Справа № 462/1002/19 Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О.І.
Провадження № 22-ц/811/1163/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Крайник Н.П., Шеремети Н.О.

при секретарі Матяш С.І.

з участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційними скаргами адвоката - Качмар Івана Остаповича, представника ОСОБА_1 та адвоката Стефанюка Василя Петровича, представника ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 02 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Друга Львівська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю понад п`ять років, зміна черговості спадкування,-

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 з участю третьої особи Другої Львівської державної нотаріальної контори про встановлення факту проживання однією сім`єю понад п`ять років, зміну черговості спадкування, в якій просить ухвалити рішення, яким встановити факт постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) та ОСОБА_5 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) понад п`ять років у період з 2008 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 та визнати за ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом зі спадкоємцями першої черги.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що перебував з нею у фактичних шлюбних відносинах та з яким вона проживала однією сім`єю понад 10 років.

ОСОБА_5 постійно, аж до смерті проживав разом зі позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , а також протягом тривалого часу фактично перебував на її утриманні та під її піклуванням та доглядом.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 помер. На день його смерті залишилась спадкове майно, зокрема: квартира АДРЕСА_2 ; земельна ділянка, площею 0,0547 га. з цільним призначенням: для ведення індивідуального садівництва, що розташована на території Брюховицької селищної ради в смт. Брюховичі міста Львова; садовий будинок АДРЕСА_3 усіма господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в садівничому товаристві «Мічурінець-2» в смт. Брюховичі міста Львова; грошові кошти з відповідними відсотками та усіма компенсаційними нарахуваннями, шо знаходяться в територіально-відокремленому без балансовому відділенні № 10013 міста Львова Філії - Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк», що належить ОСОБА_5 на підставі ощадних книжок; грошові вклади з відповідними відсотками, що знаходяться в Львівському відділенні ПАТ КБ «Приватбанк»; грошові вклади з відповідними відсотками, що знаходяться в Львівському відділенні пр. Шевченка, 12/1, ПАТ «Кредобанк»; грошові вклади з відповідними відсотками що знаходяться в Львівському відділенні ПАТ «Кредит Банк Украни»; грошові вклади з відповідними відсотками, що знаходяться в Львівському відділенні № 146 ПАТ «Уксиббанк»; грошові вклади з відповідними відсотками, що знаходяться в регіональному відділенні у місті Львові ПАТ АБ «Південний»; грошові вклади з відповідними відсотками, що знаходяться в ПАТ Банк «Фінанси та кредит» (Фонд Гарантування вкладів фізичних осіб).

01 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Другої Львівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом.

У нотаріальній конторі ОСОБА_1 було роз`яснено, що в силу її правового статусу вона може бути віднесена до спадкоємців четвертої черги за умови подання документів, які підтвердять статус спадкоємця.

Крім того, було повідомлено що позивач не зможе реалізувати своє право на спадщину, так як наявний спадкоємець першої черги - ОСОБА_3 , яким подано заяву про прийняття спадщини за законом.

Як наслідок, враховуючи те, що ОСОБА_1 фактично перебувала у шлюбних відносинах з ОСОБА_5 протягом тривалого часу, утримувала його та здійснювала за ним догляд, вона є його спадкоємцем та має право в силу закону на спадкування із спадкоємцями першої черги та змушена звертатися до суду за захистом своїх прав які відповідачами не визнаються.

Зазначила, що ОСОБА_5 постійно, аж до смерті проживав разом із нею за адресою АДРЕСА_1 , яка постійно знаходилася з ним, так як інших осіб, які б надавали допомогу спадкодавцю не було.

Вони проживали однією сім`єю починаючи з 2008 року, без реєстрації шлюбу - тобто понад п`ять років.

Через похилий вік ОСОБА_5 (на момент початку спільного проживання однією сім`єю йому було 72 роки, а на момент смерті 83) він постійно потребував сторонньої допомоги та догляду. Протягом усього цього часу позивачем йому така допомога та догляд надавалися, зокрема: позивач забезпечувала належні умови проживання ОСОБА_5 у себе у квартирі, так як в силу свого віку він не міг сам їх забезпечити. Забезпечувала його харчування, придбання продуктів харчування, приготування їжі. Також надавала йому допомогу, яка полягала у забезпеченні його побутових потреб: прибирання прання одягу, тощо.

Крім цього, забезпечувала догляд за його майном, утримання такого майна у належному стані, оскільки ОСОБА_5 в силу свого похилого віку та стану здоров`я не міг самостійно цього здійснити. Зокрема, вона самостійно протягом тривалого часу здійснювала прибирання у квартирі спадкодавця, частково оплачувала комунальні платежі. Також вона самостійно здійснювала оброблення земельної ділянки ОСОБА_5 , доглядала розташований на ній садовий будинок, самостійно протягом десяти років сплачувала замість ОСОБА_5 членські внески у садівничому товаристві «Мічурінець-2».

Також протягом тривалого часу ОСОБА_5 фактично перебував на її матеріальному утриманні, так як практично усі свої кошти він заощаджував «на їхню старість» та поміщав на рахунки у різних банках.

Крім цього, ОСОБА_5 з моменту проживання хворів на діабет та простатит, його стан здоров`я з віком поступово погіршувався, у зв`язку з чим позивач постійно забезпечувала його медичними препаратами, неодноразово доставляла його до медичних закладів, викликала швидку медичну допомогу, доглядала його як у медичних закладах так і вдома.

Позивач ОСОБА_1 доглядала та надавала допомогу спадкодавцю до самої його смерті.

Таким чином, позивач вказує, що в силу ст.1259 ЦК України ОСОБА_6 має право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування (першої черги), так як вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік та тяжкі хвороби був у безпорадному стані та постійно потребував сторонньої допомоги та догляду.

Враховуючи вищевикладене, позивач змушена звернутися до суду та просить позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 02 березня 2020 року позов задоволено частково.

Встановлено факт постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) та ОСОБА_5 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) понад п`ять років у період з 2008 року по день смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнано за ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 768,40 грн.(сімсот шістдесят вісім гривень) 40 коп.

Рішення суду в частині відмовлених позовних вимог через свого представника адвоката Качмар Івана Остаповича оскаржила ОСОБА_1 .

Також рішення суду в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 через свого представника адвоката Стефанюка Василя Петровича, оскаржив ОСОБА_3 .

ОСОБА_1 вважає рішення суду в оскаржуваній частині незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Зазначає, що ОСОБА_1 тривалий час опікувалася ОСОБА_5 який тяжко хворів, перебував у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги. Згадані обставини підтверджуються свідками, показанням яких суд не дав належної оцінки. В апеляційній скарзі просить рішення суду в частині відмовлених позовних вимог скасувати та в цій частині прийняти нове рішення, яким визнати за ОСОБА_1 право на спадкування за законом, разом зі спадкоємцями першої черги, після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ОСОБА_3 вважає рішення суду в оскаржуваній частині незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Звертає увагу на недоведеність з сторони позивача її перебування з ОСОБА_5 у фактичних шлюбних відносинах. Звертає увагу на відсутність в матеріалах справи доказів щодо постійного проживання останніми однією сім`єю. Стверджує, що позивач здійснювала догляд за його батьком ОСОБА_5 за його відповідача кошти, які він надавав позивачу у зв`язку з доглядом за його батьком. Також звертає увагу, що суд при постановленні оскаржуваного рішення вийшов за межі позовних вимог. Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду в частині задоволених позовних вимог та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . В решті рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 02 березня 2020 року просить залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги адвоката-Качмар Івана Остаповича, представника ОСОБА_1 та адвоката Стефанюка Василя Петровича, представника ОСОБА_3 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що з 2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , почали проживати разом однією сім`єю як чоловік і жінка у квартирі АДРЕСА_4 . З цього часу вони почали вести спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обв`язки, піклувалися один про одного.

Відповідно до Довідки Виконавчого комітету Брюховицької селищної ради №106 від 28.01.2019 року, у будинку по АДРЕСА_5 зареєстрована та проживає ОСОБА_1 та разом з нею проживав без реєстрації ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1 а.с.7).

Згідно довідки, виданої ЖБК №74 від 07.05.2019 року за №114, ОСОБА_5 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 з 26.06.1974 року по 28.08.2018 року (т. 1 а.с.44). Оплата комунальних послуг здійснювалась на прізвище ОСОБА_5 , що підтверджується копіями квитанцій (т. 1 а.с.110-123).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим Залізничним районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ (т. 1 а.с.11).

Згідно заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини від 01.02.2019 року (т. 1 а.с.6), на день смерті ОСОБА_5 залишилась спадкове майно, зокрема: квартира АДРЕСА_2 ; земельна ділянка площею 0,0547 га. з цільним призначенням: для ведення індивідуального садівництва, що розташована на території Брюховицької селищної ради в АДРЕСА_3 усіма господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в садівничому товаристві «Мічурінець-2» в смт. Брюховичі міста Львова; грошові кошти з відповідними відсотками та усіма компенсаційними нарахуваннями, шо знаходяться в територіально-відокремленому без балансовому відділенні № 10013 міста Львова Філії - Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк», що належить ОСОБА_5 на підставі ощадних книжок; грошові вклади з відповідними відсотками, що знаходяться в Львівському відділенні ПАТ КБ «Приватбанк»; грошові вклади з відповідними відсотками, що знаходяться в Львівському відділенні пр. Шевченка, 12/1, ПАТ «Кредобанк»; грошові вклади з відповідними відсотками що знаходяться в Львівському відділенні ПАТ «Кредит Банк Україна»; грошові вклади з відповідними відсотками, що знаходяться в Львівському відділенні № 146 ПАТ «Уксиббанк»; грошові вклади з відповідними відсотками, що знаходяться в регіональному відділенні у місті Львові ПАТ АБ «Південний»; грошові вклади з відповідними відсотками, що знаходяться в ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» (Фонд гарантування вкладів фізичних осіб). Крім ОСОБА_1 , спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є його син ОСОБА_3 відповідач по справі.

Згідно відповіді на запит з КНП «5-а міська клінічна поліклініка м. Львова» від 08.05.2019 року встановлено, що ОСОБА_5 упродовж останніх 10 років за наданням медичної допомоги до лікарів по місцю реєстрації не звертався (т. 1 а.с.46).

З копії медичної карти №965/18 вбачається, що ОСОБА_5 перебував на стаціонарному лікуванні в 1-му терапевтичному відділенні КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» з 13.08.2018 року та доставлений в лікарню з квартири АДРЕСА_4 (т. 2 а.с.25-38).

Відповідно до Довідки СГК «Мічурінець -2» від 27.01.2019 року, позивач ОСОБА_1 10 років (з 2008р. по 2018р.) доглядала і обробляла садову ділянку № НОМЕР_4 в СГК «Мічурінець-2» в смт. Брюховичі, яка належала померлому ОСОБА_5 . Також позивач оплачувала членські внески, що підтверджується відповідними квитанціями (т. 1 а.с.9-10).

Згідно Акту СГК «Мічурінець -2» від 13.03.2019 року, який складений на прохання ОСОБА_5 - ОСОБА_1 , у дачному будинку ОСОБА_5 замінені замки без згоди ОСОБА_1 , що унеможливлює їй користуватись будинком та ділянкою. Замки самовільно поміняв ОСОБА_7 (т. 1 а.с.182).

ОСОБА_5 працював у Львівському національному університеті імені Івана Франка з 1960 року по 25.08.2018 року. За останній період працював професором кафедри фізичної та колоїдної хімії хімічного факультету, що підтверджується інформаційною довідкою Львівського національного університету імені Івана Франка, в зв`язку з чим мав стабільних дохід. Окрім цього, ОСОБА_5 знаходився на обліку в ГУПФУ у Львівській області (Залізничний район) і отримував пенсію з 19.11.1996 року.

В судовому засіданні суду першої інстанції свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 повідомили про факт проживання ОСОБА_1 , однією сім`єю з ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також пояснили, що вважали їх однією сім`єю, яка вела спільне господарство, побут, бюджет.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд виходив з тих обставин, що позивачем доведено факт постійного спільного проживання ОСОБА_1 , однією сім`єю понад 5 років з ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відмовляючи в задоволенні позову в частині зміни черговості одержання права на спадкування, суд виходив з тих обставин, що позивачем не доведено перебування ОСОБА_5 у безпорадному стані та те, що він потребував сторонньої допомоги.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Згідно з п.1 ч.1, ч.2 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнові права фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку встановлення.

Крім цього, як вбачається із інформації, наведеної у листі Верховного Суду України від 01.01.2012 (Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення), факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду про встановлення факту повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Факт про встановлення якого просить позивач, дасть їй підстави для реалізації свого права як спадкоємця в майбутньому.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає позовну вимогу про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю понад 5 років підставною та такою, що підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частиною 1 ст. 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно з ч. 2 ст. 1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Так, до четвертої черги спадкоємців відповідно до вимог ст. 1264 ЦК України відносяться особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Тлумачення частини другої статті 1259 ЦК України свідчить, що для набуття права на спадкування фізичною особою, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, необхідна наявність у сукупності таких умов: а) фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві; б) спадкодавець через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Під безпорадним станом слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої ст. 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї тощо.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 фактично постійно проживала однією сім`єю з ОСОБА_5 понад п`ять років у період з 2008 року по день смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки такі обставини підтверджені належними та допустимими доказами.

ОСОБА_4 , представник ОСОБА_3 висновків суду першої інстанції щодо встановлення факту постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 понад п`ять років у період з 2008 року по день його смерті жодним доказом не спростовано, в зв`язку з чим відсутні підстави вважати рішення суду незаконним в цій частині.

Окрім цього матеріали справи не містять доказів в підтвердження того, ОСОБА_1 протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу ОСОБА_5 , який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Слід звернути увагу, що ОСОБА_5 працював у Львівському національному університеті імені Івана Франка з 1960 року по 25.08.2018 року. За останній період працював професором кафедри фізичної та колоїдної хімії хімічного факультету, що підтверджується інформаційною довідкою Львівського національного університету імені Івана Франка, в зв`язку з чим мав стабільних дохід. Окрім цього, ОСОБА_5 знаходився на обліку в ГУПФУ у Львівській області (Залізничний район) і отримував пенсію з 19.11.1996 року. Дані обставини свідчать про те, що ОСОБА_5 не був у безпорадному, оскільки він отримував стабільні доходи, які були достатніми для самозабезпечення. Окрім цього, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 протягом тривалого часу опікувалася ОСОБА_5 через його похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, а також, що він перебував у безпорадному стані.

Згідно норм ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційних скарг адвоката-Качмар Івана Остаповича, представника ОСОБА_1 та адвоката Стефанюка Василя Петровича, представника ОСОБА_3 жодним чином правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 02 березня 2020 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги адвоката-Качмар Івана Остаповича, представника ОСОБА_1 та адвоката Стефанюка Василя Петровича, представника ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 02 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 03 листопада 2020 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

Н.О. Шеремета