Справа№329/774/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 року смт Чернігівка

Чернігівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Проценко А.М.,

за участі секретаря судового засідання - Сивак В.Г.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - Голубан О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Чернігівка в режимі відеоконференції цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 , представник позивача - ОСОБА_2 , до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 01.11.2010р. до 11.05.2018р. працював в ПАТ «Запоріжжяобленерго» на посаді водія автотранспортних засобів. При звільненні відповідачем йому не було виплачено всіх належних сум згідно чинного законодавства, а саме заробітну плату на загальну суму 44 825,50 грн.: за вересень 2017р. у розмірі 3 916,81 грн., листопад 2017р. - 3066,62 грн., грудень 2017р. -5607,87 грн., січень 2018р. - 5832,36 грн., лютий 2018р. - 4294,61 грн., березень 2018р. - 3313,32 грн., квітень 2018р. - 4172,29 грн., травень 2018р. - 14621,62 грн. (заробітна плата, вихідна допомога).

Згідно судового наказу Чернігівського районного суду Запорізької області від 01.06.2018р. з ПАТ «Запоріжжяобленерго» на його користь було стягнуто вищевказану суму, 23.01.2019р. відповідачем перераховано позивачу на картковий рахунок вищевказану грошову суму, однак не доплативши при цьому заборгованість із заробітної плати у розмірі 27,81 грн. та компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

У зв`язку з цим просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 36 136,12 грн. без утримання податків і інших обов`язкових платежів: по заробітній платі в сумі 27,81 грн., компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 3 358,77 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 32 749, 54 грн., та стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою судді від 18 вересня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) учасників справи в судове засідання, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь).

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що 23.01.2019р. позивачу було виплачено суми, належні працівникові при звільненні, загальний розмір яких склав 49083,49 грн., який більший за розмір у повідомленні №453 від 11.05.2018р. про нараховану суму (44825,50 грн.), належні працівнику при звільненні, тобто відповідачем здійснений фактичний розрахунок зі звільненим працівником, тим самим припинено порушення з затримки розрахунку при звільненні, у зв`язку з чим позивачем пропущено тримісячний строк для звернення до суду із позовом щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки початком перебігу строку для звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку є 24.01.2019р, а останнім днем строку для звернення - 24.04.2019р., а з позовом до суду позивач звернувся 21.08.2020р. Що стосується нарахування і виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, то позивачу після здійснення фактичного розрахунку на виконання ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» було розраховано, нараховано і виплачено 1491,96 грн. (погашення заборгованості за травень 2017р. і вересень 2018р.). Виплата такої компенсації провадиться в іншому, ніж згідно ст.116 КЗпПУ порядку, а саме згідно ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», її виплата не свідчить про зміну дати фактичного розрахунку, не впливає на визначення періоду затримки розрахунку при звільненні. Така компенсація відмінна від сум, належних працівникові при звільненні, визначених ст.116 КЗпПУ, виплачується на інших підставах і в інші строки, ніж передбачено ст.ст.47,116 КЗпПУ, і затримка її виплати не є порушенням строків, встановлених ст.116 КЗпПУ, і відповідно, не може бути підставою для притягнення до відповідальності у вигляді відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку, передбаченого ст. 117 КЗпПУ. З приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу вважає розмір заявлених до відшкодування витрат адвоката є неспівмірною високим зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг непропорційним до витраченого часу на підготовку (складено позовну заяву, безпідставно включені окремі витрати, хибні розрахунки, розмір середнього заробітку проведено ПАТ «Запоріжжяобленерго», яким видано відповідну довідку). Просив відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача надав відповідь на відзив представника відповідача, де вказав, що позивачем не пропущений тримісячний строк звернення до суду, як вказує представник відповідача, оскільки перебіг тримісячного строку для звернення до суду з позовною заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у позивача на даний час не почався, так як з останнім не проведено фактичний розрахунок, тому компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати є складовою належної працівникові заробітної плати що узгоджується з рішеннями Конституційного Суду України №9-рп/2013 від 15.10.2013р. та №4-рп/2012 від 22.02.2012р. Таким чином, відповідно до обставин справи, відповідач до цього часу фактично не розрахувався з позивачем, а тому трьох місячний строк для звернення до суду не почався. Позивач не обмежений обов`язком звернення з вимогою щодо стягнення середнього заробітку з нарахуванням на дату звернення, а тому позивачем було здійснено розрахунок станом на 22.01.2019р. Крім того, відповідачем зазначається, що загальна сума виплат більше за зазначену у повідомленні про належні при звільненні суми за рахунок включення виплати за травень 2018р. у розмірі 1841,00 грн. (зарплата за лютий 2018р.), відшкодування ФСС ТВП за травень 2018р. у розмірі 897,42 грн., зарплати за травень 2018р. (компенсація за 02.2017р.) в розмірі 27,81 грн., однак представник позивача вважає, що даним твердженням відповідач вводить в оману суд, так як вищезазначені виплати не входили до сум, відповідно до наданої відповідачем довідки про невиплачену зарплату №1182 від 17.07.2018р., оскільки сплачені до надання наданої довідки. Представник позивача зазначає, що відповідачем помилково зазначено як підставу те, що затримка виплати компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати не може бути підставою для притягнення до відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпПУ, посилаючись на постанову ВС України від 16.01.2018р. у справі №446/509/16-ц., однак викладене у даній постанові не доречно приймати до уваги, так як не стосується заперечень (вимогами касаційної скарги було безпідставне застосування до вимоги про стягнення компенсації у зв`язку з втратою частини заробітку через порушення термінів її виплати тримісячного строку позовної давності).

Заперечення відповідача про неспівмірність розміру заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката зі складністю справи представник позивача вважає недоречним, так як розмір позивачем витрат не було заявлено та висновок про нескладність справи зроблено передчасно, окрім того, відповідачем не надано обгрунтованого заперечення щодо даної вимоги. Просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача надав заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, які повністю узгоджуються з наданим відзивом на позовну заяву.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача, в судовому засіданні позов не визнав, з підстав, викладених у відзиві на позов.

Суд, заслухавши доводи представника позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно з ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності зі ст. ст. 12,13 ЦПК Укрїни, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Згідно зі ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови коллективного чи трудового договору.

Статтею 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював у ПАТ «Запоріжжяобленерго». З 11.05.2018 року був звільнений на підставі ч.3 ст.38 КЗпПУ (наказ №1992к від 10.05.2018 року).

На день звільнення до виплати позивачу ОСОБА_1 належало 44825,50 грн, що підтверджується повідомленням про нараховану суму, належну працівникові при звільненні №453 від 11.05.2018р.

Відповідно до судового наказу Чернігівського районного суду Запорізької області від 01.06.2018р. з ПАТ «Запоріжжяобленерго» на користь позивача було стягнуто вищевказану суму.

Згідно довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго» про невиплачену зарплату №1182 від 17.07.2018р. ОСОБА_1 станом на 18.07.2018р. за період вересень 2017р. - травень 2018р. до виплати належить 44853,11 грн.

Позивач як у своїй позовній заяві, так і у судовому засіданні вказує на те, що відповідачем дійсно 23.01.2019р. було здійснено виплату належної йому заробітної плати за період з листопада 2017р. по травень 2018р. у сумі 44 825 грн. 30 коп.:

вересень 2017р. - 3916,61 грн., сплачено 31.08.2018р. (залишок 0,20 грн.);

листопад 2017р. - 3066,62 грн., сплачено 28.12.2018р.;

грудень 2017р. - 5607,87 грн., сплачено 28.12.2018р.;

січень 2018р. - 5832,36 грн., сплачено 28.12.2018р;

лютий 2018р. - 4 294,61 грн., сплачено 28.12.2018р.;

березень 2018р. - 3313,32 грн., сплачено 28.12.2018р.;

квітень 2018р. - 4172,29 грн., сплачено 28.12.2018р.;

травень 2018р. - 14621,62 грн., сплачено 28.12.2018р. (залишок 27,81 грн.).

за грудень 2018р. як компенсацію за 09.2017р. - 05.2018р. cплачено 895,00 грн. (11.01.2019р.) та 596,96 грн. (23.01.2019р.) на загальну суму 1491,96 грн.

Проте позивач вважає, що повного розрахунку з ним проведено не було і заборгованість із заробітної плати перед ним становить 27 грн. 81 коп., що в свою чергу дає йому право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Однак, з такими доводами позивача та його представника суд погодитися не може, оскільки згідно наданих самим же позивачем виписок з історії по картковому рахунку, які приєднані до матеріалів справи вбачається, що відповідачем 12.07.2018р. позивачу перераховано заробітну плату у сумі 27,81 грн. і за період з 08.05.2018р. по 23.01.2019р. йому виплачено кошти на загальну суму 49 083,49 грн., що включає в себе і компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати та підтверджується довідкою відповідача від 02.04.2020р. №309-юр, наданою на запит представника позивача.

Проаналізувавши та оцінивши надані відповідачем довідки №453 від 11.05.2018 р. та №1182 від 17.07.2018 р. судом встановлено розбіжність в розмірі 27 грн. 61 коп. У наданій позивачем виписці з карткового рахунку про надходження коштів відображено зарахування 12.07.2018 р. заробітної плати в розмірі 27 грн. 81 коп., однак ця сума не виключена з загального розміру невиплаченої зарплати, вказаній у довідці від 17.07.2018 за №1182. Ця суперечність повністю спростовується наданою відповідачем на адвокатський запит детальною інформацією №309-юр від 02.04.2020 р., де вказано, що 12.07.2018 року позивачеві виплачено компенсацію за лютий 2017 року в розмірі 27 грн. 81 коп., яку включено до сум заробітної плати за травень 2018 року.

Таким чином, відповідачем проведений повний розрахунок належних при звільненні позивачу сум у розумінні статті 116 КЗпП України.

Щодо вимог позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки при звільненні, суд зазначає наступне.

Середній заробіток за затримку розрахунку не входить до структури заробітної плати, що узгоджується з висновком Постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019року у справі № 910/4518/16, тому для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки встановлено тримісячний строк, визначений статтею 233 К3пП України, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався, що узгоджується з роз`ясненнями, наданими у рішенні Конституційного Суду України у справі №4 рп/2012 від 22 лютого 2012 року щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу.

За змістом статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Повний розрахунок за усіма належними позивачу при звільненні сумами був здійснений відповідачем 23.01.2019 року, а з позовом до суду позивач звернувся лише 17 вересня 2020 року, тобто після спливу тримісячного строку, встановленого статтею 233 КЗпП України, для звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

При цьому, спеціальні випадки, передбачені частиною другою статті 233 КЗпП і статтею 238 КЗпП України, стосуються лише тих позовів, які містять вимоги про відновлення прав саме працівника і саме щодо оплати праці (порушення законодавства про оплату праці). Включення до позову інших вимог, які не стосуються безпосередньо зазначеного предмета, переводить позов у загальну категорію трудових спорів, позовна давність для яких встановлена частиною першою статті 233 КЗпП України. Вимога про відшкодування середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні не грунтується на 3аконі України «Про оплату праці».

Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід відмовити.

Керуючись, ст.ст. 12, 13, 81, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 47, 116 КЗпПУ, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 02 листопада 2020 року.

Cуддя А.М.Проценко