КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження 22-ц/824/9424/2020 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 листопада 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Сліпченка О.І. (суддя-доповідач), Іванової І.В., Сушко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального некомерційного підприємства «Олександрівська клінічна лікарня м.Києва» на рішення Печерського районного суду м.Києва від 02 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Олександрівської клінічної лікарні м. Києва про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся із вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 червня 2017 року поновлено його на посаді завідувача відділення, лікаря-уролога з 31 грудня 2016 року, стягнуто з Олександрівської клінічної лікарні м. Києва на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31 грудня 2016 року по 31 січня 2017 року включно в сумі 5 908, 00грн. та витрати на правову допомогу. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку допущено до негайного виконання.

Разом з тим, вказане рішення суду відповідачем ні в добровільному, ні в примусовому порядку не виконується.

Крім того, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 лютого 2019 року стягнуто з Олександрівської клінічної лікарні м. Києва на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу 120 338, 80 грн.

Посилаючись на вказані обставини та на положення статті 236 КЗпП України ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на свою користь 72 373, 00 грн. середнього заробітку за період затримки з 07 лютого 2019 року по 30 січня 2020 року.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 02 березня 2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, КП «Олександрівська клінічна лікарня м.Києва» звернулось до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Відповідач вважає, що відсторонення від посади позивача було здійснено законно, а відтак підстав для виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу не вбачає.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зауважує, що предметом позову у справі є не порядок відсторонення чи звільнення позивача, а саме невиконання відповідачем рішення суду, щодо поновлення на роботі, а відтак доводи апеляційної скарги не визнає та просить рішення місцевого суду залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами;

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів

3) показань свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає в повній мірі.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду, щодо поновлення позивача на роботі не виконується відповідачем, а відтак у позивача є право на отримання середнього заробітку за час затримки виконання рішення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 червня 2017 року у справі № 757/13677/17-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30 листопада 2017 року, стягнуто з Олександрівської клінічної лікарні м. Києва на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31 грудня 2016 року по 31 січня 2017 року включно в сумі 5 908,00грн. Стягнуто з Олександрівської клінічної лікарні м. Києва на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 3 840, 00 грн. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку допущено до негайного виконання. Стягнуто з Олександрівської клінічної лікарні м. Києва в дохід держави судовий збір у розмірі 1 280, 00 грн.

Постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Петрухно С. О. відкрито виконавче провадження № 54265889 за виконавчим листом № 757/13677/17-ц, виданим 30 червня 2017 року Печерським районним судом м. Києва.

За поданням державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Петрухно С. О. від 23 лютого 2018 року № 8286/16 про те, що посадові особи Благодійної організації «Олександрівська клінічна лікарня» умисно не виконують рішення суду Печерським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві зареєстровано кримінальне провадження № 0001950 від 08 травня 2018 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 383 КК України.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 лютого 2019 року у справі № 757/42667/18-ц стягнуто з Олександрівської клінічної лікарні м. Києва на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу 120 338, 80 грн.

Згідно із ч. 5 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості й підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику невідкладно приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

За приписами ст. 236 КЗпП України в разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Виходячи із приписів ча. 5 ст. 235 КЗпП України, рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 червня 2017 року у справі № 757/13677/17-ц підлягало обов`язковому негайному виконанню після проголошення, незалежно від його оскарження та дати набрання законної сили.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 червня 2017 року у справі № 757/13677/17-ц про поновлення позивача на роботі не виконано роботодавцем у день його проголошення, а тому з цього моменту у позивача виникло право на отримання середнього заробітку за час затримки виконання рішення.

Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів вважає, що наявність рішення суду про поновлення позивача на роботі, яке відповідачем не виконано, в силу статті 236 КЗпП України є підставою для стягнення з останнього на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Доводи апеляційної скарги спрямовані виключно на доведенні того, що позивача було відсторонено від посади законно, а тому підстави, щодо виплати середнього заробітку відсутні.

Колегія суддів зауважує, що рішення суду, щодо поновлення на роботі позивача набрало законної сили, а тому доводи апеляційної скарги спрямовані на доведенні правомірності відсторонення ОСОБА_1 від роботи відхиляються.

Доводів на спростування рішення місцевого суду в частині визначення розміру стягуваної суми середнього заробітку апеляційна скарга не містить.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Апеляційна скарга переповнена оцінкою доказів апелянтом, при цьому не вказується, які з доказів неправомірно були судом першої інстанції не прийняті, чи досліджувались із порушенням установленого законом порядку.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Олександрівська клінічна лікарня м.Києва» залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 02 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 04 листопада 2020 року.

Головуючий

Судді: