Справа № 289/996/20
Номер провадження 2/289/591/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2020 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Сіренко Н.С.,

за участю: секретаря судового засідання - Галькевич Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог - орган опіки та піклування Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

02.07.2020 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд визначити місце проживання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що сторони мають спільну дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час проживає разом із батьком, останній дбає про неї, утримує матеріально, займається вихованням дитини. Позивач наполягає на визначенні місця проживання дитини саме з ним, так як це відповідатиме інтересам та бажанню дитини, посилається на те, що має можливість забезпечити дитині належні умови проживання, так як має стабільних дохід, житло. Позивач зазначає, що відповідач життям та вихованням дитини не цікавиться, притягувалася до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Ухвалою від 14.07.2020 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 05.10.2020, копію ухвали направлено сторонам, а відповідачу разом із копією позовної заяви з додатками (а.с.29,30,31,32).

Ухвалою від 05.10.2020 закрито підготовче засідання у даній справі та призначено судовий розгляд на 03.11.2020 (а.с.41).

В судове засідання сторони не з`явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі, позивач заявлені вимоги підтримує та просить задовольнити, відповідач позов визнала та не заперечує проти його задоволення (а.с.50,51).

02.11.2020 від третьої особи - служби у справах дітей Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області надійшла заява про розгляд вказаної справи без участі її представника (а.с.49).

Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками дитини є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 08.09.2012 (а.с.11,12).

Батько дитини ОСОБА_1 перебуває на обліку в Коростишівському об`єднаному управлінні ПФУ в Житомирській області і отримує пенсію по інвалідності (а.с.13). За місцем проживання характеризується позитивно (а.с.15).

Із довідки КЗ «Радомишльська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів» від 20.02.2020 вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , учениця 2-го класу, дійсно навчається, оздоровлюється та проходить курс медичної реабілітації у закладі з 10.09.2019, влаштована до закладу за згодою батька ОСОБА_1 , який постійно опікується дитиною, приводить дівчинку на навчання та забирає додому після уроків, турбується про неї, цікавиться навчанням, забезпечує усім необхідним. Дитина проживає з батьком. Мати ОСОБА_2 за період перебування дитини в закладі лише декілька разів забирала її додому, з педагогами та лікарями не спілкується, навчанням та здоров`ям дитини не цікавиться (а.с.14).

10.04.2019 начальник служби у справах дітей Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області звернулася до директора КО «Радомишльського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Радомишльської районної ради Житомирської області» із повідомленням, що ОСОБА_2 - мати учениці 1-Б класу Радомишльської гімназії ОСОБА_3 , випиває, не слідкує за дитиною, просить здійснити оцінку потреб дитини та взяти дану сім`ю під соціальний супровід (а.с.19).

Постановою Радомишльського районного суду Житомирської області від 04.01.2020 ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП за неналежне виконання батьківських обов`язків (а.с.9).

Згідно довідки Радомишльського РВ ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 26.02.2020, ОСОБА_1 заборгованості по аліментах на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не має (а.с.10).

Із Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 28.05.2020 вбачається, що дитина проживає в будинку АДРЕСА_1 , санітарний стан житла добрий, кімнати теплі, світлі, просторі, дитина має все необхідне для повноцінного розвитку. На момент обстеження негативного впливу в сім`ї не спостерігалося (а.с.17).

Згідно Акту обстеження соціального стану від 18.02.2020 дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає в будинку АДРЕСА_1 , разом із батьком ОСОБА_1 (а.с.21).

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

У відповідності до положень ст.ст. 141, 157 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу та окреме від дитини проживання не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, а той з батьків, з ким проживає дитина не має права перешкоджати тому із батьків, хто живе окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

22.06.2020 орган опіки та піклування Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області склав письмовий висновок про доцільність визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_1 (а.с.18).

Згідно ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Крім того, під час вирішення цієї справи суд керується статтею 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї, а також частиною шостою статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов'язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» від 03 грудня 2009 року).

Згідно положень ч. 1 та 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши матеріали справи, беручи до уваги позицію органу опіки та піклування, який надав висновок про доцільність проживання дитини з батьком, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, а саме, що на даний час дитина проживає разом з батьком, за місцем проживання дитини створені всі умови для останньої, батько виховує та утримує доньку, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову.

Керуючись статями ст.ст. 2, 19, 81, 141, 263, 265, 274-279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_3 ), третя особа без самостійних вимог - орган опіки та піклування Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області (12201, Житомирська область, м. Радомишль, Соборний Майдан, 12, Код ) про визначення місця проживання малолітньої дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із її батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, враховуючи п.п. 15.5. п. 15 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Н. С. Сіренко