Номер провадження: 22-ц/813/8409/20
Номер справи місцевого суду: 495/4314/20
Головуючий у першій інстанції Мишко В. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 495/4314/20

Номер провадження: 22-ц/813/8409/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач) ,

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Феленко В.В.,

учасники справи:

- скаржник - ОСОБА_1 ,

- особа, дії якої оскаржуються приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Щербаков Юрій Сергійович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні виділені матеріали цивільної справи за скаргою ОСОБА_1 на дії та постанови приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Юрія Сергійовича, за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Юрія Сергійовича на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, постановлену у складі судді Мишка В.В. 04 серпня 2020 року, про забезпечення скарги,

встановив:

У липні 2020 р. ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії та постанови приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Ю.С., в якій просить суд: 1) визнати неправомірними та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Ю.С. про відкриття виконавчого провадження № 62470850 від 03.07.2020 року; 2) визнати неправомірними та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Ю.С. про стягнення з боржника основної винагороди ВП № 62470850 від 03.07.2020 року; 3) визнати неправомірними та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Ю.С. про арешт майна боржника ВП № 62470850 від 03.07.2020 року.

Також скаржниця просить суд зупинити стягнення у рамках виконавчого провадження № 62470850 на підставі виконавчого напису від 01.06.2020 року № 1167 до розгляду скарги.

Вищевказані вимоги скарги обґрунтовано тим, що у липні 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Щербаковим Ю.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62470850 з виконання виконавчого напису № 1167 виданого 01.06.2020 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу -Михайленко С.А. про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «АЛЬФА-БАНК» суму боргу в розмірі - 1 555 392,57 грн., основну винагороду приватного виконавця у розмірі - 155 539,26 грн. та витрати на проведення виконавчих лій.

Вказані вище дії приватного виконавця скаржниця вважає незаконними, у зв`язку з чим остання звернулася до суду з вищевказаною скаргою.

Крім того, з метою запобігання вчинення неправомірних дій приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Ю.С., скаржниця, як зазначалось вище, просить суд зупинити стягнення у рамках виконавчого провадження № 62470850 на підставі виконавчого напису від 01.06.2020 р. № 1167 до розгляду скарги (а. с. 1 3).

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 серпня 2020 р. заяву ОСОБА_1 про забезпечення скарги задоволено.

Зупинено стягнення у рамках виконавчого провадження № 62470850 на підставі виконавчого напису від 01.06.2020 р. № 1167 до розгляду скарги (а. с. 11 - 12).

В апеляційній скарзі приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Щербаков Ю.С. просить скасувати ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 серпня 2020 року про забезпечення скарги. Ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні вимог вищевказаної заяви про забезпечення скарги у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована відсутністю правової норми, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому ст. ст. 151, 152 ЦПК України, вживати заходи забезпечення скарги на дії приватного виконавця шляхом зупинення реалізації майна. Крім того, апелянт в апеляційній скарзі вказує на те, що оскаржувану ухвалу постановлено неповноважним судом.

У судовому засіданні представник приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Ю.С. адвокат Громадський О.В. підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили. Відзиву на апеляційну скаргу, заяв та клопотань не надали.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому вирішені питання щодо забезпечення скарги, освідомленість учасників справи про її розгляд, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її учасників, які в судове засідання не з`явились.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши осіб, які з`явились у судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За правилами ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає ст. 149 ЦПК України, згідно приписів якої забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально - правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 р. "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" зазначено, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі; розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 365 ЦПК України за клопотанням учасників апеляційний суд вирішує питання щодо вжиття заходів забезпечення позову.

Позов забезпечується зокрема зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку (ст. 150 ч. 1 п. 6 ЦПК України).

Вищевказані загальні положення про забезпечення позову необхідно враховувати і при розгляді заяви про забезпечення скарги на рішення, дії, бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про виконавче провадження» (далі Закон) визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх в добровільному порядку.

Відповідно до ст. 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців (ч. 1 ст. 5 Закону).

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами ч. 1 ст. 26 Закону, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа.

Виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зокрема зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа. При розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженням суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду (ст. 34 ч. 1 п. 2, ч. 2 Закону).

Частиною 1 ст. 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частинами 1, 2 ст. 74 Закону визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів ДВС щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Тобто, якщо законом установлено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності приватного виконавця чи іншої посадової особи ДВС до суду, який ухвалив відповідне рішення, як це передбачено для виконання судових рішень, у такому випадку виключається юрисдикція адміністративних судів у такій категорії справ.

Якщо ж виконанню підлягає рішення іншого органу (не суду) і відсутній спеціальний закон, що передбачає порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів ДВС, у такому випадку вони підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

Вказана правова позиція відображена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 року у справі № 213/2012/16, від 03.10.2018 року у справі № 320/7888/16-ц, від 16.01.2019 року у справі № 279/3458/17-ц.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Разом з тим, ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено право на повноважний суд, відповідно до якої, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Ураховуючи вищенаведені приписи законодавства, аналізуючи їх тлумачення касаційним судом, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувану ухвалу постановлено неповноважним судом є обґрунтованими.

З урахуванням наведеного, оскільки ухвала Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 серпня 2020 року про забезпечення скарги, постановлено неповноважним судом, то така ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення скарги саме як постановлена неповноважним судом.

Тому, інші доводи апеляційної скарги не мають правового значення у даному випадку, не заслуговують на увагу апеляційного суду.

Апеляційна скарга приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Ю.С. є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання щодо забезпечення скарги, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення скарги, за вищевказаного обґрунтування.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 380, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Юрія Сергійовича - задовольнити.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 серпня 2020 року про забезпечення скарги скасувати.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення стягнення у рамках виконавчого провадження № 62470850 на підставі виконавчого напису нотаріуса від 01.06.2020 року № 1167 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 02 листопада 2020 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе