Провадження № 2/235/1866/20
Справа № 235/5724/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2020 року м.Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі головуючого судді Хмельової С.М.

за участю секретаря судового засідання Фоміної Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заробітної плати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 18.08.2000 р. по 02.06.2020 р. позивач працював машиністом підйомних машин підземним на підприємстві відповідача. Був звільнений 02.06.2020 р. за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію.

Однак в порушення трудового законодавства відповідач не розрахувався з ним у день звільнення 02.06.2020 р. У підприємства відповідача наявна заборгованість із заробітної плати за листопад 2019 року, грудень 2019 року, січень 2020 року, лютий 2020 року, березень 2020 р., квітень 2020 року, травень 2020 року та червень 2020 року.

Позивач направив відповідачу рекомендованою поштою 03.07.2020 р. заяву вимогу про розрахунок та виплату заборгованості, надання довідки про належні при звільненні суми. Незважаючи на те, що минув строк, встановлений Законом України «Про звернення громадян», відповідач не надав відповіді на заяву по теперішній час.

Для подачі позовної заяви та визначення ціни позову, позивач вимушений провести розрахунок заборгованості із заробітної плати самостійно, на підставі наявних у нього доказів.

Відповідно до інформації про заробітну плату, отриману на веб-порталі ПФУ «Індивідуальні відомості про застраховану особу» (форма ОК-5), вбачається, що заробітна плата позивача з листопада 2019 р. по червень 2020 р. є нарахованою, але не виплаченою.

Заборгованість із заробітної плати складає за листопад 2019 р. - 13604,73 грн, за грудень 2019 р. - 14310,84 грн, за січень 2020 р. - 14084,65 грн, за лютий 2020 р. - 12684,25 грн, за березень 2020 р. - 16501,36 грн, за квітень 2020 р. - 17373,97 грн, за травень 2020 р.- 19026,29 грн, за червень 2020 р. - 78880,53 грн, загальний розмір заборгованості складає - 186 466,62 грн.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заробітну плату в сумі 186466,62 гривень.

Ухвалою суду від 09.09.2020 року відкрито провадження, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання.

Представник відповідача у відзиві на позов зазначила, що відповідач заявлені позовні вимоги не визнає у повному обсязі, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. На думку відповідача заявлений позов не підлягає задоволенню. Звільнення позивача за власним бажанням здійснено у повній відповідності до норм чинного законодавства.

Позивачу в якості сум, що підлягають сплаті при звільненні було нараховано:

12.2019 року - після обов`язкових утримань до сплати: 10576,39

01.2020 року - після обов`язкових утримань до плати:11197,30

02.2020 року - після обов`язкових утримань до сплати:8 973,81

03.2020 року - після обов`язкових утримань до сплати:13643,11

04.2020 року - після обов`язкових утримань до сплати:13612,32

05.2020 року - після обов`язкових утримань до сплати:13020,99

06.2020 року - після обов`язкових утримань до сплати: 63 224,49

Всього 134248,14 гривень

Суми в довідках зазначені після обов`язкових утримань до сплати, тобто вже з утриманням підприємством з цих сум обов`язкових податків та зборів.

Позивач, звертаючись до суду з вказаним позовом, не зазначив, що звертався з вимогою про проведення про розрахунок 02.06.2020 року, та жодного доказу на підтвердження зазначеної обставини не надає. Представник відповідача зазначає, що позивач взагалі не звертався з вимогою про розрахунок. У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі ст. 117 КЗпП наступає після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем всіх сум, які йому належать.

Копію ухвали про відкриття провадження, копію позовної заяви з додатками з дотриманням ст. 190 ЦПК України, згідно розписки отримано представником відповідача 11.09.2020 року.

Таким чином, ані при звільненні, ані під час отримання трудової книжки, ані в наступному позивачем будь-яких вимог до відповідача з приводу розрахунку не заявлялось, тобто позивач фактично погодився з проведенням відповідачем остаточного розрахунку заборгованості із заробітної плати на розсуд відповідача.

Виходячи з викладеного, на думку представника відповідача, позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості із заробітної плати при звільненні є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Позивач у прохальній частині позов зазначив, що просить розгляд справи провести за його відсутності. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Відповідно до частини 3 статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки .

Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 у період з 18.07.2000 року по 02.06.2020 року працював у ДП «ВК «Краснолиманська» машиністом підйомних машин підземним на підприємстві відповідача. Звільнений 02.06.2020 р. за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (а.с.7-10).

Відповідно до довідки від 29.09.2020 року № 1551, яка долучена до відзиву на позов, заборгованість ДП «ВК «Краснолиманська» по заробітній платі перед ОСОБА_1 складає 134248,14 гривень, а саме: грудень 2019 10576,39; січень 2020 11197,30; лютий 2020 8973,81; березень 2020 13643,11; квітень 2020 13612,32; травень 2020 13020,99; червень 2020 63224,49. Дані суми вказані після утримання обов`язкових податків та зборів.

Позивачем у позові суми заборгованості зазначені з обов`язковими податками та зборами, оскільки саме так відображено у Індивідуальних відомостях про застраховану особу за формою ОК-5.

У статті 55 Конституції України вказано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до статті 2 КЗпП працівники мають право, зокрема, на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України») «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» / «правомірне очікування» стосовно ефективного здійснення права власності.

Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У статті 116 КЗпП України зазначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Оскільки сума заборгованості в розмірі 134248,14 гривень нарахована вже за винятком податків та зборів, то саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до наказу № 760/к від 02.06.2020 року про звільнення позивача, останній день праці 02.06.2020 року. заяву з вимогою про розрахунок та виплату заборгованості отримано відповідачем 08.07.2020 року, що підтверджується відміткою у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с.20, 21).

Позивачем не заявляються вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, проте це не позбавляє його права зробити це в майбутньому.

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторонни пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено звільнення від сплати судового збору позивачів у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. З відповідача на користь позивача суд стягує 134248,41 гривень, тому на користь держави підлягає стягненню судовий збір, який становить 1 відсоток ціни позову, а саме 1342 гривень 48 копійок.

Керуючись ст.ст. 12-13, 81,141, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 47, 116, 117 КЗпП України суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заробітної плати - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 134248 (сто тридцять чотири тисячі двісті сорок вісім) гривень 41 копійку, без утримання з цієї суми податків та зборів.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь держави судовий збір в розмірі 1342 (одна тисяча триста сорок дві) гривні 48 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду або через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України, а також відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Відповідач: ДП «ВК «Краснолиманська», , місцезнаходження: м. Родинське, вул. Перемоги,9.

Повний текст рішення виготовлено 03.11.2020 року.

Суддя: