Постанова

Іменем України

27 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 2-2624/11

провадження № 61-1056св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Харківська міська рада,

третя особа- Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2012 року у складі судді Макарова В. О. та ухвалу Харківського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року у складі колегії суддів:Бровченка І. О., Бурлака І. В., Колтунової А. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2011 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Харківської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво.

Позовна заява обґрунтована тим, що їй на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 . Земельна ділянка площею

559,00 кв. м знаходиться в користуванні позивача.

ОСОБА_1 добудувала до зазначених приміщень мансарду літ. «Ам», прибудову літ. «а», прибудову літ. «а5», тамбур літ. «а6», сіни літ. №а1»,

сарай літ. «З».

Згідно технічного висновку товариства з обмеженою відповідальністю «Харківреконструкція» (далі - ТОВ «Харківреконструкція») самочинне будівництво відповідає будівельним, санітарним та пожежним нормам.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 жовтня

2012 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на прибудови: мансарду літ. «Ам», прибудову літ. «а», прибудову літ. «а5», тамбур літ. «а6», сіни літ. «а1»,

сарай літ. «З» - до житлового будинку АДРЕСА_1 .

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2012 року Харківська міська рада та Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області в установленому законом порядку

не оскаржували.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач самочинно добудувала

до належного їй на праві власності житлового будинку

АДРЕСА_1 мансарду літ. «Ам», прибудову літ. «а», прибудову літ. «а5», тамбур літ. «а6», сіни літ. №а1», сарай літ. «З», зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання за позивачем права власності на реконструйоване домоволодіння в цілому, в тому числі

і новостворені об`єкти самочинного будівництва.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвали нове, яким відмовити у задоволені позову.

Посилалась на те, що заочним рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2012 року визнано право власності за ОСОБА_1 на об`єкти самочинного будівництва, які є спільним майном подружжя ОСОБА_3

та ОСОБА_2 , які протягом 2006-2016 років здійснювали добудову

до житлового будинку належного на праві власності позивачу. В теперішній час

в провадженні Ленінського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа № 642/3675/17 про поділ майна подружжя, в тому числі і самочинного будівництва.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2012 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа - Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю

у Харківській області, про визнання права власності закрито.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що оскарженим рішенням

її права та законні інтереси не порушуються, а тому ОСОБА_2

не є особою, що має право на оскарження рішення суду першої інстанції.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 20 січня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її з Жовтневого районного суду м. Харкова.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 11 вересня 2020 року справу передано Бурлакову С. Ю.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У січні 2020 року ОСОБА_2 подала касаційну скаргу до Верховного Суду,

у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції ухвалив рішення

на підставі неналежних доказів, а суд апеляційної інстанції формально підійшов до вирішення спору та не дослідив доводів апеляційної скарги та доказів,

а ухвала постановлена всупереч наданим доказам незаконності реєстрації та наявному кримінальному провадженні.

Доводи інших учасників справи

У лютому 2020 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив

на касаційну скаргу, у якому просила залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення залишити без змін. Указувала, що касаційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що предметом спору у справі 2/2624/11 є визнання права власності на мансарду літ. «Ам», прибудову літ. «а», прибудову літ. «а5», тамбур літ. «а6», сіни літ. №а1», сарай літ. «З».

Самочинне будівництво здійснювалось до житлового будинку

АДРЕСА_1 , який на праві власності належить

ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 13 червня 1994 року.

Згідно технічного паспорту виготовленого Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 11 січня 2011 року об`єкти самочинного будівництва, на які визнано право власності заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2012 року, побудовані

у 2010 року.

Згідно технічного висновку ТОВ «Харківреконструкція» готовність будівельних конструкцій мансарди, прибудов, сіней складає 100 %.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15 серпня 2017 року вбачається, що 29 серпня 2005 року прийнято рішення про державну реєстрацію житлового будинку

АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу

від 30 червня 1994 року.

У забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 перед АППБ «Аваль»

у розмірі 35 000,00 дол. США, житловий будинок було передано банку в іпотеку

на підставі договору від 31 серпня 2005 року.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 29 серпня 2019 року вбачається, що 23 жовтня 2018 року державним реєстратором Зміївської міської ради Борко А. С. на підставі договору купівлі-продажу, серії та номер: 1-2656, виданий 30 червня 1994 року, видавник: 5-та ХДНК; заочне рішення суду, серія та номер: справа № 2-2624/11, виданий 01 жовтня 2012 року, видавник: Жовтневий районний суд м. Харкова; ухвала суду, серія та номер: справа № 2-2624/11, виданий 19 грудня 2012 року, видавник: Жовтневий районний суд м. Харкова зареєстровано

за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок.

Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 03 жовтня

2017 року, в провадженні Ленінського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу і поділ майна.

ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом про поділ майна подружжя - двокімнатної квартири АДРЕСА_2 ; домоволодіння за адресою

АДРЕСА_3 ; квартири за адресою АДРЕСА_4 , об`єкту незавершеного будівництва за адресою АДРЕСА_1; а також про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період

з червня по листопад 2005 року.

13 червня 2019 року до Харківської місцевої прокуратури № 2 надійшла заява ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 в незаконний спосіб набула право власності на житловий будинок, загальною площею 192,4 кв. м про що внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Зміївської міської ради Борком А. С.

13 червня 2019 року відомості за вказаною заявою внесені до Єдиного реєстру розслідувань за правовою кваліфікацією за частини другої статті 358 КК України та розпочате досудове розслідування.

Ухвалою слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області

від 14 серпня 2019 року задоволено клопотання прокурора Зміївського відділу Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області Колот Н. М. про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000177

від 13 червня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 367 КК України.

Накладено арешт на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_1 .

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 09 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 14 серпня 2019 року скасовано

та прийнято нову ухвалу. У задоволенні клопотання прокурора Зміївського відділу Чугуївської місцевої прокуратури від 12 серпня 2019 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000177 від 13 червня

2019 року відмовлено.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України в редакції, чинній на дату подання касаційної скарги (далі - ЦПК України), провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних

на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», частиною другою розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких

не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку,

що діяв до набрання чинності цим Законом. Оскільки касаційну скаргу подано до суду у січні 2020 року, її розгляд Верховний Суд здійснює за правилами ЦПК України у редакції, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права

чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви і доводи, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України, статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи

та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно зі статтею 17, 18 ЦПК України учасники справи, а також особи, які

не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи

та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі

у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи (частина третя статті 352 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження

№ 61-2417сво19) зазначено, що аналіз частини першої статті 352 ЦПК Українидозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі

не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося. Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена

в касаційному порядку (частина друга статті 362 ЦПК України).

ОСОБА_2 не довела та не підтвердила письмовими доказами,

що ухвалене рішення стосується її прав та обов`язків і, завдання цим рішенням несприятливих для неї наслідків.

Верховний Суд погоджується з таким висновком, оскільки доводи касаційної скарги його не спростовують.

Доводи касаційної скарги відносно того, що судами не враховані докази наявні

у матеріалах справи, не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до переоцінки доказів та направлені на вирішення питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншим,

що в силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до меж розгляду справи судом касаційної інстанції.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести

до неправильного вирішення справи, а у значній мірі зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Оскільки оскаржувані судові рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається

на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

М. Є. Червинська