Справа № 461/1341/19 Головуючий у 1 інстанції: Фролова Л.Д.
Провадження № 22-ц/811/3929/19 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Сеньків Х.І.

з участю: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 01 листопада 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

у лютому 2019 року Львівське комунальне підприємство «Цитадель-центр» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за утримання будинку та прибудинкової території.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ОСОБА_1 разом із сім`єю зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що обслуговується ЛКП «Цитадель-центр», яким надаються послуги з утримання будинку і споруд, прибудинкової території та послуги з постачання та водовідведення холодної води. Між ЛКП «Цитадель-Центр» та ОСОБА_1 встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку. Оскільки ОСОБА_1 не виконує належним чином обов`язків по оплаті житлово-комунальних послуг, станом на січень 2017 року у нього утворилася заборгованість в розмірі 5426,74 грн. за надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території. Вважає, що відповідача влаштовує якість наданих послуг, оскільки від нього не надходило жодного акту-претензії щодо неналежного надання послуг. Працівники ЛКП «Цитадель-центр» неодноразово намагалися вжити заходів досудового врегулювання спору, а саме, вручали претензію щодо погашення заборгованості, намагалися узгодити розумну пропозицію погашення боргу (укладення договору розтермінування), а також зверталися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості, але такий був скасований ухвалою судді Галицького районного суду від 02 квітня 2018 року. Зазначає, що відсутність укладеного договору про надання житлово-комунальних послуг не є підставою для звільнення споживача від оплати спожитих житлово-комунальних послуг, а у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України. З наведених підстав просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ЛКП «Цитадель-Центр» заборгованість за житлово-комунальні послуги, яка з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог становить 15916.68 грн.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 01 листопада 2019 року позов ЛКП «Цитадель-Центр» задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЛКП «Цитадель-центр» заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території у сумі 15914 грн. 68 коп. та суму сплаченого судового збору у розмірі 1921 грн., всього 17 835 грн. 68 коп.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, недоведеністю обставин, які суд вважав встановленими. Апелянт стверджує, що ЛКП «Цитадель-Центр» просить стягнути кошти, нарахування яких визнано судом безпідставним, зокрема рішенням Галицького районного суду від 18 червня 2012 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 28 січня 2013 року, визнано безпідставним нарахування ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 плати за утримання прибудинкової території в умовах відсутності офіційного документу на чітко визначену прибудинкову територію будинку АДРЕСА_2 та визнано безпідставним нарахування оплати послуг за прибирання сходової клітки площею 100 кв. м. і в подальшому зобов`язано ЛКП «Цитадель-Центр» проводити нарахування за її прибирання від дійсної площі - 78 кв.м. Стверджує про те, що позивач не надав жодного доказу, що ним надавалися послуги, за які він просить стягнути кошти. Вказує, що відомість та розшифровка тарифу по квартирній платі не може братися судом до уваги, оскільки дані, вказані у ній, суперечать рішенням суду, які набрали законної сили. Стверджує, що в матеріалах справи відсутні докази, про які зазначає суд в мотивувальній частині рішення, а саме, договори з обслуговування внутрішньо будинкових систем гарячого та холодного водопостачання, водовідведення та центрального опалення, яких в принципі не може бути, оскільки будинок має пічне опалення, а вода нагрівається газовою колонкою. Звертає увагу на те, що ніколи не посилався на відсутність договору, як на підставу не сплачувати кошти за отримані послуги, а доводить факт відсутності надання послуг. Звертає увагу суду, що позивачем не надано доказів надання послуг, натомість протягом 15 років мешканці будинку періодично пишуть акти-претензії, листи та звернення на адресу ЛКП «Цитадель-Центр» щодо ненадання послуг, на які позивач не реагує. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач користується житлово-комунальними послугами, які незважаючи на відсутність укладеного між сторонами договору фактично надаються ЛКП «Цитадель-Центр», однак такі не оплачує, у зв`язку з чим у нього склалася заборгованість, яка станом на травень 2019 року становить 15914.68 грн., яка підлягає стягненню в судовому порядку.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до ст.162 ЖК України громадянин, якому належить квартира (будинок) на праві приватної власності, зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) до житлово-комунальних послуг відносяться, зокрема, послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів, тощо).

Типовий перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надаються ЛКП, мешканцями розроблені у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України та затверджені рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 561 від 31.05.2012 року «Про затвердження тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій для населення у м. Львові індивідуально по кожному будинку».

Згідно зі статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни/тарифи на комунальні послуги формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

У статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до п.5 ч. 3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Так, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду (справа № 210/5796/16-ц) від 18 березня 2019 року, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Судом першої інстанції встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_2 знаходиться на обслуговуванні ЛКП „Цитадель - центр", споживачами послуг є мешканці житлового будинку, оплата наданих послуг здійснюється на рахунок ЛКП «Цитадель-центр».

Довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописку №364, виданої ЛКП «Цитадель-центр» 19 лютого 2019 року, підтверджується, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Для здійснення оплати комунальних послуг мешканцям квартири АДРЕСА_3 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Позовні вимоги про стягнення заборгованості по оплаті за надані житлово - комунальні послуги, ЛКП «Цитадель- центр» обґрунтовує наявністю заборгованості за період з лютого 2014 року по травень 2019 р., розмір якої становить 15914,68 грн., що підтверджується долученими до позову відомостями про нарахування та оплату послуги за утримання будинку та прибудинкової території від 19.02.2019 року та від 13.06.2019 року, нарахуванням заборгованості помісячно по кожній складовій послуги з утримання будинку і прибудинкової території за адресою АДРЕСА_1 а ОСОБА_1 , ЛКП скерувало відповідачу попередження від 19 лютого 2019 року про необхідність сплати наявної заборгованості, однак таке залишилось без належного реагування

Свій висновок про задоволення позовних вимог ЛКП «Цитадель- центр», суд першої інстанції мотивував тим, що відповідач користується послугами з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послугами з постачання та водовідведення холодної води, а відсутність укладеного договору між споживачем та надавачем послуг не звільняє споживача від оплати фактично наданих йому послуг.

Вважаючи безпідставними позовні вимоги, заперечуючи щодо задоволення позову, ОСОБА_1 , як на підставу таких заперечень, посилався не на відсутність договору між ним та ЛКП «Цитадель - центр» про надання послуг з утримання будинку і прибудинкової території, а на ненадання ЛКП «Цитадель- центр» послуг, про оплату яких звернувся позивач.

Аналогічними є доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 на оскаржуване ним рішення суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав встановленим, що у період з лютого 2014 року по травень 2019 року позивач надавав послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується наявним в матеріалах розрахунком належних до стягнення платежів, який проведено відповідно до періоду надання послуг та площі житлового приміщення. Суд вважав, що у позивача як споживача житлово-комунальних послуг, наявна заборгованість перед ЛКП «Цитадель-центр» за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з лютого 2014 року по травень 2019 року у сумі 15914,68 грн.

Колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції про те, що підтвердженням надання ОСОБА_1 житлово - комунальних послуг з утримання будинку і прибудинкової території є наявний в матеріалах справи розрахунок належних до стягнення платежів, який проведено відповідно до періоду надання послуг та площі житлового приміщення, оскільки розрахунок належних до сплати платежів не є належним та допустимим доказом надання послуг.

Матеріали справи містять нарахування заборгованості помісячно по кожній складовій послуги з утримання будинку і прибудинкової території за адресою АДРЕСА_1 а ОСОБА_1 (а.с. 94-96), у якому зазначено складові плати за утримання будинку і споруд та прибудинкової території по АДРЕСА_2 , якими, зокрема, є: прибирання сходив кліток, прибирання прибудинкової території, витрати освітлення МЗК, електрика місць загального користування, обслуговування димовентиляційних каналів, обслуговування систем водопостачання - водовідведення, обслуговування поточного ремонту, витрати на дератизацію, вивезення твердих побутових відходів, їх розрахунок, який включається в оплату за житлово - комунальні послуги, які повинен сплачувати відповідач.

Відповідач ОСОБА_1 подав до суду апеляційної інстанції заяву про часткове визнання позову, у якій визнав частково позовні вимоги на суму 5436.82 грн., як включає 4300.86 грн. - оплата за вивезення ТПВ; 1135.96 грн. - оплата за електроенергію по освітленню місць загального користування.

Оскільки зазначені позовні вимоги ОСОБА_1 визнав, то під ставність таких не потребує доведення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що послуги з утримання житлового будинку і споруд та прибудинкової території по АДРЕСА_2 ЛКП «Цитадель-центр» фактично надавалися, і як на доказ надання цих послуг посилався на долучені позивачем копії договорів, укладених для надання послуг з дератизації, договори на виконання робіт з ліквідації аварій та пошкоджень на внутрішньобудинкових інженерних мережах, вивезення та захоронення твердих побутових відходів /а.с. 77-93/.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, оскільки зазначені вище договори не є беззаперечним доказом надання цих послуг саме у житловому будинку АДРЕСА_2 , зазначені договори є загального характеру, не містять інформації про те, що ці послуги надавалися у житловому будинку, у якому проживає відповідач.

Не містять матеріали справи договорів на обслуговування систем водопостачання - водовідведення, укладеного ЛКП «Цитадель-центр», на які посилався суд першої інстанції.

Позивач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів надання зазначених послуг саме у житловому будинку АДРЕСА_2 .

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не врахував відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження надання всіх інших послуг, оплата за які є складовою нарахування оплати за утримання будинку і споруд та прибудинкової території.(а.с.94-96).

Що стосується оплати за прибирання сходової клітки та прибирання прибудинкової території, що є складовою частиною нарахування оплати за утримання будинку і споруд та прибудинкової території, то колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що позивач не зазначив, з якої площі сходової клітки виходив позивач, проводячи розрахунок оплати за прибирання сходової клітки (100 кв.м чи 78 кв.м), з якої конкретно площі прибудинкової території виходив позивач, проводячи розрахунок оплати за прибирання прибудинкової території, оскільки питання площі сходової клітки та площі прибудинкової території досліджувалися судами при ухваленні судових рішень, які набрали законної сили.

Посилання суду першої інстанції на виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 05 травні 2014 року ЛКП «Цитадель-центр», відповідно до якого виконано та здійснено корекцію суми боргу у розмірі 3576,86 грн. в березні 2015 року, не заслуговують на увагу, оскільки предметом даного позову є стягнення заборгованості за період з 01.03.2014 року до 01.05.2019 року, в тому числі і за період після проведення корекції.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що після корекції в березні 2015 року в подальшому оплата за послуги з прибирання сходової клітки та прибирання прибудинкової території по АДРЕСА_2 проводилася з врахуванням висновків судів, зазначених у раніше прийнятих судових рішеннях, що набрали законної сили.

На підтвердження правильності нарахування оплати за прибирання прибудинкової території, ЛКП «Цитадель-центр», всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, на надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження площі прибудинкової території, належної до житлового будинку АДРЕСА_2 .

На думку колегія суддів суд першої інстанції не дослідив належним чином відомості про нарахування та оплату послуги за утримання будинку та прибудинкової території від 19.02.2019 року та від 13.06.2019 року, нарахування заборгованості помісячно по кожній складовій послуги з утримання будинку і прибудинкової території за адресою АДРЕСА_1 а ОСОБА_1 (а.с. 94-96), в яких наявні розбіжності, неточності, зазначені у них суми різняться між собою.

Так, у відомості про нарахування та оплату послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території від 19.02.2019 року та від 13.06.2019 року заборгованість станом на 01.2017 року становить 5426.74 грн., а в нарахуванні заборгованості помісячно по кожній складовій послуги з утримання будинку і прибудинкової території за адресою АДРЕСА_1 а ОСОБА_1 заборгованість станом на 01.2017 року становить 6682.65 грн.

Крім цього, враховуючи при ухваленні оскаржуваного судового рішення, як доказ наявності у ОСОБА_1 заборгованості по оплаті послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, відомості про нарахування та оплату послуг та оплату послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території від 13.06.2019 року суд першої інстанції не звернув увагу на те, що у відомості про нарахування та оплату послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території від 19.02.2019 року включена сума заборгованості в розмірі 4693.38 грн. станом на 01.01.2014 рік, а у відомості від 13.06.2019 року, включена сума 4841.54 грн. - заборгованість станом на 01.02.2014 рік, однак судом не з`ясовано, які платежі включено до цієї суми, і за який період склалася така заборгованість, чи слід було таку суму заборгованості включати у даний розрахунок і враховувати таку при розрахунку заборгованості, і чи така підлягала стягненню за результатами розгляду даного спору.

Вищенаведених сумнівів у правильності розрахунку заборгованості по оплаті послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території позивач не спростував, не пояснив природу заборгованості станом на 01.01.2014 року та 01.02.2014 року, період нарахування такої заборгованості, правильність її нарахування, що унеможливило перевірку правильності та під ставності нарахування розміру цієї заборгованості, а відтак і стягнутої судом першої інстанції з ОСОБА_1 15914.68 грн. заборгованості по оплаті послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території по АДРЕСА_2 .

І оскільки відповідач визнав позовні вимоги на суму 5436.82 грн., з яких 4300.86 грн. - оплата за вивезення ТПВ, 1135.96 грн. - оплата за електроенергію по освітленню місць загального користування, колегія суддів вважає, що саме така сума підлягає стягненню з ОСОБА_1 .

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 01 листопада 2019 року - скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги ЛКП «Цитадель-Центр» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ЛКП «Цитадель-Центр» 5436.82 грн. заборгованості за надані житлово-комунальні послуги.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанов.

Повний текст постанови складено 29.10.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н. О.

Судді: Крайник Н. П.

Цяцяк Р. П.