Номер провадження 2/754/2318/20
26 жовтня 2020 року м. Київ
Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Клочко І.В.
секретаря судового засідання Гергель В.А.
позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків та моральної шкоди, -
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.
Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 24 липня 2018 року закрито провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за статтею 124 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.
Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 08 серпня 2018 року визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (340 грн).
Зазначає, що розмір майнової шкоди, завданого власникові автомобіля «Chevrolet Aveo», номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 20 червня 2018 року, становить 6 800 грн, який він за власний рахунок відшкодував.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь майнові витрати у розмірі 6 800 грн та моральну шкоду у розмірі 80 000 грн.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20 вересня 2020 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
ОСОБА_2 до суду не подано відзиву на позову заяву, при цьому останній належним чином повідомлявся про розгляд справи у суді, а саме за зареєстрованим у передбаченому законом порядку місцем проживання направлялась позовна заява з додатками, ухвала про відкриття провадження у справі та судова повістка.
У судовому засіданні позивач підтримав позовну заяву за викладеними в ній обставинами та просив її задовольнити. та не заперечував проти заочного розгляду справи.
Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.
Вивчивши матеріали позовної заяви, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, судом встановлено наступне.
Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 24 липня 2018 року (справа №754/8963/18) закрито провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за статтею 124 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення (а. с. 29).
Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 08 серпня 2018 року (справа №754/8964/18) визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (340 грн) (а. с. 30).
Відповідно до акта виконаних робіт від 28 липня 2019 року, виданого товариством з обмеженою відповідальністю «Автопартнер-центр», вартість відновлювального ремонту автомобіля «Chevrolet Aveo», номерний знак НОМЕР_1 , становить 6 800 грн (а. с. 3, 33).
У статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи і виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння.
Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує.
Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини.
Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно.
Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України.
Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.
Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).
Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 3 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14.
Відповідно до частини першої - третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини сьомої статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, усунувши із судового розгляду все що не має значення для вирішення справи по суті, дослідивши докази в судовому засіданні, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки достовірність майнових витрат саме позивача на ремонт автомобіля не підтверджено, а наявність акта виконаних робіт без документального підтвердження понесених витрат саме позивачем не є належними та допустимими доказами таких витрат.
Також, уточнивши позовні вимоги позивач просить стягнути відповідача на свою користь грошові кошти в розмірі 80 000 грн, як компенсацію на відшкодування моральної шкоди.
Суд також не вбачає підстав для задоволення даної вимоги, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Під час судового розгляду позивачем не було зазначено, в чому саме полягає моральна шкода, що йому заподіяна, якими доказами це підтверджується, а також ним не було надано обґрунтований розрахунок суми даної шкоди, що свідчить про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди, а тому суд також відмовляє в задоволенні позову в цій частині.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок держави.
Керуючись статтями 11, 16, 22, 23 ЦК України, статей 12, 13, 17, 19, 76-81, 83, 89, 141, 235, 258-259, 263-268, 352 ЦПК України, суд -
Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків та моральної шкоди - повністю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП - відсутній в матеріалах справи, місце проживання - АДРЕСА_1 .
Відповідач - ОСОБА_2 , РНОКПП - відсутній в матеріалах справи, зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_2 .
Повний текст рішення складено 04.11.2020р.
Суддя