справа № 2/4683/11 головуючий у суді І інстанції Гончарук В.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лівінського С.В., Сержанюка А.С.,
з участю секретаряМариненко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27 червня 2019 року про заміну стягувача в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Довіра та Гарантія», звернулося до Дніпровського району м. Києва з заявою про заміну стягувача, по справі № 2-4683/2011 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заява обґрунтована тим, що 31 січня 2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» було укладено Договір факторингу, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №СL-006/823/2006 від 20.04.2006, який було укладено між АКБ «Райффайзенбак Україна» та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 червня 2019 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Довіра та Гарантія», за участю заінтересованих осіб: Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_1 про заміну стягувача задоволено. Замінено стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Довіра та Гарантія» у справі № 2-4683/2011 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, відповідач, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати ухвалу, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви.

При цьому, апелянт зазначає, що до заяви про заміну стягувача не надано доказів на підтвердження оплати за договором факторингу на час або після його укладення, що є підставою для відмови у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження правонаступником. Крім того, вважає, що заявником не надано доказів переходу права вимоги за договором поруки від 20.04.2006 року.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

07.10.2020 року до суду надійшов відзив, ТОВ «Фінансова компанія» Довіра та Гарантія», згідно якого заявник просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що положення договіру факторингу містить відомості щодо передачі права вимоги до усіх боржників зазначених у Реєстрі боржників, в тому числі і до ОСОБА_1 .. Щодо доказів виконання зобов`язань за договором факторингу, заявником надано Акт прийому - передачі реєстру боржників та платіжне доручення.

Учасники справи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01.12.2011 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором на загальну суму 433 583,08 грн.

31 січня 2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» було укладено Договір факторингу, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №СL-006/823/2006 від 20.04.2006, який було укладено між АКБ «Райффайзенбак Україна» та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».

Задовольняючи заяву про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив з того, що відбулася заміна кредитора у зобов`язанні, зокрема Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» є новим кредитором у фінансових правовідносинах з боржником ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а також новим стягувачем у даній справі.

Оцінюючи висновки суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Ухвала про заміну сторони виконавчого провадження надсилається (надається) учасникам справи, а також державному виконавцю, приватному виконавцю в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Верховним Судом України у постанові від 20.11.2013 року висловлена правова позиція у справі № 6-122цс13 у якій зазначено про те, що виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, ст. 378 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимог (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Верховним Судом у постанові від 20.05.2019 року висловлена правова позиція у справі № 1003/11357/12 у якій зазначено про те, що відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про зміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення. Підставою правонаступництва є відступлення права вимоги відповідно до положень глави 47 ЦК України.

Правонаступництво у виконавчому провадженні є заміна однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом права його попередника до іншої особи, що раніше не брала участь у виконавчому провадженні.

Підставою правонаступництва юридичної особи є, зокрема, й відступлення права вимоги за кредитними договорами, яке підтверджено документально.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та є можливою на будь-якій стадії цивільного процесу.

За змістом статті 512, 514 ЦК України, статті 442 ЦПК України, та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином чи правонаступництвом на стадії виконання судового рішення, відбувається вибуття кредитора. Заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження. Оскільки до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, переходить і право бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним для розгляду судом заяви про зміну стягувача.

Звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

За таких обставин вірним є висновок суду першої інстанції, що заміна стягувача у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про зміну стягувача.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта про ненадання заявником доказів на підтвердження оплати за договором факторингу, оскільки до заяви про заміну стягувача долучено Акт приймання-передачі Реєстру боржників до договору факторингу від 31.01.2018 року, Витяг з додатку № 1 до договору факторингу від 31.01.2018 року (а.с.71-72), що відповідно до пунктів 1.4., 7.5. Договору факторингу від 31.01.2018 року є належним підтвердженням здійснення всіх розрахунків за договором. Крім того, ТОВ «Фінансова компанія» Довіра та Гарантія» надано платіжне доручення про оплату 680 000 грн. за відступлення права вимоги за договором факторингу від 31.01.2018 року (а.с. 179).

Посилання апелянта на незаконну заміну стягувача щодо ОСОБА_1 спростовується матеріалами справи, а саме п.1.4. та п. 2.1. щодо змісту поняття «Боржник» договору факторингу від 31.01.2018 року та Реєстром боржників до договору факторингу.

Враховуючи наведене, на думку колегії суддів, не можуть бути застосовані у даному випадку наведені апелянтом у апеляційній скарзі висновки Верховного суду, оскільки вони стосуються інших відмінних правовідносин.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм процесуального права при його постановленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи і спростовуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала не підлягає скасуванню, як така, що постановлена з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: С.В. Лівінський

А.С. Сержанюк