ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 609/1518/19Головуючий у 1-й інстанції Ковтунович О.В.
Провадження № 22-ц/817/677/20 Доповідач - Бершадська Г.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Ходоровський М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 24 квітня 2020 року (ухвалене суддею Ковтунович О.В., повний текст якого складено 24 квітня 2020 року) у цивільній справі № 609/1518/19 за позовом ОСОБА_1 до Шумської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом.

Позов обґрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дід позивача ОСОБА_3 . Після його смерті залишилося спадкове майно- житловий будинок з побутово-господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , який згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок належав колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_3 . Інші спадкоємці за законом чи за заповітом відсутні.

Позивач зверталася у нотаріальну контору по питанню успадкування зазначеного майна, однак її було відмовлено.

На підставі викладеного просила позов задоволити та визнати за нею, як спадкоємцем п`ятої черги спадкування, право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті діда ОСОБА_3 .

Рішенням Шумського районного суду Тернопільської області від 24 квітня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу у якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення яким її позовні вимоги задовольнити повністю.

Вказує, що до матеріалів справи долучені докази родинних стосунків є належними та допустимими доказами, однак безпідставно не були враховані судом.

Зазначає, що відповідач Шумська міська рада визнала позовні вимоги, однак суд відмовляючи в задоволенні позову не постановив ухвалу про відмову у прийнятті визнання позову відповідачем.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Сторони в судове засідання не з`явились.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 , станом на 15.04.1991 року проживали та були зареєстровані ОСОБА_3 - голова колгоспного двору та ОСОБА_4 - член колгоспного двору.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер - ОСОБА_3 .

Житловий будинок з побутово-господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, належав колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_3 .

Відповідно до довідки №382 від 02.11.2018р. виданою Шумською міською радою Шумського району Тернопільської області вказується, що на день смерті ОСОБА_3 з ним проживала та була зареєстрована внука ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину, оскільки вступила у володіння спадковим майном.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не підтверджено факту родинних відносин із померлим.

Колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року до вирішення спірних правовідносин, пов`язаних зі спадкуванням такої спадщини, застосовується законодавство, чинне на час відкриття спадщини, зокрема, відповідні норми, у тому числі щодо обсягу спадкової маси та кола спадкоємців за законом ЦК УРСР 1963 року.

Спадкування здійснюється за законом і за заповітом (частина перша статті 524 ЦК УРСР).

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР).

Частиною першою статті 549 ЦК УРСР 1963 року визначено дії, що свідчать про прийняття спадкоємцем спадщини: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Статтею 560 ЦК УРСР 1963 року встановлено порядок видачі свідоцтва про право на спадщину.

Так, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 цього Кодексу).

Відповідно до положень статті 561 ЦК УРСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

Аналогічні положення містяться і у статті 47 Закону УРСР від 25 грудня 1974 року Про державний нотаріат (у редакції, чинній на момент відкриття спадщини).

При цьому ЦК УРСР 1963 року не обмежував строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4 Про практику розгляду судами України справ про спадкування судам роз`яснено, що відповідно до глави 4 Закону України від 25 грудня 1974 року Про державний нотаріат свідоцтво про право на спадщину видається громадянам, організаціям, державі нотаріальними конторами за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у встановленому чинним законодавством порядку. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визначення права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав за правилами позовного провадження.

Таким чином, зверненню до суду з указаним позовом мало передувати вирішення питання про видачу позивачу нотаріусом або органом чи службовою особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Відомостей про вчинення таких дій позивачем суду не надано та, відповідно, матеріали справи їх не містять.

Позивач до позовної заяви надала роз`яснення приватного нотаріуса Кременецького районного нотаріального округу Зелінського П.І. про те, що для видачі свідоцтва про право на спадщину слід надати документ, який посвідчує родинні відносини із спадкодавцем.

Вказане письмове роз`яснення не є постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії та видано нотаріусом щодо спадщини, яка знаходиться поза межами Кременецького районного нотаріального округу.

На запит апеляційного суду Шумською державною нотаріальною конторою надана відповідь згідно якої після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_3 спадкові справи не заводилися.

Встановивши, що позивач не надав суду доказів того, що він в установленому законом порядку подав нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину та що нотаріус відмовив йому у видачі указаного свідоцтва, суд першої інстанції повинен був відмовляти в задоволенні позову виходячи саме з цих обставин. Крім цього, позивач не надала доказів про відсутність актового запису про народження її батька.

Відповідно до ч.1 статті 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин резолютивну частину рішення слід залишити без змін, виклавши його мотивувальну частину у редакції даної постанови.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати слід покласти на апелянта в межах ним понесених.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 24 квітня 2020 року залишити без змін, виклавши його мотивувальну частину у редакції даної постанови.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 листопада 2020 року.

Головуючий Бершадська Г.В.

Судді: Гірський Б.О.

Ходоровський М.В.