Справа № 184/60/20
Номер провадження 2/184/139/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2020 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Малашиної Ю.Б.,

за участю секретаря Попівніч Н.І.,

представника позивача Жовтяк О.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, з урахуванням уточнених позовних вимог та поданих заяв по суті справи, посилається на те, що 10.11.2012 року між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 2000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

В порушення умов договору ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, тому за кредитним договором № б/н, станом на 28.11.2019 року, утворилась заборгованість у розмірі 37 187,41 гривень, що складається з наступного: 22414,44 гривень заборгованості за тілом кредитом, 3043,22 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 625; 9482,73 грн. нарахована пеня; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень штраф (фіксована частина), 1747,02 гривень штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також стягнути з неї судовий збір.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в заявах по суті справи. Наголосила, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та відповідачка користувалася кредитними коштами; крім того, позивачка декілька разів користувалась послугою «оплата частинами», проте, лише частково сплачувала заборгованість за кредитним договором.

Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, наголосивши, що нею у повному обсязі виконано всі зобов`язання перед банком.

Суд, заслухавши представника позивача та відповідачку, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків щодо фактичних обставин.

Як встановлено в судовому засіданні, 10.11.2012 р. між КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н у спосіб подання письмової згоди відповідачки на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Згідно анкети - заяви від 10.11.2012 р. відповідачка письмово погодилася з тим, що анкета заява разом з Пам`яткою клієнта, Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між нею та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 18).

На підтвердження позовних вимог банком надано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які не містять підпису відповідача (а.с. 19-36).

Згідно довідки про видачу кредитних карт відповідачка 14.05.2014 р. отримала кредитну карту № НОМЕР_1 , яка згодом декілька разів перевипускалась, зі строком дії до 09.2018 року (а.с.96).

Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) встановлено наступне: 14.05.2014 р. відбувся старт карткового рахунку по картці № НОМЕР_1 та встановлено кредитний ліміт 500,00 грн.; в наступному кредитний ліміт неодноразова збільшувався, а з 31.01.2017 р. він становив 2700 грн.; з 01.08.2018 р. відбулось зниження кредитного ліміту до 0,00 грн. (а.с.97).

Згідно виписки по основній картці № НОМЕР_1 за період з 10.11.2012р. по 05.06.2020 проводився рух коштів як шляхом поповнення картки, так і зняття відповідачем коштів з картки (а.с. 98-106, а.с.112-118).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №б/н від 10.11.2012 р., укладеного між Приватбанком та ОСОБА_1 станом на 30.09.2019 року погашено заборгованість за поточним тілом кредиту - 29531,65 грн., погашено заборгованість за простроченим тілом кредиту - 10295,73 грн., погашено заборгованість по пені 1625 грн.; заборгованість за тілом кредиту 2234,21 грн., у тому числі: за поточним тілом кредиту 14965,75 грн., за простроченим тілом кредиту 7448,69 грн., заборгованість за нарахованими відсотками 0,00 грн., нарахована пеня за прострочене зобов`язання 8752,73 грн., заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. 730 грн., загальна сума заборгованості 31897,17 грн. (а.с.8-16).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №б/н від 10.11.2012 р., укладеного між Приватбанком та ОСОБА_1 з 01.10.2019 р. станом на 28.11.2019 р. заборгованість за тілом кредиту 22414,44 грн., у тому числі: за простроченим тілом кредиту 22414,44 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками 0,00 грн., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України 3043,22 грн., заборгованість по пені 9462,73 грн., заборгованість за судовим штрафом 2247,02 грн., разом: 37187,41 грн. (а.с.17).

Оцінивши подані до суду докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Здійснюючи оцінку обставин (фактів), якими обґрунтовані вимоги та заперечення учасників справи, та поданими ними доказами, суд звертає увагу на наступне.

В анкеті заяві від 10.11.2012 р. не зазначені вид картки, який просить оформити клієнт, кредитний ліміт, процентна ставка, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, строк дії кредитного договору, а також не міститься позначка про те, що відповідачем отримано та ознайомлено під підпис з Пам`яткою клієнта, яка містить, у тому числі, Тарифи та основні умови обслуговування і кредитування.

Водночас, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, не містять підпису відповідачки та не визнаються останньою. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розуміла відповідачка, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. Крім того, роздруківка витягу з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

При цьому суд керується постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р. у справі №342/180/17, в якій Судом зроблено висновок про те, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з правового аналізу вказаних норм, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку, не можна вважати складовими частинами укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника.

Відтак, суд вважає, що оскільки витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідачки, а в Анкеті-заяві позичальника відсутня домовленість щодо сплати процентів, штрафних санкцій за невиконання договору, то вимоги банку в цій частині задоволенню не підлягають. Аналогічні за своїм змістом правові позиції викладені у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року (справа № 578/132/16-ц, провадження № 61-3836св18).

Оцінюючи вимогу позивача про стягнення 22414,44 грн. заборгованості за «тілом» кредиту, суд виходить із наступного. 14.05.2014 р. банком за карткою № НОМЕР_1 встановлено кредитний ліміт 500,00 грн.; в наступному кредитний ліміт неодноразова збільшувався, а з 31.01.2017 р. він становив 2700 грн.; з 01.08.2018 р. відбулось зниження кредитного ліміту до 0,00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ).

Як вбачається із виписки по основній картці № НОМЕР_1 (далі Виписка), 17.01.2017 року позивачкою шляхом переказу з іншої картки через Приват24 поповнила рахунок на 2024 грн., тим самим погасила минулу заборгованість, що підтверджується вказівкою банку у Виписці про те, що залишок після операції мав позитивне значення та становив 0,51 грн. (а.с. 114).

Після проведеного погашення існуючої заборгованості, відповідачкою здійснювалось подальше використання кредитних коштів, внаслідок чого, 02.02.2017 р. нею було вичерпано кредитний ліміт на суму 2694,98 грн., про що свідчить залишок після операції з від`ємним значенням на вказану суму у Виписці, тобто відповідачка не могла більше користуватися кредитними коштами.

Водночас, ОСОБА_1 , яка підключила в попередній періодах послугу «Оплата частинами» та «Миттєва розстрочка», що не заперечувалось відповідачкою у судовому засіданні і підтверджується Випискою, зобов`язана була сплатити на користь банку 7806,18 коп. (підсумок сум у колонці «Сума у валюті операції» із «Деталями операції» - «Оплата частинами Покупка», починаючи з 17.01.2017 р.).

Таким чином, зобов`язання відповідачки перед банком становить 10501,16 грн. (2694,98 грн. заборгованості в межах кредитного ліміту + 7806,18 грн. заборгованості за послугами «Оплата частинами» та «Миттєва розстрочка»).

Водночас, за період з 17.01.2017 р. по 29.04.2019 р. відбувалось неодноразове погашення заборгованості на загальну суму 13368,71 грн., що підтверджується Випискою та Розрахунком заборгованості (колонка «Сума погашена за наданим кредитом»).

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність у ОСОБА_1 заборгованості по тілу кредиту (13368,71 грн. погашеної заборгованості мінус 10501, 16 грн. кредитних зобов`язань = 2867,55 грн. переплати) та недоведеності позовних вимог банку.

Суд також звертає увагу на неправомірне включення банку до розрахунку тіла кредиту, починаючи з 01.03.2017 р. (тобто, з наступного місяця після використання відповідачкою кредитного ліміту), відсотків (кол. 4 Розрахунку заборгованості, зворотня частина а.с. 12) та пені (кол. 17 Розрахунку заборгованості), що здійснювався наступним чином: до заборгованості за наданим кредитом на останню дату місяці (кол.22) додавались суми витрат клієнтом кредитних коштів (кол.3), відсотки (кол.4), пеня (кол. 17) та віднімались суми погашення за наданим кредитом (кол. 21); отриману різницю переносили до тіла кредиту (кол.5-6).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі.

Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні.

Відповідно до роз`яснень, що надані в п. 23, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 № 2 розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей про належність і допустимість доказів. Виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог КБ "Приватбанк" слід відмовити у зв`язку з недоведеністю обставин, що підтверджують заявлені позовні вимоги.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, понесені АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» судові витрати у справі відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст.526,527,530,615,625,1052,1054 ЦК України, ст.ст.12, 13, 81, 89, 141,258, 259, 263, 265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У позовних вимогах АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасники справи, яким повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03.11.2020 року.

Суддя Орджонікідзевського міського суду Ю. Б. Малашина