Справа № 438/351/20
Провадження №2-о/438/11/2020
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 жовтня 2020 року Бориславський міський суд Львівської області в складі:

головуючого судді Слиша А.Т.,

за участю секретаря судових засідань Наминанік О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Бориславі у порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний нотаріус Кучеренко Тетяна Олександрівна, ОСОБА_2 про встановлення фактів, що мають юридичне значення,

в с т а н о в и в:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт перебування з 17.07.1982 по ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

встановити факт належності ОСОБА_4 свідоцтва про смерть № 1465011/00АZ/2018/293950 від 20.08.2018, в якому зазначено про факт смерті ОСОБА_4 , родове прізвище ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Смільна, дружини ОСОБА_1 ;

встановити факт належності ОСОБА_4 договору безпроцентної позики від 27 вересня 2016 року, укладеного між позикодавцем ОСОБА_4 та позичальником ОСОБА_2 , та факт належності ОСОБА_4 іпотечного договору, посвідченого Цибко Т.Б., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 27 вересня 2016 р. за реєстровим № 1683 між іпотекодержателем ОСОБА_4 та іпотекодавцем ОСОБА_2 ;

встановити факт належності ОСОБА_4 , яка 14.06.2006 змінила прізвище та ім`я на ОСОБА_4 , частки в праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 ; а також права вимоги до ОСОБА_2 за договором безпроцентної позики від 27.09.2016 та за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Цибко Т. Б. 27.09.2016 за реєстровим № 1683;

встановити правомочність ОСОБА_1 на спадкування частки ОСОБА_4 в праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 ; а також права вимоги до ОСОБА_2 за договором безпроцентної позики від 27.09.2016 та за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Цибко Т.Б. 27.09.2016 за реєстровим № 1683.

В обґрунтування поданої заяви посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його дружина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживала у АДРЕСА_2 . Про її смерть відділом реєстрації актів цивільного стану в ст.м.Варшава видано скорочений витяг зі свідоцтва про смерть № 1465011/00АZ/2018/293950 від 20.08.2018, в якому зазначено про факт смерті ОСОБА_4 , дружини ОСОБА_1 . З метою здійснення спадкування заявник подав заяву про прийняття спадщини приватному нотаріусу Бориславського міського нотаріального округу Кучеренко Т.О. У відповідь йому надійшло повідомлення нотаріуса від 04.12.2019 про відсутність підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину. У повідомленні вказано, що дружина ОСОБА_4 14.06.2006 змінила прізвище та ім`я на ОСОБА_4 і відповідні зміни внесено до актового запису про шлюб. Водночас у зв`язку зі зміною прізвища та імені на ОСОБА_4 жодні документи його покійною дружиною не змінювалися і вона продовжувала виступати в цивільному обороті як ОСОБА_4 . Під прізвищем та ім`ям ОСОБА_4 його дружина виїхала в Республіку Польща, де й померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . 27 вересня 2016 року його дружиною були укладені договори: безпроцентної позики (між позикодавцем ОСОБА_4 та позичальником ОСОБА_2 ), та іпотечний договір, посвідчений Цибко Т.Б., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу за реєстровим № 1683 (між іпотекодержателем ОСОБА_4 та іпотекодавцем ОСОБА_2 ).

На підставі цього приватним нотаріусом Кучеренко Т.О. зроблено висновок про неможливість встановити наявність підстав до закликання заявника до спадкування після смерті ОСОБА_4 , та встановити факт належності їй документів, що підтверджують права спадкодавця, які входять до складу спадщини. Відтак заявник не може реалізувати свої майнові та особисті немайнові права на здійснення спадкування та у зв`язку з цим звертається до суду про встановлення фактів, від яких залежить виникнення в нього відповідних прав. Оскільки документи, що могли би посвідчувати факти, які просить встановити у цій заяві, є такими, що видані на ім`я чи стосовно його покійної дружини, то такі не можуть бути ним одержані чи відновлені.

Ухвалою судді Бориславського міського суду Львівської області від 27.04.2020 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 25 травня 2020 року. Розгляд справи було відкладено з поважних причин.

Ухвалою суду від 27.08.2020 залучено до участі в справі як заінтересовану особу ОСОБА_2 .

Заявник ОСОБА_1 у судове засідання 26.10.2020 не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, заяву про встановлення фактів, що мають юридичне значення, підтримує.

Заінтересована особа приватний нотаріус Кучеренко Т.О. в судове засідання не прибула, подала до суду клопотання про розгляд справи за заявою ОСОБА_1 без її участі. Заперечень у справі не має.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання не прибув.

Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності учасників справи на підставі наявних доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч.1, ч.5, ч.6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 - ч.3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду (ч.3 ст.294 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні, викладений в ч. 1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним.

Зокрема, відповідно до п.4, п.6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

При цьому, встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, не зазначених у частині першій статті 315 ЦПК України, в судовому порядку можливе лише тоді, коли законодавством не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 ст.315 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Суд встановив, що 17 липня 1982 року заявник ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 у відділі ЗАГСу Бориславського міськвиконкому Львівської області, актовий запис 143, прізвище дружини після укладення шлюбу - ОСОБА_1 , - що стверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, виданого відділом ЗАГСу Бориславського міськвиконкому Львівської області.

Згідно з наданою заявником копією виписки свідоцтва про смерть, виданої 20 серпня 2018 року управлінням цивільного стану в ст.м.Варшава (переклад з польської мови): ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Варшава померла ОСОБА_4 , родове прізвище ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Смільна; виписка згідна зі змістом актового запису про смерть: № 1465011/00/АU/2018/293950 від 20.08.2018.

Посилаючись у заяві на зміну дружиною заявника свого імені на « ОСОБА_4 », заявник просить суд встановити факт перебування його з 17.07.1982 по ІНФОРМАЦІЯ_3 у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Однак, у порядку окремого провадження судом може бути встановлено факт реєстрації шлюбу (п.4 ч. 1 ст. 315 ЦПК України), а не факт перебування в шлюбі протягом певного періоду, як про це просить заявник. При цьому докази того, чи перебування заявника в шлюбі за вказаний ним період було безперервним, у матеріалах справи відсутні.

Таким чином, заява ОСОБА_1 у цій частині є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Крім цього, відповідно до ч.3 ст.315 ЦПК України: справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

Враховуючи імперативність ч. 3 ст. 315 ЦПК України, суд також дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 у частині встановлення факту належності ОСОБА_4 свідоцтва про смерть № 1465011/00АZ/2018/293950 від 20.08.2018, в якому зазначено про факт смерті ОСОБА_4 , родове прізвище ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Смільна, дружини ОСОБА_1 , - не підлягає до задоволення, оскільки суд не розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення факту належності особі свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, яким є свідоцтво про смерть.

Закон надає юрисдикції суду встановлювати факти, що мають юридичне значення, проте за певних умов: факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Разом з цим, ч.3 ст.315 ЦПК України, п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення " № 5 від 31.03.95 встановлює, що заяви про встановлення факту належності свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів цивільного стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в окремому провадженні, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ. Судами також не встановлюється тотожність осіб, а також імені, по батькові та прізвища осіб, по-різному записаних у документах.

При цьому, вимоги заявника ОСОБА_1 щодо встановлення фактів є суперечливими, оскільки заявник, зазначаючи у заяві, що його дружина у 2006 році змінила своє прізвище та ім?я з ОСОБА_4 на попереднє своє ім?я - ОСОБА_4 , просить встановити факт перебування його в шлюбі саме з ОСОБА_4 та одночасно просить встановити факти належності ряду правовстановлюючих документів ОСОБА_4 . Посилання заявника щодо зміни імені його дружини, без наявності жодних відповідних доказів, не є достатнім для визнання судом вказаного факту.

З урахуванням наведених вище підстав не підлягає також задоволенню заява ОСОБА_1 у частині встановлення факту належності ОСОБА_4 договору безпроцентної позики від 27 вересня 2016 року, укладеного між позикодавцем ОСОБА_4 та позичальником ОСОБА_2 , та факт належності ОСОБА_4 іпотечного договору, посвідченого Цибко Т.Б., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 27 вересня 2016 р. за реєстровим № 1683 між іпотекодержателем ОСОБА_4 та іпотекодавцем ОСОБА_2 . Оскільки факт зміни імені та часу такої зміни не підтверджується жодними належними письмовими доказами у справі.

Крім цього, вимога заявника про встановлення факту належності ОСОБА_4 , яка 14.06.2006 змінила прізвище та ім`я на ОСОБА_4 , частки в праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 ; а також права вимоги до ОСОБА_2 за договором безпроцентної позики від 27.09.2016 та за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Цибко Т.Б. 27.09.2016 за реєстровим № 1683, - задоволенню не підлягає з таких підстав.

В матеріалах справи немає жодних правовстановлюючих документів щодо вказаного нерухомого майна. Крім цього, за змістом п.6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Таким чином, суд має встановити саме факт належності правовстановлюючого документу та не може встановлювати факт, який підтверджується цим документом, як про це просить заявник (про встановлення факту належності частки в праві спільної власності, факт права вимоги за договором).

Вимоги заявника щодо встановлення правомочності ОСОБА_1 на спадкування частки ОСОБА_4 в праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 ; а також права вимоги до ОСОБА_2 за договором безпроцентної позики від 27.09.2016 та за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Цибко Т.Б. 27.09.2016 за реєстровим № 1683, - задоволенню не підлягають, оскільки вказаний факт, який просить встановити заявник, не підлягає встановленню в порядку ст. 315 ЦПК України.

Крім цього, як на підставу вимог заяви про встановлення фактів, що мають юридичне значення, ОСОБА_1 посилався на те, що встановлення вказаних фактів йому необхідно для подальшого оформлення спадщини.

Суд звертає увагу на ту обставину, що нотаріуси у вказаній справі не є заінтересованими особами і не повинні залучатись до участі у справі, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 п.2 та п. 18, а також відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року п.5.

Зокрема, відповідно до ч.1 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справі. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами (заінтересованими особами) є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (п.24).

Заявник ОСОБА_1 у суді не заявляв клопотання про залучення до участі у справі належної заінтересованої особи, зокрема, органу місцевого самоврядування або інших осіб. При цьому, нормами процесуального законодавства не передбачено права суду за власною ініціативою залучати до участі у справі заінтересованих осіб.

З урахуванням вищенаведеного вимоги заявника ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про встановлення факту, що має юридичне значення, відносяться на рахунок заявника (ч.7 ст.294 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 141, 259, 263-265, 268, 273, 293-294, 315, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний нотаріус Кучеренко Тетяна Олександрівна, ОСОБА_2 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду через Бориславський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 02 листопада 2020 року.

Головуючий суддя А.Т. Слиш