Справа № 754/3319/19
У Х В А Л А

Іменем України

28 жовтня 2020 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Клочко І.В.,

за участю

секретаря судового засідання Чехун Ю.В.

представника стягувача ОСОБА_1

розглядаючи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 на рішення та дії приватного виконавця Корольова Михайла Андрійовича, стягувач Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк», боржник ОСОБА_3 ,-

В С Т А Н О В И В :

04.03.2019 року заявник звернувся з скаргою на дії приватного виконавця Корольова Михайла Андрійовича щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про арешт майна.

В судовому засіданні представник заявника підтримав скаргу в повному обсязі, посилаючись на неправомірність постанови про відкриття виконавчого провадження по виконавчому листу виданого 26.07.2010 р. виданого Деснянським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 10.07.2006 р. про надання кредиту в розмірі 45 402,95 доларів США та 36,18 грн., строк пред`явлення виконавчого листа до виконання до 06.08.2013 р.

Тобто строк пред`явлення по даному виконавчому листу закінчився, у зв`язку з чим скаржник не погоджується з діями приватного виконавця, вважає їх не законними та такими, що порушують його права та права поручителя.

Не зважаючи на пропущений строк приватний виконавець відкриває провадження та виносить постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 58306623 від 06.02.2019 р. та здійснює виконавчі дії , а саме була винесена постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника. Заявник вважає, що дана постанова була винесена з порушенням законодавства, оскільки відповідно до ч. 10 розділу VIII наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження інструкції з організації примусового виконання рішень» від 02.04.2012 року № 512/5, після виявлення майна (коштів) боржника виконавець проводить опис та арешт цього майна (коштів) про що виноситься постанова. У постанові повинні бути вказані зауваження або заяви стягувача, боржника, осіб, що були присутні при опису.

Враховуючи викладене заявник вважає дії приватного виконавця незаконними та протиправними та просить задовільнити скаргу та скасувати постанови.

Представник заінтересованої особи подав письмові пояснення в яких пояснив, що доводи скаржника є необгрунтованими та такими, що суперечать фактичним обставинам справи 10.07.2006 р. між Банком та скаржником було укладено кредитний договір № 103/06/840, за умовами якого Банк надав скаржнику кредитні кошти в сумі 46 000 доларів США на строк до 01.07.2016 р.

В забезпечення виконання зобов`язань банком прийнято в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 на умовах договору іпотеки від 10.07.2006 р.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва 26.07.2010 р задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 10.07.2006 р. про надання кредиту в розмірі 45 402,95 доларів США та 36,18 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Частиною 4 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження, строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до ч. 5 тієї ж статті у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

У частині першій статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до пункту 4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України Закону України «Про виконавче провадження» від 04 листопада 2010 року (набрав чинності 08 березня 2011 року) виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі.

Згідно пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Аналіз пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1404-VIII свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності законом № 1404-VIII. Для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм закону № 1404-VIII до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року набрав чинності 05 жовтня 2016 року.

Відповідно до частин першої, четвертої, п`ятої статті 12 Закону №1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 1404-ІІІ від 02.06.2016 р. виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26.07.2010 р. набрало чинності 05.08.2010 р., а виконавче провадження відкрито 25.10.2010 р. Після цього було винесено ряд постанов про відкриття виконавчого провадження та повернення виконавчого документа стягувачу, остання постанова про повернення виконавчого листа стягувачу було 09.12.2016 р.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що у зв`язку з повторним пред`явленням ПАТ АБ «Укргазбанк» виконавчого листа № 2-2798/0, виданого 26 липня 2010 року Деснянським районним судом м. Києва, до виконання та повернення його стягувачу постановою державного виконавця від 09 грудня 2016 року згідно пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, відбулось переривання строку його пред`явлення до виконання та стягувачем не пропущено строк пред`явлення зазначеного виконавчого листа до виконання.

Тобто, доводи скаржника на відсутність правових підстав для відкриття виконавчого провадження через пропущення строків не відповідають дійсності і суперечать фактичним даним.

Стосовно винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) з посиланням скаржника на норми ЗУ «Про мароторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно ч. 1 ст.1 не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

Тобто, дія мораторію не розповсюджується на житлові приміщення, які є предметом забезпечення, якщо у позичальника або майнового поручителя у власності знаходиться інше нерухоме житлове майно.

Як вбачається з матеріалів справи скаржнику належить на праві власності й інше житлове майно, а саме: Ѕ частини будинку за адресою: АДРЕСА_2 ; квартира АДРЕСА_3 .

Заслухавши пояснення представника ПАТ АБ «Укргазбанк», дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приватним виконавцем відкрите виконавче провадження ВП № 58306623 від 06.02.2019 р. та здійснюється виконавчі дії.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов?язковим до виконання на всій території України. Однією з основних засад судочинства є обов?язковість рішень суду. У разі не виконання рішення суду в добровільному порядку проводиться процедура його примусового виконання.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішення покладається на органи державної виконавчої служби та передбачених Законом випадках на приватних виконавців.

Відповідно до ст. 2 вказаного Закону виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно до ст. 10 Закону заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справи у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на скаржника, так і на іншу сторону.

Доводи заявника про неможливість накладення приватним виконавцем арешту на майно через мораторій, передбачений ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є необґрунтованими, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що положення цього Закону поширюються на спірні правовідносини.

Варто зауважити, що дія ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» стосується лише стадії виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Оскільки, суд вважає, що скаржником не надано доказів на підтвердження викладених фактів в скарзі, суд приходить до висновку про необґрунтованість останньої та відмовляє в її задоволенні.

Керуючись ст. ст. 1-3, 12, 81, 447 ЦПК України, ст. 1, 2, 18 ЗУ «Про виконавче провадження», суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_2 на рішення та дії приватного виконавця Корольова Михайла Андрійовича - відмовити.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної копії ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 03.11.2020р.

Суддя: