Справа пр. №2-з/756/297/20
У Х В А Л А

29 жовтня 2020 року м. Київ

Суддя Оболонського районного суду м. Києва Андрейчук Т.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей.

Одночасно з поданням позовної заяви позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, у якій він просив суд вжити захід забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_2 вчинити дії, а саме - негайно повернути дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на територію України у м. Київ за місцем їх проживання.

Дослідивши матеріали справи, суддя вважає, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Ч. 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обгрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обгрунтуванням його необхідності.

ОСОБА_1 подано до суду позов, в якому він просить суд визначити місце проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком.

Одночасно з пред`явленням позову ОСОБА_1 подано до суду заяву про забезпечення позову. Свою заяву ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що його дружина ОСОБА_2 працевлаштована у м. Лондоні (Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії) та після останнього повернення заявника до м. Києва відповідач протиправно залишила дітей у м. Лондоні. Заявник стверджував, що відповідач чинить йому перешкоди у поверненні дітей на територію України за місцем їх постійного проживання, вказав, що ним не надавалась згода на проживання дітей на території іншої держави.

З огляду на викладене, заявник просив суд забезпечити позов шляхом зобов`язання ОСОБА_2 вчинити дії, а саме - негайно повернути дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на територію України у м. Київ за місцем їх проживання.

У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №183/5864/17-ц Верховний Суд, зазначив, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У заяві про забезпечення позивачем не обґрунтовано з покликанням на відповідні докази необхідність застосування саме такого виду забезпечення позову, як зобов`язання відповідача повернути неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на територію України за їх місцем проживання, не зазначено, яким чином може сприяти виконанню рішення суду вказаний захід забезпечення позову, із урахуванням принципу диспозитивності, не довів обставин, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Також суддя звертає увагу на те, що ст. 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, у п. 3 якої передбачено, що позов може забезпечуватись встановленням обов`язку вчиняти певні дії.

Ч. 10 ст. 150 ЦПК України встановлена заборона вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

За положеннями ч. ч. 2, 3 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

У своїй позовній заяві, ОСОБА_3 вказує на те, що його діти до переїзду у

м. Лондон постійно проживали з ним у його квартирі АДРЕСА_1 , а тому, ураховуючи приписи ч. 3 ст. 29 ЦК України, забезпечення позову шляхом повернення малолітньої ОСОБА_4 у м. Києві за її місцем проживанням України матиме наслідком фактичне визначення місця проживання дитини з батьком. Неповнолітній ОСОБА_3 , який досяг чотирнадцятирічного віку, відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України управі самостійно обирати своє місце проживання.

Отже, захід забезпечення позову, про вжиття якого просить ОСОБА_1 , за своїм змістом є тотожними задоволенню заявлених ним позовних вимог, що не допускається згідно з нормою ч. 10 ст. 150 ЦПК України.

З огляду на викладене суддя дійшов висновку про необхідність відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 149, 151, 153 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в

м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Т.В. Андрейчук