Дата документу 22.10.2020 Справа № 554/5944/20
Провадження № 2/554/1841/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді - Материнко М.О.,

за участю секретаря судового засідання - Кучеренко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини

УСТАНОВИВ:

02.07.2020 позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, відповідно до якого прохала суд визначити постійне місце проживання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) разом із матір`ю - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) у АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначено, що батьком дитини є ОСОБА_2 , з яким вони перебували у шлюбі з 30.01.2013, який між ними було розірвано на підставі рішення Борщівського районного суду Тернопільської області № 594/894/16-ц від 17.10.2016. Після розірвання шлюбу син проживає разом із нею. Батько участі в утриманні та вихованні сина не приймає та самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, має іншу родину, в якій утримує і виховує інших дітей. Відповідач не має постійної роботи та постійного заробітку; заборгованість по аліментах становить близько 10 000,00 грн. Позивачем зазначено, що вона працює у Італійській Республіці за контрактом з необмеженим терміном та має стабільну заробітну плату у сумі 972,33 євро на місяць,що дозволяє їй забезпечувати належне утримання сина. Син із жовтня 2019 року займається у дошкільному навчальному закладі, якій знаходиться у провінції Вербанія, с. Орнавассо. Вона, як матір, забезпечує лікувально-профілактичне обстеження дитини, шляхом відвідування приватних лікарів раз на рік, вживає всіх заходів для належного відпочинку та оздоровлення дитини: протягом 2019 - 2020 років разом відпочивали уздовж побережжя Лігурійського моря, та декілька разів відвідували Швейцарські Альпи. Проживаючи з вересня 2019 року у Італійській Республіці син цілком адаптувався в соціумі, у нього з`явились нові друзі та інтереси. Станом на час звернення до суду із вказаним позовом домовленості з відповідачем стосовно проживання дитини разом з нею у АДРЕСА_1 , не досягнуто. Позивач вважає, що відмова батька у наданні згоди на виїзд дитини за кордон, не відповідає інтересам дитини. Позивач вказувала, що дитина на даний час потребує підвищеної турботи та піклування, оскільки має піти до школи, тому виїзд до Італійської Республіки для постійного проживання відповідатиме його якнайкращім інтересам.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 06.07.2020 відкрито загальне позовне провадження з викликом всіх учасників справи.

Відзив на позов, а також інших письмових заяв по суті справи до суду від учасників справи не надходило.

07.10.2020 до суду від відповідача надійшла заява, відповідно до якої останній зазначив, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення, а саме визначення місця проживання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) разом із матір`ю - ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) у АДРЕСА_1 .

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 07.10.2020 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивач 22.10.2020 надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала.

Відповідач у судове засідання 22.10.2020 року не з`явився, будучи належним чином повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи, неявка якого не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до п. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, надавши оцінку доказам в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, визнання позову відповідає як найкращім інтересам спільної дитини сторін, а тому вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем та ухвалити рішення про задоволення позову з огляду на наступні обставини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 30 січня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний на підставі рішення Борщівського районного суду Тернопільської області №594/894/16-ц від 17 жовтня 2016 року.

Від шлюбу сторони мають спільну дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , актовий запис про народження № 699.

Після розірвання шлюбу дитина проживає разом із матір`ю.

Станом на час розгляду справи дитина є малолітньою.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає.

Відповідно до ч. 1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка недосягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Питання виховання дитини за вимогами ст. 157 СК України вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

З матеріалів справи встановлено, що позивач постійно проживає за кордоном, а саме у АДРЕСА_1 , та має за кордоном постійне місце роботи, що вбачається з договору про прийому на роботу, укладеного з 2018 року та безстроково. Дитина з вересня 2019 року проживає разом із матір`ю у Італійській Республіці, навчається у дошкільному навчальному закладі, який знаходиться у провінції Вербанія, с. Орнавассо.

Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа яка не досягла шістнадцяти років має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків і в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», п. 16, п. 18 «Правил оформлення і видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення» самостійний виїзд за кордон дітей, які не досягли 18-річного віку, здійснюється за нотаріально засвідченою згодою батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.

Відповідно до ч.2, 8, 9, 10 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів.

Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Щодо практики Європейського суду з прав людини, в рішенні «М.Є. проти України» від 01.07.2017 р. суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Під час розгляду справи, судом не встановлено істотних обставин, які б свідчили про неможливість визначення проживання дитини з матір`ю (наприклад, здоров`я дитини чи матері, неблагополучне середовище проживання, тощо). Матір дитини має визначене місце проживання за кордоном, офіційно працевлаштована за кордоном та має офіційний дохід, який, за договором становить 972,33 євро на місяць; відсутність у позивача психіатричних та наркологічних патологій підтверджується медичною довідкою про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричного оглядів та сертифікатом про проходження профілактичного наркологічного огляду.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що визнання постійного місця проживання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір`ю у АДРЕСА_1 , відповідатиме якнайкращім інтересам дитини.

В силу вимог ст. 141, ч. 2 ст. 142 ЦПК України, враховуючи те, що позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у сумі 840,80 грн., враховуючи визнання позову відповідачем, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Керуючись ст. 7, ч. 3 ст. 105, 110-112, 157, 160 Сімейного кодексу України, Конвенцією про права дитини, Законом України «Про охорону дитинства», ст. 10, 12, 13, 76-81, 83, 89, 141, 142, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити постійне місце проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) разом із матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) у АДРЕСА_1 .

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір у сумі 420,40 грн.

Сторони у справі:

Позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання АДРЕСА_1 )

Відповідач - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП не встановлено на запит суду, адреса АДРЕСА_2 ).

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду як суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.О. Материнко