене право дитини на належне батьківське виховання, яке забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживания дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. З Конвенції).

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 за № 1385 (далі - Декларація), проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена із своєю матір`ю.

Ч. 1 ст. 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до частини 1 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Крім того, положеннями ч. 1, ч. 2 ст. 161 СК України, визначено, що в разі наявності спору між батьками, які проживають окремо та не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, такий спір повинен вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначити місце проживання житини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 157 СК України, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з частинами 2, 8, 9, 10 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Вирішуючи спір між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька та матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому, суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маячи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

З наданих позивачем довідок (а.с. 14, 15) встановлено, що ОСОБА_3 відвідував заняття з англійської мови, проходив діагностичне лікування, що свідчить про належне виховання та догляд за дитиною позивачкою.

Окрім того, з листа Солом`янського управління поліції від 13.11.2018 р., встановлено, що позивач зверталася до поліції з приводу вчинення відповідачем насильства в сім`ї (а.с. 11).

Враховуючи вік малолітнього ОСОБА_3 , який на день ухвалення судового рішення не може дати об`єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно, беручи до уваги відсутність виняткових обставин, за яких дитина може бути розлучена із своєю матір`ю, а також висновок органу опіки та піклування, суд вважає, що на даний час проживання малолітнього сина з матір`ю позитивно сприятиме розвитку дитини як психологічному так і фізичному.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо клопотання відповідача про притягнення позивача до відповідальності за неправдиві покази та подання штучного позову, створення безпідставного предмету позову, за зловживання своїми процесуальними правами, суд ставиться критично, не вбачає підстав для його задоволення та його відхиляє.

Тож, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати складаються із сплаченого позивачем при подачі позову судового збору у розмірі 768,40 грн. (документально підтверджені а.с. 1), та оскільки позов задоволено в повному обсязі, такі витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 247, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Солом`янська районна державна адміністрація про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося - з дати складання повного його тексту, через Макарівський районний суд.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 13.10.2020 року.

Реквізити учасників справи:

ОСОБА_1 : АДРЕСА_4 , ІПН НОМЕР_3 ;

ОСОБА_2 : АДРЕСА_5 , ІПН НОМЕР_4 ;

Солом`янська районна державна адміністрація: 03020, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 41, .

Суддя А.В. Косенко