Провадження №2/760/6332/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Оксюти Т.Г.

при секретарі Горупа В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Національного антикорупційного бюро України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів та просила стягнути з Державної казначейської служби України моральну шкоду в сумі 264852,00 грн. за рахунок державного бюджет шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку у відповідності до вимог Бюджетного кодексу.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що їй завдано моральної шкоди внаслідок невиконання ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 04.02.2020 року якою зобов`язано уповноважену особу Національного антикорупційного бюро України внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за заявою ОСОБА_1 від 22.01.2020 (вх. №К-1618 від 22.01.2020) про вчинення кримінального правопорушення, про що повідомити заявника.

Крім того, ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 06.02.2020 року постанову старшого детектива Національного бюро відділу внутрішніх розслідувань Управління внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України З.Червінко від 03.01.2020 про відмову у визнанні потерпілою - скасовано.

Проте, вказана ухвала не виконана.

ОСОБА_1 06.03.2020 року приїхала до НАБУ на особистий прийом до директора ОСОБА_2 , однак у визначений день прийом не проводився, що є порушенням її прав.

На підставі викладеного, в порядку ст. 1176 ЦК України, просила позов задовольнити.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 16.09.2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження.

21.10.2020 року від представника відповідача Національного антикорупційного бюро України надійшов відзив на позовну заяву в якому він проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що позивачем не надано суду доказів, що свідчать про протиправність дій та бездіяльності Національного бюро, пов`язаних з виконанням судових рішень, а також будь-яких доказів на підтвердження того, що позивачу внаслідок невиконання Національним бюро судового рішення завдано моральних чи фізичних страждань, втрат немайнового характеру.

У встановлений ухвалою строк відзив від Державної казначейської служби України на позовну заяву не надійшов.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Встановлено, що ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 04.02.2020 року зобов`язано уповноважену особу Національного антикорупційного бюро України внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за заявою ОСОБА_1 від 22.01.2020 (вх. №К-1618 від 22.01.2020) про вчинення кримінального правопорушення, про що повідомити заявника.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 06.02.2020 року постанову старшого детектива Національного бюро відділу внутрішніх розслідувань Управління внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України З.Червінко від 03.01.2020 про відмову у визнанні потерпілою - скасовано.

Підставою для звернення до суду ОСОБА_1 з вимогами про відшкодування моральної шкоди стало, на думку позивача, невиконання ухвал слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 04.02.2020 року та 06.02.2020 року, на що слід зазначити наступне.

ОСОБА_1 посилається, зокрема, на норми статей 23, 1167 ЦК України.

Ч. 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 1 ст. 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 1174 ЦК України, визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність» ,«Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Згідно із статтею 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки; незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення.

Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів

Водночас відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Як зазначає Верховний Суд України у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювана; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші підстави, що мають значення для вирішення спору.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає про невиконання Національним бюро судових рішень, що призвело до заподіяння моральної шкоди.

При цьому, позивачем не надано суду доказів, що свідчать про протиправність дій та бездіяльності Національного бюро, пов`язаних з виконанням судових рішень, а також будь-яких доказів на підтвердження того, що позивачу внаслідок невиконання Національним бюро судових рішень завдано моральних чи фізичних страждань, втрат немайнового характеру.

Крім того, вказане судове рішення виконано детективом Національного бюро, оскільки відомості про кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато відповідне досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000118 від 12.02.2020 року, що підтверджується супровідним листом детектива Третього відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів від 17.02.2020 року № 0423-187/0465.

Вказаним супровідним листом матеріали кримінального провадження № 0000118 були направлені прокурору Спеціалізованої антикорупційної прокуратури для вирішення питання щодо визначення підслідності.

Постановою заступника Генерального прокурора - керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури від 03.03.2020 року визначено підслідність у кримінальному провадженні № 0000118 за Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у м. Києві.

Слід зазначити, що відомості про зазначене кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом можливого умисного невиконання службовими особами Національної поліції України ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25.01.2017 у справі № 757/449/17-к, тобто за тими фактами, які наведені в заяві ОСОБА_1 (вх. від 22.01.2020 № К-1618).

Однак витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у вищевказаному кримінальному провадженні не вбачається за можливе надати, з огляду на визначення підслідності за іншим правоохоронним органом, та відсутність відповідного доступу у детективів Національного бюро.

Також позивачем не надано достовірних та допустимих доказів, які саме негативні наслідки настали для нього внаслідок нібито невиконання судового рішення, ухваленого за результатами розгляду її скарги.

Отже, ОСОБА_1 не надано до суду доказів, які б підтверджували наявність реальної шкоди, протиправність діяння Національного бюро, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями та вини Національного бюро в її заподіянні.

Крім того, слід звернути увагу на те, що розділом VIII КПК України визначено загальні засади виконання судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 534 КПК України у разі необхідності спосіб, строки і порядок можуть бути визначені у самому судовому рішенні.

Згідно з ч. 5 ст. 534 КПК України процесуальні питання, пов`язанні з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішує суддя суду першої інстанції одноособово, якщо інше не передбачено КПК України.

У той же час, позивач, заявивши вищезазначені позовні вимоги у даній цивільній справі, має на меті встановлення судового контролю за виконанням судових рішень по кримінальним справам у спосіб, не передбачений чинним законодавством.

Верховний Суд в постанові від 30.01.2019 під час розгляду справи № 199/1478/17 дійшов висновків, що сам факт зобов`язання ухвалою суду внести відповідні відомості до ЄРДР не свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені. Лише незгода позивача з прийнятими працівниками органів прокуратури процесуальними рішеннями, які були ним оскаржені в передбаченому КПК порядку, не свідчать про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження; Таким чином, судами не встановлено дій з боку прокуратури, які давали б правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про відшкодування йому моральної шкоди на підставі статей 1173, 1174, 1176 ЦК України.

Слід звернути увагу і на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 27.11.2019 у справі № 641/2198/17, відповідно до якої «Для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, зокрема позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою НАБУ та моральною шкодою. Доводи позивача зводяться до незгоди з процесуальними рішеннями, які приймалися посадовими особами НАБУ у кримінальному провадженні, натомість у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження порушення його особистих немайнових чи процесуальних прав, завдання шкоди його здоров`ю та душевних страждань, а отже заподіяння йому внаслідок неправомірних дій відповідача моральної шкоди».

Таким чином, судом не встановлено дій з боку відповідачів, які давали б правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування йому моральної шкоди на підставі статей 1173, 1174, 1176 ЦК України.

За таких обставин позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 3, 9, 56 Конституції України, ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст.ст. 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Національного антикорупційного бюро України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя