28.09.2020 Єдиний унікальний номер 205/1953/20
Єдиний унікальний номер судової справи: 205/1953/2020
Номер провадження: 2/205/1451/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2020 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Дніпровської міської ради, про визнання права власності на 1/6 частини домоволодіння в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Дніпровської міської ради, про визнання права власності на 1/6 частини домоволодіння в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати, ОСОБА_3 , яка за життя склала заповіт, згідно якого все своє майно заповіла їй та брату позивача ОСОБА_2 . Далі позивач зазначає, що прийняла спадщину після смерті матері, оскільки у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва, через відсутність правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності померлої на 1/6 частини домоволодіння АДРЕСА_1 .

У зв`язку з вищевикладеним, позивач змушена звернутися до суду та просити суд визнати за нею, ОСОБА_1 , право власності на 1/6 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник Дніпровської міської ради у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк подала відзив на позовну заяву (а.с.102), в якому просила відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Дніпровської міської ради, про визнання права власності на 1/6 частини домоволодіння в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх заперечень посилалася на ті обставини, що позивач не надала до матеріалів справи постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно з якою їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме, на 1/6 частину спірного домоволодіння, що і повинно бути підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності.

Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач у відкритому судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі по мотивам, що викладені у позовній заяві.

Відповідач -1 -ОСОБА_2 у відкритому судовому засідання позовні вимоги визнав в повному обсязі. Після оголошення перерви, надав до суду письмову заяву про завершення розгляду справи за його відсутності. У такій письмовій заяві позов визнає та просить задовольнити в повному обсязі (а.с.76).

Представник відповідача -2 - Дніпровської міської ради у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила у їх задоволені відмовити в повному обсязі по мотивам, що викладені у відзиві на позовну заяву.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 30.04.2020 року клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення доказів за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок було задоволено. Вирішено витребувати у Другої Дніпровської державної нотаріальної контори (місце знаходження: 49128, м. Дніпро, вул. Метробудівська, 1) належним чином завірену копію спадкової справи, що була заведена після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою від 30.04.2020 року за згодою позивача до участі в розгляді даної справи було залучено співвідповідача Дніпровську міську раду (місце знаходження: 49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 75).

З огляду на викладене, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, суд ухвалює рішення про задоволення позову з огляду на наступне.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Матеріалами справи підтверджено, що батьками ОСОБА_1 (до шлюбу « ОСОБА_4 ») є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які перебували у зареєстрованому шлюбі. Після розірвання шлюбу з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 08 травня 1979 року уклала шлюб з ОСОБА_7 та змінила прізвище на « ОСОБА_8 » (а.с.8-9).

Матеріалами справи також підтверджено, що рішенням Народного суду Ленінського району м. Дніпропетровська від 23 жовтня 1974 року за ОСОБА_6 визнано право власності на 2/3 частину домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.10).

Згідно ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Судом також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 23 жовтня 2007 року, актовий запис про смерть № 8237 (а.с.22).

Відповідно до змісту заповіту від 21 травня 2005 року, посвідченого Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого у реєстрі за № 3-1437, ОСОБА_3 все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що їй буде належати на день смерті і на, що вона за законом матиме право заповіла в рівних частках кожному ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.98).

Згідно матеріалів спадкової справи № 1458/2007, заведеної Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, вбачається, що після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , з заявою про прийняття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_3 звернулася ОСОБА_1 , та із заявою про відмову від спадщини на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 звернувся ОСОБА_2 .

Судом також встановлено, що постановою державного нотаріуса Другої Дніпровської державної нотаріальної контори Олехнович Л.Ю. від 14.07.2020 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частину домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з відсутністю реєстрації права власності (а.с.109).

Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.07.2017 року за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/3 частину домоволодіння АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , та визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину домоволодіння АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.34-36).

V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Відповідно до ч. 1 ст. ст. 4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Як зазначено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.05.2008р., № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством; за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають; у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як зазначалось вище, позивач подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Судом також встановлено, що після смерті такого спадкодавця була заведена відповідна спадкова справа, однак вищевказаною постановою державного нотаріуса Другої Дніпровської державної нотаріальної контори Олехнович Л.Ю. від 14.07.2020 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Відтак суд доходить висновку про відсутність у позивача можливості одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину внаслідок чого її цивільне право підлягає захисту в судовому порядку.

За змістом ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом даної статті, до складу спадкової маси входить сукупність прав та обов`язків, носієм яких був спадкодавець і які переходять до його спадкоємців після відкриття спадщини. За загальним правилом у спадщину переходять усі цивільні права та обов`язки спадкодавця. Отже, з наведеної норми матеріального закону вбачається, що спадковим може бути тільки майно, яке перебувало у власності спадкодавця.

З аналізу наведених норм матеріального закону вбачається, що право власності спадкодавця на нерухоме майно є саме тим правом, яке переходить спадкоємцеві в разі відкриття спадщини, однак до спадкоємця може перейти право тільки на те майно, яке належало спадкодавцеві на підставі діючого законодавства.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що відсутність державної реєстрації права на майно, зазначеного у свідоцтві про право на спадщину, не може позбавляти спадкоємця права на таку спадщину.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Виходячи із змісту наведеної норми і відповідно до встановлених у даній справі обставин несправедливість процедури щодо реєстрації права власності на нерухоме майно не може обмежувати права власника.

Суд зауважує, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Відповідно до п. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно.

Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на придбане до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його придбання, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Згідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

З урахуванням викладених обставин та вказаних вимог законодавства, суд доходить висновку, що оскільки право власності на зазначене вище нерухоме майно виникло у спадкодавця на підставі та в порядку матеріального закону, який був чинний на час набуття такого права, зокрема на підставі рішення Народного суду Ленінського району м. Дніпропетровська від 23 жовтня 1974 року,то таке майно входить до спадкової маси, що утворилась після смерті такого власника.

Таким чином, оцінюючи усі докази, досліджені в ході судового розгляду в їх сукупності, приймаючи до уваги, що позивач, є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , речове право у спадкодавця на вказане нерухоме майно набуто згідно з діючими нормативно-правовими актами на час набуття такого права, у складі такого майна відсутнє самочинне будівництво, і отримати в позасудовому порядку право власності на таке спадкове майно позивач не має можливості, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 840 грн. 80 коп. по 420 грн. 40 коп. з кожного.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1233, 1247, 1251, 1252, 1269 ЦК України, ст. ст. 4,5, 81, 82, 90, 141, 258, 259, 263-265, 315 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Дніпровської міської ради про визнання права власності на 1/6 частини домоволодіння в порядку спадкування за законом задовольнити.

2. Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) право власності на 1/6 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

3. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) понесені та документально підтверджені судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

4. Стягнути з Дніпровської міської ради (місце знаходження: 49000, м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, 75, ЄДРПОУ: 26510514) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) понесені та документально підтверджені судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д.В. Мовчан