Ухвала

03 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 466/1437/18

провадження № 61-15957 ск 20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04 лютого 2020 року

та постанову Львівського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним майном подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 04 лютого 2020 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року, позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано будинок АДРЕСА_1 , що в цілому складається з житлової площі 30 кв.м., всього по будинку 83,1 кв.м

з господарськими спорудами, особистою приватною власністю

ОСОБА_2 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна: будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 83,1 кв.м., спільним майном подружжя відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 судові витрати:

2 772,00 грн судового збору та 14 400,00 грн витрат на правничу допомогу.

26 жовтня 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04 лютого 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року (надійшла до суду 30 жовтня 2020 року), в якій просить скасувати вказані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження

з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

У касаційній скарзі заявник просить звільнити її від сплати судового збору на підставі пункту першого частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», посилаючись на те, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру його річного доходу за попередній календарний рік.

Клопотання про звільнення від сплати судового збору не підлягає задоволенню, оскільки стаття 8 Закону України «Про судовий збір» передбачає, що суд може своєю ухвалою зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті, враховуючи майновий стан сторони. Однак ОСОБА_1 не надала до Верховного Суду достатніх доказів, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру їх річного доходу. Надані заявником копія довідки Львівського міського центра зайнятості № 2304 та електронного витягу

з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків не є достатніми доказами на підтвердження зазначених нею обставин.

Ураховуючи викладене, заявнику необхідно сплатити судовий збір

у порядку та розмірі, які визначено Законом України «Про судовий збір» або надати докази, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру

їх річного доходу, та інші докази на підтвердження тяжкого матеріального стану (копія свідоцтва про народження дитини, довідка про доходи, тощо).

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України від 08 липня 2011 року «Про судовий збір», який набрав чинності

01 листопада 2011 року. При цьому з 15 грудня 2017 року набули чинності зміни до вказаного Закону України щодо сплати судового збору на підставі Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до суду касаційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду

у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УК

у Печер.р-ні/Печерс. р-н/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, номер рахунку отримувача (стандарт ІВАN): UA0026007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055»).

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, статтями 4, 6 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04 лютого 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали

до 03 грудня 2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В. Коломієць