КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Ящук Т.І.

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 12 червня 2020 року в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

у с т а н о в и в:

У серпні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом і просивстягнути з відповідачки 18 205, 18 гр. боргу за спожиті житлово-комунальні послуги. Зазначав, що 26 квітня 2014 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» № 1198 від 10 квітня 2014 року, яким внесено зміни до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який доповнено новими частинами. Статтю 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» доповнено пунктом 5, яким визначено, що виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення. Частиною 7 статті 26 Закону визначено, що договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення, що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.05 серпня 2014 року в газеті «Хрещатик» було опубліковано повідомлення про публічний договір / оферту/ про надання ПАТ «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст.19 Закону України « Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення та опубліковано договір про надання таких послуг. Повідомленням визначено, що фізична особа/власник/квартиронаймач житлового приміщення в багатоквартирному будинку/, що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов договору. У разі відмови споживачів від отримання послуг, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ`АК`Київводоканал» для оформлення припинення надання послуг. Відповідач після розміщення повідомлення та Договору у газеті на адресу ПрАТ «АК «Київводоканал» жодних заяв або повідомлень про відмову від надання зазначених послуг не надавала.

Відповідно до п. 1.1 Договору ПрАТ «АК «Київводоканал» зобов`язується надавати відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення холодної та гарячої води, а відповідач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором. Згідно з п. 3.1 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. За цим договором застосовується щомісячна система оплати послуг. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. 09 жовтня 2017 року між ПрАТ «АК «Київводоканал» та відповідачкою був укладений договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за умовами укладеного договору, утворилась заборгованість, яка станом на 31 травня 2019 року складається з: 9 783, 05 гр. - заборгованість за спожиті послуги; 1 283, 85 гр. - 3 % річних; 7 138, 28 гр. - інфляційні втрати.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив задовольнити позов.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 12 червня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду та постановити нове про задоволення позовних вимог. Зазначає, що суд помилково прийшов до висновку про недоведеність позову належними доказами, не врахувавши посилання позивача на порядок нарахування оплати за спожиті послуги щодо централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення ( з використанням внутрішньо будинкових систем) передбачений Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року та умовами укладеного 09 жовтня 2017 року з відповідачкою договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення ( з використанням внутрішньо будинкових систем). В період з липня 2014 року по грудень 2017 року відповідачка не мала квартирних засобів обліку ,а тому нарахування за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення здійснювались відповідно до п. 11 вказаних Правил. Суд безпідставно не взяв до уваги акти про відсутність витоків із загально будинкової мережі будинку ,зазначивши,що порядок їх складання не відповідають вимогам Правил. Не врахувавши здійснення платежу відповідачкою у листопаді 2016 року за спожиті послуги,надані позивачем,що є підставою для переривання строку позовної давності,суд помилково застосував позовну давність до вимог позивача в частині стягнення з відповідачки заборгованість за спожиті комунальні послуги з липня 2014 року по жовтень 2016 року.

Заслухавши доповідь судді,обговоривши доводи апеляційної скарги,обставини справи,колегія суддів приходить до наступного.

Судом встановлено,що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 ,де зареєстровано 4 особи.

З матеріалів справи вбачається, що 05 серпня 2014 року в газеті «Хрещатик» було опубліковано повідомлення про публічний договір / оферту/ про надання ПАТ «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст.19 Закону України « Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення та опубліковано договір про надання таких послуг.

Повідомленням визначено, що фізична особа/власник/квартиронаймач житлового приміщення в багатоквартирному будинку/, що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов договору.

Зазначено, що у разі відмови споживачів від отримання послуг, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ АК «Київводоканал» для оформлення припинення надання послуг.

Сторони в судовому засіданні підтвердили, що відповідач від послуг позивача не відмовилася, тобто прийняла умови договору.

09 жовтня 2017 року між сторонами було укладено договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення.

Позивач зазначив, що нарахування платежів за спожиті послуги по квартирі відповідачки були здійснені з липня 2014 року до укладення договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення відповідно до п.11 Правил ,а тому відповідач повинна погасити заборгованість за спожиті комунальні послуги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходив з того,що позивачем на підтвердження відповідності вимогам закону здійснення розрахунку заборгованості відповідачки за спожиті послуги у період з липня 2014 року до жовтня 2017 року належних доказів не надано та на такі не вказано. Так у вказаному розрахунку не зазначено показники будинкового лічильника та фіксування об`ємів спожитої холодної води щомісяця. Позивачем не наведено порядок розподілу спожитої кількості води в будинку за розрахунковий період, кількість спожитої послуги власниками квартир,у яких встановлені квартирні засоби контролю та у яких такі засоби не встановлені,а також не відображено кількість використаної холодної води іншими споживачами, визначеними п.11 Порядку.Позивачем не доведено належними та допустимими доказами розподіл спожитої води та пред`явлення рахунків на її оплату іншим споживачам у будинку, окрім власників квартир, як це визначено п.11 Порядку.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції узгоджується з вимогами матеріального та процесуального права,обставинами справи,а доводи апеляційної скарги не спростовують цей висновок.

У ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальних послуг» передбачено,що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону споживач має право,зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч. 3 ст. 20 Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки,встановлені договором або законом. Таким чином споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги,якщо вони фактично користувалися ними.

Отже питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для її правильного вирішення.

При вирішенні даного спору суд першої інстанції правильно керувався нормами закону, що регулює правовідносини, які виникли між сторонами, а саме: ст. 322 ЦК України, Законом України "Про житлово-комунальні послуги"та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року.

Відповідно до п.11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку.

Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках:

- у разі відсутності засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу);

- у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення.

За наявності витоків із загальнобудинкової мережі споживачі, які не мають квартирних засобів обліку або не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку, оплачують послуги з холодного, гарячого водопостачання та водовідведення за встановленими нормативами (нормами) за місяць, у якому ці витоки виявлено.

Аналізуючи наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачки за отримані комунальні послуги у період з серпня 2014 року до встановлення у квартирі відповідачки квартирного засобу лічильника, з урахуванням вимог зазначених Правил,колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність доказів на підтвердження дійсного обсягу спожитої відповідачкою холодної води,за який вона не розрахувалась з позивачем, а відтак вказаний розрахунок в силу ч. 6 ст. 81 ЦПК не може бути підставою для задоволення позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач не навів доводів зворотного.

Аргумент апеляційної скарги про порушення судом норм ЦПК України при відхиленні наданих представником позивача актів про відсутність витоків із загальнобудинкової мережі в житловому будинку АДРЕСА_2 складених за період з лютого 2015 року по жовтень 2017 року, які підтверджують правильність розрахунку заборгованості відповідачки за користування цією послугою,колегія суддів відхиляє і вважає, що вказані акти не відповідають ст. 77 ЦПК України та п.11 Правил.

У зв`язку з зазначеним колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції,який вказав,що позивачем не доведено факту наявності заборгованості,оскільки докази,які б могли підтвердити об`єм спожитих відповідачкою послуг відсутні.

Посилання в апеляційній скарзі щодо неправильного застосування судом позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за період з липня 2014 року по жовтень 2016 року,колегія суддів відхиляє як безпідставні,оскільки суд першої інстанції відмовив в задоволенні позову за його недоведеністю, а не в зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Тобто, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за надані посуги водопостачання, на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції позивачем не надано доказів на підтвердження відповідності здійсненого ним розрахунку заборгованості відповідачки за вказаний період фактично спожитих нею комунальних послуг,що унеможливлює визначити об`єм спожитих послуг відповідачем за кожний місяць зазначеного періоду часу від якого залежить визначення розміру оплати за ці послуги, а відтак зміст розрахунку заборгованості є припущенням,що в силу ст. 82 ЦПК України не може братись до уваги при постановленні рішення.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність рішення суду першої інстанції та відсутність підстав до його скасування.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України,суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 12 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на підставі ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий: А.О. Чобіток

Судді: О. В. Немировська

Т. І. Ящук