441/1789/18 2/441/52/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.10.2020 Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючої - судді Малахової - Онуфер А.М.

з участю секретаря судових засідань Чорного О.С.

сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Городок цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння мотивуючи тим, що відповідач, при житті матері ОСОБА_3 , належне їй майно і зокрема: дубову шафу, розкладне крісло-фотель, нерозкладне крісло-фотель, журнальний столик, телевізор «Електрон» 1990 року випуску, чайно-столовий сервіз на 12 персон, чайний сервіз на 6 персон, бежево-коричневий килим, вишневий килим, ліжко-диван з тумбою, настільну металеву лампу, лампу висячу на стелю, металевий трубчастий карніз, мельхіоровий столовий набір на 6 персон, мельхіоровий столовий набір на 12 персон, стаціонарний телефон, самовільно вивіз з квартири, що на АДРЕСА_1 у будинок за місцем свого проживання на АДРЕСА_2 , у зв`язку із чим, вона як спадкоємець за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , позбавлена права володіти, користуватися і розпоряджатися означеним майном. Покликаючись на ст. 387 ЦК України, просила позов задовольнити.

Ухвалою судді від 16.11.2018 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження.

Позивачка в суді вимоги підтримала з мотивів викладених у заяві, пояснила, що у 2005 році ОСОБА_2 забрав матір ОСОБА_3 з м. Львова проживати у свій будинок на АДРЕСА_2 разом із спірним майном, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері, відповідач відмовляється повернути майно, яке вона успадкувала згідно заповіту від 08.12.2014. Просить, в порядку ст. 387 ЦК України, витребувати з незаконного володіння відповідача спадкове майно та повернути їй, як власниці.

Відповідач у відзиві від 04.12.2018 та в судовому засіданні позов заперечив, пояснив, що у 2005 році, через незадовільний стан здоров`я та потребу у сторонньому догляді, забрав матір ОСОБА_3 з АДРЕСА_1 проживати у будинок за місцем свого проживання на АДРЕСА_2 , що під час переїзду, на прохання матері забрав з квартири належні їй речі для облаштування побуту на новому місці проживання, що у 2015 році мати була влаштована в будинок-інтернат для громадян похилого віку на АДРЕСА_3 , там і проживала до дня смерті, що частина із речей, про витребування яких просить позивачка, за своєю старістю і зношеністю знищені, інші - перероблені ним за власний рахунок, інше. Просить у позові відмовити (а.с. 30-31).

Заслухавши пояснення сторін, свідчення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , вивчивши матеріали справи, оглянувши матеріали перевірок Городоцького ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області за зверненням ОСОБА_3, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить наступного висновку.

Неналежним позивачем є особа, якій не належить право вимоги, тобто її права, свободи чи інтереси не порушуються оскаржуваними рішенням/дією (бездіяльністю) відповідача.

Це положення відповідає частині 1 статті 4 ЦПК України, частині 1 статті 16 ЦК України, відповідно до яких кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Із урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Отже, при розгляді спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути як правочини (пункт 1), так і інші юридичні факти (пункт 4).

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» від 09 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v Croatia), № 48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II).

Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці, а саме: рішення від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (пункт 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32), визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Із пояснень сторін в суді, із копій паспортів серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 убачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 5, 32).

Згідно копії заповіту від 02.11.2000, ОСОБА_3 , при житті, на випадок смерті належну їй на праві власності 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , а також стінку «Оріон», телевізор «Рекорд», швейну машинку «Чайка», килим темно-світло коричневий розміром 3 х 2 м, килим глинянський розміром 3 х 1,5 м, сервіз чайний перламутровий на 12 персон, сервіз кофейний коричневий з позолотою на 6 персон, заповіла синові ОСОБА_2 , 1963р.н., означений заповіт 02.11.2000 посвідчений державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Максьоновою Г.В. за реєстровим №3-2842 (а.с. 60).

Між тим, як убачається із змісту заповіту за реєстровим №1146, із витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №39104737 від 08.12.2014, інших матеріалів справи, ОСОБА_3 , 08.12.2014, склала новий заповіт, яким повністю скасувала попередній заповіт та на випадок смерті все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, все те, що буде їй належати на день смерті і на що за законом буде мати право, заповіла дочці ОСОБА_1 , 1960р.н., означений заповіт 08.12.2014 посвідчений приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Львівської області Тимофєєвою А.М. (а.с. 9-10).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 06.02.2018 (а.с. 8).

Із пояснень сторін в суді, із копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 убачається, що ОСОБА_3 з 2015 року і до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала та значилась зареєстрованою на АДРЕСА_3 у КЗ ЛОР "Львівський геріатричний пансіонет" (а.с. 8).

За положеннями ч. 1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно пп. 1.12 п. 1 Глави 10 Розділу 2 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, після смерті громадянина, який проживав у будинку-інтернаті для осіб з інвалідністю, ветеранів, самотніх осіб та людей похилого віку, іншому закладі соціального призначення, місцем відкриття спадщини вважається місцезнаходження відповідного закладу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, а часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

За положеннями ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Позивачка в суді ствердила, що про заповіт на її користь, як і про наявність спадкового майна та про смерть матері знала, бажала прийняти спадщину, однак у встановленому законом порядку, із заявою про прийняття спадщини за заповітом від 08.12.2014 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , до нотаріуса не зверталася, спадкова справа за її заявою, нотаріусом не заводилась, станом на 22.10.2020 - означений заповіт нею не реалізований.

Отже, оскільки ОСОБА_1 протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, заяву про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , нотаріусу не подала, вона вважається такою, що спадщину не прийняла.

Згідно ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Зазначений засіб захисту права власності застосовується у тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти і користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває із його володіння.

Згідно з наведеною нормою власник має право реалізувати своє право на захист шляхом звернення до суду з вимогою про витребування свого майна із чужого незаконного володіння із дотриманням вимог, передбачених Цивільним кодексом України.

ОСОБА_1 спадщину, яка відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , не прийняла, права власності на спадкове майно не набула, відтак в силу положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України - не є особою, права, свободи чи інтереси якої порушено та підлягають захисту в судовому порядку.

Враховуючи, що вимоги про витребування та повернення майна з чужого незаконного володіння заявлено неналежним позивачем, суд до оцінки свідчень ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та матеріалів перевірки Городоцького ВП за зверненням ОСОБА_3 , не вдається.

За наваденого, керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст. ст. 11, 15, 16, 387, 1221, 1269, 1270, 1272 ЦК України, суд -

вирішив:

у позові ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_4 , прож. на АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_5 , прож. на АДРЕСА_2 ) про витребування та повернення майна з чужого незаконного володіння - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 02.11.2020

С у д д я : А.М. Малахова - Онуфер