Справа № 158/778/20 Головуючий у 1 інстанції: Поліщук С. В.
Провадження № 22-ц/802/1092/20 Категорія: 39 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Данилюк В.А., Киці С.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника позивача Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 01 вересня 2020 року,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтовані тим, що 24 грудня 2009 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір шляхом підписання позичальником анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг і Тарифів банку, які викладені на сайті банку. За умовами вказаного договору позичальниця отримала на платіжну картку кредит у розмірі 870 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту, який згодом було збільшено до 4500 грн. Позичальник погодилася на встановлення і зміну банком кредитного ліміту, на зміну тарифів та інших невід`ємних частин договору.

Позивач також зазначав, що позичальник взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, унаслідок чого станом на 11.03.2020 утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 18015,86 грн, з яких: 9222,07 грн - заборгованість за тілом кредиту, 9222,07 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3554,03 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України; 3905, 67 грн - нарахована пеня; 500 грн - штраф (фіксована частина), 834 грн - штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача в його користь та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 01 вересня 2020 року в цій справі в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судове рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову банку.

Апеляційний суд відповідно до вимог ч.13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справу розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 5 ст. 268, ст. 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, судом першої інстанції взято до уваги те, що позивачем не надано належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження існування між банком та відповідачем кредитних правовідносин, отримання останнім кредитних коштів на умовах і в обсязі, що зазначені у позові та наявності заборгованості за цим договором.

Проте до такого висновку суд дійшов без урахування та дослідження наданих сторонами доказів та з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 1055 ЦК України).

На підставі матеріалів справи встановлено, що 24 грудня 2009 року ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписала анкету-заяву, у якій зазначено про ознайомлення та погодження позичальника із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами банку та виявлено бажання позичальника оформити на своє ім`я кредитку «Універсальна», яку вона і отримала. Також ОСОБА_1 24 грудня 2009 року підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», якою визначено процентну ставку, види пені, комісій та штрафи (а. с. 29, 30).

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором убачається, що станом на 11 березня 2020 року заборгованість за кредитним договором становить 18015,86 грн, з яких: 9222,07 грн - заборгованість за тілом кредиту, 9222,07 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3554,03 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі статтею 625 ЦК України; 3905, 67 грн - нарахована пеня; загальна заборгованість за наданим кредитом - 16681, 77 грн та заборгованість по судовим штрафам в розмірі 1334,09 грн (а. с. 19).

Разом із тим, позивач не подав суду розрахунок заборгованості окремо по кожному з двох видів пені.

У підписаній позичальником довідці про умови кредитування передбачено два вида пені: пеня (1) = (базова процентна ставка за договором)/30 - нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше (а. с.30).

Також банком до своєї позовної заяви додано Умови та правила надання банківських послуг в «Приватбанку» (а. с. 31 - 36) без зазначення дати їх прийняття, а тому, на думку суду, позивачем не доведено, що саме з такими Умовами та правилами надання банківських послуг ознайомилася позичальник і погодилася на дату підписання заяви 24 грудня 2009 року.

Оскільки умови договору, зазначені у підписаній відповідачем довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» щодо умов нарахування пені не відповідають розміру пені, яка визначена позивачем у розрахунку заборгованості, а також у зв`язку із відсутністю будь-яких даних щодо нарахування пені (відповідні формули розрахунку) та встановлення її розміру, як заявлено у позові, вимоги щодо стягнення з позичальника пені до задоволення не підлягають.

Крім того, банк у своїй позовній заяві просив суд стягнути із відповідача в його користь заборгованість за тілом кредиту у розмірі 9222,07 грн та заборгованість за простроченим тілом кредиту у такому ж розмірі.

Відповідно до поданих банком документів, зокрема, довідки про видачу кредитних карток, розрахунку кредитної заборгованості та виписки по рахунку (а. с. 6-19, 28, 29, 30), ОСОБА_1 активно користувалася кредитними коштами та вносила власні грошові кошти на погашення заборгованості.

Як убачається з наданої банком анкети-заяви від 24.12.2009 року, позичальнику у день підписання анкети-заяви було встановлено кредитний ліміт на її кредитну картку у розмірі 870 грн (а. с. 29 - зворот), згодом цей кредитний ліміт було збільшено до 4500 грн (що підтверджується довідкою про видачу кредитних карток - а. с. 27), а тому колегія суддів дійшла висновку про стягнення з відповідача в користь банку 4500 грн заборгованості по тілу кредиту.

Судом також встановлено, що відповідачка, крім анкети-заяви, 24 грудня 2009 року підписала також довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с.30), у якій визначено порядок нарахування та сплати штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів (500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, із врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій). Відповідач особисто поставила підпис у цьому документі, погодившись, таким чином, з умовами договору про надання банківських послуг, що не було спростовано нею.

Отже, сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі штрафів.

За таких обставин суд апеляційної інстанції уважає, що з відповідачки в користь позивача слід стягнути штрафи: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 225 грн - штраф (процентна складова - 5% від заборгованості по тілу кредиту).

Також банк просив стягнути із відповідачки заборгованість у розмірі 3554,03 грн за відсотками на прострочений кредит на підставі статті 625 ЦК України. На думку колегії суддів, такі вимоги банку до задоволення не підлягають.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частина 2 статті 625 ЦК України встановлює відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання.

При цьому судом встановлено, що в анкеті-заяві, яку підписала позичальник ОСОБА_1 , не зазначений термін дії платіжної картки, а отже не встановлений строк виконання зобов`язання за кредитним договором (а. с. 29 - зворот), а тому, з врахуванням вимог частини 2 статті 625 ЦК України про встановлення відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, підстави для стягнення із відповідача в користь позивача 3554,03 грн заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит відповідно до статті 625 ЦК України, відсутні.

На підставі наведеного апеляційний суд дійшов висновку, що із-за невідповідності висновків суду встановленим обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, порушення норм процесуального права рішення суду першої інстанції слід скасувати і ухвалити нове про часткове задоволення позовних вимог.

Отже з відповідачки в користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 5225 грн, з яких: 4500 грн - заборгованість за тілом кредиту, 500 грн - штраф (фіксована частина) та 225 грн - штраф (процентна складова), що становить 29 % від заявлених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги банку слід задовольнити частково, то відповідно до вимог статті 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору слід покласти на відповідачку пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме - 29 %, що становить 1523,95 грн (судовий збір за подання позовної заяви та судовий збір за подання апеляційної скарги).

Згідно з ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, а саме, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. 268, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача - Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 01 вересня 2020 року в цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 5225 (п`ять тисяч двісті двадцять п`ять) гривень заборгованості за кредитним договором від 24 грудня 2009 року та 1523, 95 (одну тисячу п`ятсот двадцять три грн, дев`яносто п`ять коп) грн судового збору.

У решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді