03.11.2020 ЄУН № 337/1352/20
Провадження № 2/337/1660/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.11.2020 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді - Салтан Л.Г.

за участю секретаря - Шварцер А.М.

представника відповідача - Єрмоленко Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом КП «Водоканал» (69002, м. Запоріжжя, вул.Святого Миколая 61, ідентифікаційний номер юридичної особи 03327121, р/р НОМЕР_1 в ПАО «ПУМБ») до ОСОБА_1 , місце реєстрації та мешкання: АДРЕСА_1 , про стягнення боргу по оплаті за воду і послуги каналізації,

в с т а н о в и в:

10.04.2020 року представник позивача КП «Водоканал» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення боргу по оплаті за воду і послуги каналізації в розмірі 6811,49 грн., мотивуючи тим, що відповідач користується послугами КП «Водоканал», однак своєчасно не сплачує за отримані послуги.

Заочним рішенням від 17.06.2020 року позовні вимоги задоволено.

Ухвалою суду від 4.08.2020 року заочне рішення скасоване, справа призначена до розгляду у судових засіданнях.

232.09.2020 року представник позивача уточнив заявлені позовні вимоги, у зв`язку з частковим погашенням боргу відповідачем, просить стягнути з відповідача борг упо оплаті за воду і водовідведення за перед з 01.02.2018 року по 31.08.2020 року у розмірі 4662.96 грн та понесені судові витрати.

Ухвалою суду від 22.04.2020 року відкрито провадження у справі за позовом КП «Водоканал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу по оплаті за воду і послуги каналізації.

Представник позивача повторно у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, звернувся з заявою про відкладення розгляду справи з метою уникнення розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, надав суду відзив, в якому виклала заперечення проти позову, оскільки у період є 01.02.2019 року по 20.01.2020 року знаходилась на тимчасово окупованій території та не проживала за місцем реєстрації, а тому, оскільки нарахування за централізоване водопостачання і водовідведення здійснюється за добовою нормою на окрему людину, то сума заборгованості має бути зменшена за зазначений період на одну особу.

Враховуючи повторність неявки сторін у судове засідання, наявність в матеріалах провадження заяви представника позивача щодо розгляду справи у їх відсутність, вислухавши думку представника відповідача, яка наполягала на розгляді справи, суд у відповідності до вимог ст..223 ЦПК України провів судове засідання у відсутність сторін.

Представник відповідача суду пояснила, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована відповідачка з двома доньками, однак фактично мешкає одна неповнолітня донька, відповідачка є багатодітною матір`ю, а тому сума до сплати повинна бути значно зменшена, та за можливості не перевищувати 1000 грн. При цьому пояснила, що їй невідомо, чи подавала відповідачка заяву про перерахунок на ім`я позивача та докази її відсутності завчасно. Вважає, що в матеріалах провадження достатньо наданих доказів для зменшення суми боргу.

Вислухавши пояснення учасників провадження, розглянувши матеріали провадження, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин.

Судом встановлено:

У судовому засіданні встановлено, що відповідач зареєстрований та проживає у квартирі АДРЕСА_1 і користується послугами КП «Водоканал», але не здійснює вчасно й у повному обсязі оплату за послуги водопостачання та каналізації, що привело до утворення заборгованості.

Заперіод з 01.02.2018р. по 31.08.2020 р. відповідно до наданого розрахунку позивачем, заборгованість складає - 4662,96 грн, відповідач контр розрахунок не надав.

У період з 01.02.2019 року по 20.01 29020 року відповідачка ОСОБА_1 перетинала кордон України у пунктах пропуску Угринів та Устилуг.

Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та її водовідведення для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення. Згідно до статутних документів, основним видом діяльності комунального підприємства "Водоканал" є забезпечення безперебійного постачання населенню, підприємствам, організаціям м. Запоріжжя й області питної води та водовідведення, тому заявник в силу закону є виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та централізованого водовідведення.

Частиною 1 ст.19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, причому виробник послуг може бути і їх виконавцем.

Згідно із приписами Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Відповідно до вимог ст.ст. 66-68 ЖК України, наймач (власник) зобов`язаний своєчасно щомісяця вносити оплату за надані йому комунальні послуги, до числа яких входять послуги з водопостачання і водовідведення.

Згідно з пунктом 18 "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць; оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно до положень ст. 526 ЦПК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги.

Судом встановлено, що відповідач є споживачем послуг, що надає КП "Водоканал", але вчасно не вносив оплату за надані послуги.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно з статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Враховуючи, що позивач звернувся до суду 10.04.2020 року, висунув вимоги щодо стягнення богу за період з 01.02.2018р. по 31.08.2020 р, підстав для застосування строку позовної давності, суд не вбачає.

Доводи з боку відповідачів, що останній певний час не був споживачем послуг позивача, через те, що був відсутній за межами України є неспроможними.

Порядок проведення перерахунку за надання послуг з водопостачання та водовідведення споживачам фізичним особам регулюється Законом України «Про питну воду і питне водопостачання» №2918-ІІІ від 10.01.2002р., Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004р., «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», введеними в дію Постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005р.№ 630, «Порядком зменшення розміру плати за комунальні послуги в разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї», затвердженим Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 306/1 від 23.07.2013р. та «Порядком зменшення розміру плати за комунальні послуги в разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї за місцем реєстрації», затвердженим Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради №142 від 24.03.2017р.

Зокрема, статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», пунктом 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення передбачено, що споживач має право на зменшення розміру оплати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його, їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).

Порядком визначено, що при несвоєчасному зверненні споживача до виконавця послуг з питання оформлення перерахунку за спожиті послуги останній уточнює та вносить зміни до особових рахунків спочатку поточного кварталу. За попередній період перерахунки не проводяться.

Доказів звернення до позивача з питання про проведення перерахунку заборгованості відповідач не надав.

Враховуючи наведене суд вважає заявлені позовні вимоги законними та обґрунтованими та не вбачає підстав для зменшення суми боргу.

Крім того, з відповідача підлягає стягнення судових витрат, понесених позивачем у вигляді судового збору в розмірі 2102 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11,13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 282. 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , місце реєстрації та мешкання: АДРЕСА_1 , на користь КП «Водоканал» (69002, м. Запоріжжя, вул.Святого Миколая 61, ідентифікаційний номер юридичної особи 03327121, р/р НОМЕР_1 в АТ «ПУМБ») суму боргу по оплаті за воду і послуги каналізації в розмірі 4662,96 грн., судові витрати у розмірі 2102 гривні, а всього : 6764,96 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня з дня ухвалення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлений 3 листопада 2020 року. Копію рішення надіслати учасникам провадження.

Суддя: Л.Г. Салтан