У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" листопада 2020 р. м. Київ

Дніпровський районний суд міста Києва у складі: головуючого - судді САВЛУК Т.В., за участі секретаря Бурячек О.В., розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в залі суду, клопотання про передачу справи до іншого суду, яка подана в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Київської місцевої прокуратури №7, Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду,

в с т а н о в и в:

27 грудня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Київської місцевої прокуратури №7, Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, та призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

Відповідно до ст. 189 Цивільного процесуального кодексу України завданням підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Представник відповідача - Павліченко В.О. в підготовчому судовому засіданні подала клопотання про передачу цивільної справи для подальшого розгляду до Подільського районного суду міста Києва з підстав, викладених у письмовому клопотання, мотивуючи тим, що позивачем заявлено вимоги про відшкодуванням шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування і прокуратури , з посиланням на положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», тому виходячи з підстав та предмету позову відсутні підстави для розгляду справи в межах юрисдикції Дніпровського районного суду міста Києва, тобто за місцем проживання позивача, оскільки по першій інстанції кримінальну справу відносно позивача з постановленням виправдувального вироку розглядав Подільський районний суд міста Києва.

Позивач та представник позивача в підготовчому судовому засіданні просили відмовити у задоволенні клопотання про передачу справу до іншого суду, оскільки позивач правомірно звернувся до суду за своїм місцем проживання з дотримання вимог ч.4 ст.28 ЦПК України, що є його процесуальним правом.

Інші учасники справи в підготовче судове засіданні не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Вислухавши думку учасників цивільного процесу, оцінивши наведені представником відповідача підстави для передачі цивільної справи до іншого суду, суд приходить до наступного.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. (ч. 1, 2 статті 2 ЦПК України)

Кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. ( ч. 1 статті 4 ЦПК України)

Відповідно до частини першої ст.19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 19 ЦПК). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 26 - 30 ЦПК).

Виходячи з поняття підсудність у цивільному судочинстві як розмежування компетенції між окремими ланками судової системи та між судами однієї ланки щодо розгляду цивільних справ, підсудністю фактично є визначення в системі судів компетентного суду стосовно вирішення певної цивільної справи.

Питання про підсудність справ визначається цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до ч.2 ст.27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

За правилами альтернативної підсудності, встановленими ч.4 ст.28 ЦПК України, позови, пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Виходячи з підстав та предмету спору убачається, що позивачем ОСОБА_1 пред`явлено позов до відповідачів - Київської місцевої прокуратури №7, Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві, Державної казначейської служби України, з вимогами: « стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві або з рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 шкоду, завдану незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність органу досудового розслідування, прокуратури і суду, - в розмірі 2 371 484,24 грн», посилаючись, як на правові підстави заявлених вимог, на положення статей 16, 23, 1176 Цивільного кодексу України, статті 3, 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Таким спеціальним нормативно-правовим актом є Закон України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Частинами першою та другою статті 12 Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

Пунктами 11, 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, у разі винесення виправдовувального вироку, для визначення розміру шкоди, передбаченої в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися до суду, який розглянув справу по першій інстанції.

Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством (частини перша, друга статті тринадцятої Закону від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР).

Отже, вирішення вимог про відшкодування майнової та моральної шкоди вирішується судом в однаковому порядку в ухвалі, що приймається згідно із частиною першою статті дванадцятої Закону від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР.

Відповідний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 24 квітня 2017 року у справі№6-2885цс16 та постанові від 04 лютого 2019 № 752/19717/15-ц.

За наведених обставин, враховуючи норми чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає розгляду в межах юрисдикції Подільського районного суду міста Києва, враховуючи, що саме цей суд розглядав кримінальну справу по першій інстанції.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України встановлено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Спори між судами про підсудність не допускаються і справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана. ( ч. ч. 1, 2 статті 32 ЦПК України)

За змістом положень ч.1 статті 378 ЦПК, судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Відповідно до ч. 1 ст. 200 ЦПК України у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті.

Виходячи з предмету позову та суб`єктивного складу сторін, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви представника відповідача - Павліченко В.О. щодо передачі справи до іншого суду, та з урахування встановлених судом обставин щодо визначення підсудності розгляду даного спору направляє цивільну справу для подальшого розгляду до Подільського районного суду міста Києва.

Враховуючи викладене та керуючись статями 27, 31, 260, 354 Цивільного процесуального кодексу України,

п о с т а н о в и в:

Цивільну справу №755/19623/19 за позовом ОСОБА_1 до Київської місцевої прокуратури №7, Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, - передати за підсудністю до Подільського районного суду міста Києва.

Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до п.15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

С у д д я: