КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції - Ул`яновська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів

та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що між нею та відповідачем 27 січня 2006 року було зареєстровано шлюб, від якого вони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Звертаючись до суду позивачка вказувала, що із січня 2016 вони із відповідачем у справі не проживають разом як сім`я, спільне господарство не ведуть, діти проживають разом з нею та знаходяться повністю на її утриманні за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач у свою чергу самоусунувся від виконання покладених на нього обов`язків, проживає окремо, добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, участі у вихованні дітей не приймає, а тому позивач просила суд стягнути з відповідача, на її користь аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 5 000 грн на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

У серпні 2019 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, просив відмовити у задоволенні первісних позовних вимогах та задовольнити його вимоги, якими стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 грн на кожну дитину ( т. 1, а.с.21-25).

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовував тим, що він перебував із ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі з 27 січня 2006 року, під час якого у них народилося двоє дітей.

Вказував, що шлюбні відносини ними не підтримуються вже більше трьох років та на даний час між сторонами не досягнуто домовленості з ким будуть проживати спільні діти, у зв`язку із чим він був змушений звернутися із зустрічним позовом про визначення місця проживання дітей з ним за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки позивач після подання заяви про розірвання шлюбу переїхала до іншого чоловіка, з яким перебуває у фактичних шлюбних відносинах.

А тому вважає твердження позиваки про те, що діти проживають з нею та перебувають на її утриманні таким, що не відповідають дійсним обставинам справи. Фактично діти проживають із ним та він, як батько, виконує належним чином свої батьківські обов`язки, а позивач за первісним позовом може тижнями не бувати за адресою, де вона зареєстрована та де проживають її діти.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 19 червня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просив скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні вимог зустрічного позову та постановити нове, яким задовольнити зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі, посилаючись на наступне.

Апелянт зазначає про порушення судом першої інстанції норм процесуального законодавства при розгляді вказаної справи. Так, суд першої інстанції, відкривши провадження у справі 16 липня 2019 року призначив підготовче засідання на 10 вересня 2019 року. В подальшому, проводячи підготовче засідання, неодноразово відкладав розгляд справи з різних причин і не постановивши ухвалу про закінчення підготовчого засідання, 19 червня 2020 року ухвалив рішення по суті спору, при цьому, що відповідач позову не визнавав.

Не погоджується апелянт й з твердженням суду щодо його неявки в засідання та вважає таке позбавленням його права на участь у судовому засіданні, оскільки він разом із представником з`явився до суду 19 червня 2020 року, прочекавши дві години початку слухання справи, від помічника судді отримали інформацію, що судового засідання не буде, а про дату наступного засідання сторони будуть повідомлені пізніше. Також, в матеріалах справи відсутні процесуальні рішення, які б свідчили про те, що суд вирішив перейти з загального позовного провадження в письмове провадження, та докази про повідомлення сторін у справі про зазначене.

Вважає безпідставним висновок суду щодо неможливості встановлення з ким з батьків проживають діти та на користь кого слід призначити аліменти, оскільки наданими доказами, на думку апелянта, повністю підтверджується факт проживання дітей разом з ним та перебування їх на його утриманні.

Окрім того, ОСОБА_1 посилається на встановлення факту проживання дітей разом з батьком ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 19 березня 2020 року про визнання судового наказу про стягнення на утримання дітей аліментів з ОСОБА_1 таким, що не підлягатиме виконанню. Вказана ухвала набрала законної сили, отже вказані обставини вже встановленні в судовому рішенні та не потребують додаткового доведення.

ОСОБА_1 вважає, що судом безпідставно та необґрунтовано не взято до уваги подані ним докази, що вказує на однобічність розгляду справи, наданні безпідставної та необґрунтованої переваги доказам позивача, а також порушення принципу рівності учасників перед судом та законом.

При апеляційному розгляді справи, відповідач у справі ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просили її задовольнити. Рішення суду в частині вирішення зустрічного позову вважають незаконним та просять його скасувати у вказаній частині та ухвалити постанову, якою стягнути з позивачки у справі ОСОБА_2 на користь відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі по 5000 грн на кожного, оскільки сама ж позивачка обґрунтовувала саме такий рівень аліментів для забезпечення нормального виховання та утримання дітей.

Позивачка у справі ОСОБА_2 направила до суду апеляційної інстанції відзив у якому заперечує щодо доводів відповідача та посилається на те, що між нею та відповідачем склалися неприязні стосунки у зв`язку з чим вона не може проживати разом із відповідачем та дітьми у квартирі АДРЕСА_2 , так як між ними до цього часу йде спір щодо її поділу. Однак вона і до цього час приймає участь у вихованні дітей та у їх утриманні, оскільки з ними періодично зустрічається.

Крім того, просила врахувати при ухваленні рішення, що на даний час вона перебуває у відпустці по вагітності та пологам до 12 грудня 2020 року, а тому надавати допомогу чи сплачувати аліменти у розмірі, який просить відповідач, не має змоги.

В судове засідання позивачка не з`явилася, про дату, час та місце розгляду була повідомлена належним чином (а.с.137, т.2).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача у справі ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, з матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 укладено шлюб 27 січня 2006 року у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів ГУЮ у м. Києві (а.с.11).

У вказаному шлюбі у сторін є діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12-13).

Згідно довідок про реєстрацію місця проживання особи ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.64-65).

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2019 шлюб між сторонами розірвано (а.с.240-242).

19 серпня 2019 року та 19 лютого 2020 року працівниками служби у справах дітей та сім`ї Святошинської РДА у м. Києві на підставі заяви ОСОБА_1 було складено акти обстеження житлово-побутових умов проживання дітей за адресою: АДРЕСА_1 під час яких вдома був батько з дітьми, який повідомив, що його дружина з травня 2019 року не проживає за вказаною адресою, але періодично з`являється (а.с.45, т. 2).

Також суд зазначив, що із листа начальника Святошинського УП НП України у м. Києві з приводу конфлікту між позивачем та відповідачем у справі щодо участі позивачки у вихованні дітей вбачається, що неповнолітні діти проживають із батьком за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.209, т.1).

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні первісного та зустрічного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що і позивачка у справі ОСОБА_2 , і відповідач у справі ОСОБА_1 після припинення шлюбних відносин та розірвання шлюб продовжують проживати спільно в квартирі АДРЕСА_2 разом із дітьми та приймають спільну участь у вихованні та утримання дітей, а тому визнав обидва позови безпідставними.

Однак, погодитися із висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за зустрічним позовом колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в частині вирішення зустрічних позовних вимог не відповідає з огляду на наступне.

Так, у статті 8 Конституції Українизакріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції Українисім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Згідно з статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Так, із наявного в матеріалах справи висновку про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , складеного18 жовтня 2019 року виконуючим обов`язки заступника голови Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації І.Жидченко та доданих до нього письмових доказів вбачається, що малолітні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проживають з батьком ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 та перебувають на його утриманні (а.с.42-62 т.2).

Зазначене підтверджується також і обставинами, викладеними в ухвалі Святошинського районного суду міста Києва від 19 березня 2020 року, зокрема той факт, що позивачка хоч і зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 однак постійно там з дітьми не проживає, лише періодично приходить. Натомість батько ОСОБА_1 постійно проживає з дітьми (а.с.111 т.2).

Факт проживання дітей із відповідачем у справі та перебування їх на його утримання, також підтверджується іншими письмовими доказами. Зокрема актом обстеження умов проживання (а.с.45,т.2), матеріалами перевірки службою у справах дітей Святошинської РДА м. Києва заяви ОСОБА_1 , щодо невиконання позивачкою своїх батьківських обов`язків (а.с.115-119 т.1), квитанція на придбання продуктів харчування та інших витрат на утримання дітей (а.с.28-62 т.1, та а.с.216-237 т.1).

З урахування викладеного колегія суддів доходить висновку, що доводи апелянта у справі ОСОБА_1 щодо невідповідності висновку суду першої інстанції встановленим обставинам справи в частині відмови у задоволенні зустрічного позову є обґрунтованим, тому рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про часткове задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з позивачки на користь відповідача, апеляційний суд враховує положення ст. 181-183 СК України.

Так, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 182 СК України).

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182 СК України).

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (частина перша статті 183 СК України).

Встановивши, що діти сторін перебувають на утриманні батька, а мати не приймає участі у наданні матеріальної допомоги на утримання дітей, а також майновий стан позивачки, зокрема, розмір її заробітної плати, перебування позивачки на час розгляду справи у відпустці у зв`язку з пологами, а також, враховуючи мінімальний розмір аліментів, передбачений ч.2 ст. 182 СК України, колегія суддів вважає, що розмір стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей повинен становити 1500 грн. на кожну дитину і в будь якому разі не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Аргументи позивачки щодо перебування її у відпустці у зв`язку з пологами та подальшим народженням дитини у новому шлюбі не можуть бути підставою для звільнення позивачки від виконання нею обов`язку, визначеного ст. 180 СК України щодо утримання дітей .

Перевіряючи доводи апелянта щодо порушенням судом першої інстанції норм процесуального законодавства при розгляді справи в частині вирішення зустрічного позову, то колегія суддів з ними повністю погоджується виходячи з наступного.

Так, із матеріалів справи вбачається, що 16 липня 2019 року суддею Святошинського районного суду міста Києва Марко Я.Р. відкрито провадження у вказаній справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та призначено підготовче засідання на 10 вересня 2019 року на 10 год.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 16 серпня 2019 року в одне провадження із раніше поданим позовом ОСОБА_2 об`єднано також зустрічний позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та призначено розгляд вказаної об`єднаної справи в підготовчому засідання на 10 вересня 2019 року на 10 год.

Відповідно до статті 200 ЦПК України у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті. За результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: 1) залишення позовної заяви без розгляду; 2) закриття провадження у справі; 3) закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Суд з`ясовує думку сторін щодо дати призначення судового засідання для розгляду справи по суті.

Із матеріалів справи вбачається, що розгляд вказаної справи неодноразово відкладався і в подальшому суд, не постановляючи ухвалу в порядку ст. 200 ЦПК України про закінчення підготовчого засідання, ухвалив рішення у судовому засіданні 19 червня 2020 року, вирішивши спір по суті. При цьому обставин, визначених ст.. 200 ЦПК України, які давали суду право вирішити спір за зустрічним позовом у спосіб який ним вирішено не було.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у відсутність сторін, мотивував даний розгляд тим, що відповідач у справі ОСОБА_1 не з`явився до суду на розгляд вказаної справи, хоча і був повідомлений належним чином.

Однак, із наданого апелянтом листа голови Святошинського районного суду міста Києва від 06 серпня 2020 року та журналу відвідувачів Святошинського районного суду міста Києва за 19 червня 2020 року вбачається, що відповідач у справі ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 з`явилися до суду на розгляд справи о 10 год. 54 хв. в той час як розгляд мав відбутися за участю сторін в 11 год. 20 хв., однак до залу засідання запрошенні не були.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Колегія суддів вважає, що при вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд першої інстанції дійшов до висновків, які не відповідають обставинам справи та наданим сторонами доказам, розгляд справи було проведене у судовому засідання без постановлення ухвали про закриття підготовчого засідання, та розгляд справи було проведено у відсутність відповідача та його представника, які з`явилися на розгляд справи, що є порушенням норм процесуального законодавства, тому суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 червня 2020 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення даних позовних вимог.

Доходячи вказаного висновку у частині вирішення зустрічного позову суд не перевіряє рішення в іншій частині у зв`язку із тим, що сторони його не оскаржують.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахування того, що суд доходить висновку про обґрунтованість поданого зустрічного позову ОСОБА_1 , то з відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 в дохід держави підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1921 грн (768, 40 грн за подачу позову до суду першої інстанції та 1152,60 грн за подачу апеляційної скарги).

Керуючись статтями 180-183 СК України, статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 червня 2020 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована АДРЕСА_1 РНКОПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрований АДРЕСА_1 РНКОПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання дітей : ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі по 1500 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 13 серпня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована АДРЕСА_1 РНКОПП НОМЕР_1 ) в дохід держави судові витрати в розмірі 1921 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 05 листопада 2020 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв