Номер провадження: 22-ц/813/6750/20
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
15.10.2020 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Князюка О. В.,
суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А.П.,
за участю секретаря Бикової К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 12 березня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ нерухомого майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю, -
01.10.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ нерухомого майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, у якому просила суд: провести поділ спільно набутого нерухомого майна подружжя - квартири загальною площею 40 кв.м., житловою площею 19,9 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до вимог законодавства, не відступаючи від засади рівності часток подружжя, тобто відповідно до ідеальних часток співвласників (1/2 частці кожному з подружжя) шляхом: визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 ідеальну частку квартири загальною площею 40 кв.м., житловою площею 19,9 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 ідеальну частку квартири загальною площею 40 кв.м., житловою площею 19,9 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно позовної заяви, позивачка з ОСОБА_2 , об`єднавши їх спільні сімейні кошти, 06 березня 2019 року на підставі Договору купівлі-продажу майнових прав № 28 від 06 березня 2019 року придбали за суму, що була еквівалентом 36 тисяч доларів США квартиру загальною площею 40 кв.м., житловою площею 19,9 кв.м, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 . Позивачка зазначає, що вона повністю довіряла своєму чоловікові і вважала, що не має різниці, хто саме буде зазначений покупцем у договорі купівлі- продажу майнових прав і хто саме буде зареєстрований власником спільно набутої квартири. Після придбання 06 березня 2019 року квартири загальною площею 40 кв.м., житловою площею 19,9 кв.м., яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , і реєстрації права власності на цю квартиру за нашою взаємною згодою 18 березня 2019 року тільки за ОСОБА_2 , подружжя продовжили спільне постійне проживання у матері позивачки ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2 .
13.01.2020 року до суду надійшов відзив ОСОБА_2 на позовну заяву ОСОБА_1 , у якому він просив відмовити у позові ОСОБА_1 про поділ квартири загальною площею 40 кв. м.. житловою площею 19,9 кв. м., яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , та зазначає, що ОСОБА_2 за власні кошти купив вищевказану квартиру, при цьому з метою купівлі цієї квартири він продав свою квартиру АДРЕСА_3 , яка належала особисто ОСОБА_2 18 років, крім того ОСОБА_2 постійно працює, займає посаду старшого помічника капітана, заробляє достойні кошти. Відповідач вважає, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.
13.01.2020 року ОСОБА_2 подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю, в якій просив суд: визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , квартиру, загальною площею 40 кв. м., розташованою за адресою: АДРЕСА_1 . Свої вимоги обґрунтовував наступним.
Згідно зустрічної позовної заяви, ОСОБА_2 не визнає позовні вимоги ОСОБА_1 , вважає їх такими, що порушують законні права та інтереси, не мають належного обґрунтування, відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 змушений звернутися із зустрічною позовною заявою про визнання майна особистою приватною власністю.
Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 12 березня 2020 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ нерухомого майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя було відмовлено.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю було задоволено, постановлено:

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ) квартиру, загальною площею 40 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Зняти арешт з нерухомого майна, а саме з квартири загальною площею 40 кв.м., житловою площею 19,9 кв.м., яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , що зареєстрована за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 21 квітня 2020 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій із посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права під час ухвалення рішення ставиться питання про його скасування.

Апелянт, посилається на те, що рішення суду першої інстанції було прийнято внаслідок неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, внаслідок численних порушень норм процесуального та матеріального права, через недоведеність обставин, що мають значення для справи, і через невідповідність висновків суду обставинам справи, а також таким, що грубо порушує:

-права первісного позивача ОСОБА_1 , як одного із співвласників спільно набутого нерухомого майна подружжя;

- передбачений ч. 1 ст. 70 СК України принцип рівності часток подружжя у спільно набутому нерухомому майні;

-встановленому ст. 60 СК України, ст. 368 ЦК України презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуто ними в період шлюбу.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30 квітня 2020 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ нерухомого майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю було відкрито.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30 квітня 2020 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду.

Постановою Одеського апеляційного суду від 15.10.2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 було залишено без задоволення. Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 12 березня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ нерухомого майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю - без змін.

Суд зазначає, що під час розгляду справи № 521/16381/19 представник позивача за первісним позовом та, відповідно, відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 адвокат Шибко Андрій Ілліч (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 555, видане Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Одеської області) недобросовісно користувався та зловживав процесуальними правами, що проявлялося в неповазі до суду, порушенні порядку проведення судового засідання, встановленого головуючим, невиправдане затягування судового розгляду справи.

Згідно зі ст. 385 ЦПК України апеляційний суд у випадках і в порядку, встановлених ст. 262 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 262 ЦПК України суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі, якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором.

З матеріалів справи вбачається, що позовну заяву про поділ нерухомого майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя від імені ОСОБА_1 було підписано представником позивача - адвокатом Шибко Андрієм Іллічем, діючим на підставі договору б/н від 09 квітня 2019 року, Ордер серії ОД №062741 від 15.05.2019 року.

До суду ж позовну заяву подано помічником адвоката ОСОБА_4 - Лашкевичем Дмитром Володимировичем на підставі довіреності від 01.10.2019 року.

Адвокатом Шибко А.І. з метою здійснення представництва ОСОБА_1 до суду першої інстанції неодноразово подавались різні клопотання та заяви.

Разом з тим, у судовому засіданні 15.10.2020 року представником апелянта - ОСОБА_4 було подано клопотання про відкладення розгляду справи з метою ознайомлення з матеріалами справи, оскільки з 14.02.2020 року ОСОБА_4 припинив здійснювати представництво інтересів ОСОБА_1 та не обізнаний з усім обсягом матеріалів цивільної справи №521/16381/19 та йому невідомі підстави програшу попереднім адвокатом Лашкевичем Д.В. даної справи.

Зазначив, що ОСОБА_1 13.10.2020 року вирішила скористатись допомогою ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції та обмаль часу не дозволив йому завчасно ознайомитись з матеріалами даної справи та створити власний правовий погляд стосовно вимог клієнта.

У судовому засіданні 15.10.2020 року було задоволено клопотання адвоката Шибко А.І., оголошено технічну перерву 20 хвилин з метою ознайомлення представником апелянта з матеріалами справи, з моменту укладення додаткової угоди до Договору б/н про надання правової допомоги від 2019 року 14.02.2020 рок, відповідно до якої адвокат Шибко А.І. припинив представництво інтересів ОСОБА_1 , та до укладення договору про надання правової допомоги б/н від 13.10.2020 року, тобто фактично з повним текстом рішення суду першої інстанції від 12.03.2020 року та текстом апеляційної скарги ОСОБА_1 , складеної адвокатом Лашкевичем Д.В., що раніше працював помічником адвоката Шибко А.І.

Після оголошення технічної перерви, на адресу суддів Одеського апеляційного суду у складі головуючого судді - Князюка О.В., суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М. адвокатом Шибко А.І. було допущено ряд висловлювань у некоректній та неетичній формі, висловлено обіцянку звернутись зі скаргами до Вищої ради правосуддя у випадку відмови у відкладенні судового засідання.

Після чого, адвокат Шибко А.І. заявив, що відмовляється ознайомлюватись з матеріалами справи та приймати участь у судовому засіданні та покинув залу судового засідання.

Так, відповідно до ч.1, 2 п.10, 11 ч.3 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Суд наголошує, що учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Принцип добросовісності - це загально правовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.

Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право (постанова Верховного Суду від 08.05.2018 р. у справі № 910/1873/17).

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07.07.1989 р. у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" зробив висновок про те, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 21 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" під час здійснення адвокатської діяльності адвокат зобов`язаний дотримуватися присяги адвоката України та правил адвокатської етики.

Згідно з п.2 та п.6 ч.1 ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є: складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги.

Ч. 2 та 3 ст. 11 Правил адвокатської етики встановлено, що адвокат зобов`язаний надавати професійну правничу (правову) допомогу клієнту, здійснювати його захист та представництво компетентно і добросовісно, що передбачає знання відповідних норм права, наявність необхідного досвіду їх застосування, доскональність у врахуванні всіх обставин, що стосуються доручення клієнта та можливих правових наслідків його виконання, ретельну підготовку до виконання доручення. Адвокат має постійно підвищувати свій професійний рівень та кваліфікацію, володіти достатньою інформацією про зміни у чинному законодавстві.

Адвокат, за нормами ст.12 Правил адвокатської етики, не повинен вчиняти дій, спрямованих на обмеження незалежності адвокатської професії, честі, гідності та ділової репутації своїх колег, підрив престижу адвокатури та адвокатської діяльності.

За нормами статтей 42, 44, 45 Правил адвокатської етики, представляючи інтереси клієнта або виконуючи функцію захисника в суді, адвокат зобов`язаний дотримуватися вимог чинного процесуального законодавства, законодавства про адвокатуру та адвокатську діяльність, про судоустрій і статус суддів, іншого законодавства, що регламентує поведінку учасників судового процесу, а також вимог цих Правил. Адвокат не повинен вчиняти дій, спрямованих на невиправдане затягування судового розгляду справи. У відносинах з іншими учасниками судового провадження адвокат повинен: бути стриманим і коректним.

Вищенаведені обставини дають підстави вважати, що адвокат ОСОБА_4 діяв з порушенням вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та Правил адвокатської етики, що не сприяло належному здійсненню правосуддя та свідчить про його нехтування та зловживання процесуальними правами а також свідчить про неналежне виконання професійних обов`язків адвоката.

Відповідно до частини 1 статті 33 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвоката може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з підстав, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною 3 статті 33 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" дисциплінарне провадження стосовно адвоката здійснюється кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури за адресою робочого місця адвоката, зазначеною в Єдиному реєстрі адвокатів України.

За приписами частини 1 статті 34 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" підставою для притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку.

Дисциплінарним проступком адвоката є, зокрема, порушення правил адвокатської етики, невиконання або неналежне виконання своїх професійних обов`язків (пункти 3, 5 частини 2 статті 34 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, вважає поведінку адвоката Шибко А.І. під час судового засідання, як таку, що демонструє неповагу до суду, є неприпустимою, несумісною зі статусом адвоката, та такою, що негативно впливає на авторитет суду, підриває престиж адвокатури та адвокатської діяльності у суспільстві, у зв`язку з чим необхідно звернутися до дисциплінарної комісії адвокатури про притягнення адвоката до відповідальності з підстав порушення Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність", Правил адвокатської етики.

Відповідно до ст.211 ЦПК України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов. Про вжиті заходи протягом місяця з дня надходження окремої ухвали повинно бути повідомлено суд, який постановив окрему ухвалу.

Керуючись ст.ст. 262, 367, 368, 381, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Направити окрему ухвалу Кваліфікаційно-дисциплінарній комісії адвокатури Одеської області (вулиця Пушкіна, 68, Полтава, Полтавська область, 36000).

Встановити Кваліфікаційно-дисциплінарній комісії адвокатури Одеської області строк для надання відповіді на окрему ухвалу щодо притягнення адвоката ОСОБА_4 (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 555, видане Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Одеської області) до дисциплінарної відповідальності протягом місяця з дня вручення вказаної ухвали.

Ухвала набирає законної сили із дня її постановлення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана особою, якої вона стосується, до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання її повного тексту.

Повний текст ухвали складено 23 жовтня 2020 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А.П. Заїкін

О. М. Таварткіладзе