Справа № 274/5683/20 Провадження № 2/0274/1742/20
РІШЕННЯ

Іменем України

03.11.2020 м. Бердичів

Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Большакова Т.Б. (далі - Суд), за участю секретаря судового засідання Павлюк-Жук А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області з вказаним позовом, у якому просить визнати ОСОБА_3 , 1992 року народженя таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що відповідач без поважних причин вже більше десяти років у вказаній квартирі не проживає .

Ухвалою Бедичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21.09.2020 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Від представника позивача надійша заява, в якій він просить справу розглядати без його участі та участі позивача; позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

В письмовій заяві від 30.10.2020 відповідач просить справу розглядати за його відсутності; позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить їх задовольнити; зазначає, що вже більше 10 років у житловому будинку АДРЕСА_1 , не проживає.

Третя особа звернулася до суду з заявою від 30.10.2020, в якій просить розгляд справи проводити без її участі; щодо визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 , не заперечує.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося на підставі ч. 2ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21475874 від 05.10.2009, свідоцтво про право на спадину за законом від 16.12.2008, витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №17811093 від 16.12.2008).

Власником іншої 1/2 частини будинку є рідна сестра позивача ОСОБА_2 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21475937 від 05.10.2009, свідоцтвом про право на спадину за законом від 16.12.2008, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №17810980 від 16.12.2008.

У вказаному будинку зареєстрований ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ., про що свідчить довідка МКВЖРЕП №7 від 06.08.2020 №604.

З акту МК ВЖРЕП №7 від 05.08.2020 вбачається, що ОСОБА_3 за адресою реєстрації: будинок АДРЕСА_1 не проживає більше 10 років.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності без поважних причин наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Стаття 72 Житлового кодексу України передбачає, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК УРСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСРстроки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частина 1 ст. 321 ЦК України встановлює, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391ЦК України).

Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року, зазначено, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72,116, 156 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Крім того, відповідач позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що визнання останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням відповідатиме таким загальним засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України).

Враховуючи викладене, а також те, що судом достовірно встановлено, що відповідач не мешкає за вищевказаною адресою, не утримує дане житло, не сплачує комунальні послуги, в даному житлі особистих речей не має, він там тільки зареєстрований, суд вважає, що такий втратив право користування жилим приміщенням за вказаною адресою.

Згідно із ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку в позасудовому порядку.

Відповідно до ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.4,12,81,263-265 ЦПК України, ст.ст.317,319,321,346 ЦК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 840,80 грн судових витрат, понесених позивачем при подачі позову до суду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа: ОСОБА_2 , зареєстрована АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя: Т.Б.Большакова