Справа №333/910/20
Провадження №2/333/1238/20
РІШЕННЯ
27 листопада 2020 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Піха Ю.Р., за участю секретаря судового засідання Бобко О.В., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Перекупки Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат про стягнення заробітної плати, компенсації невикористаних днів щорічної відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 13 385,64 грн. за вирахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки в сумі 8389,77 грн. за вирахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів та середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні по день постановлення рішення у справі.
Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 03.03.2020 року вказана справа була призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» - адвокат Перекупка Т.М. проти позову заперечувала. Зазначала, що персональна надбавка ОСОБА_1 за січень 2020 р. не була нарахована та виплачена у зв`язку з прийняттям АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» наказу від 12.02.2020 р. про втрату з 01.01.2020 р. сили наказу про встановлення персональної надбавки ОСОБА_1 . Також посилалася на відсутність вини підприємства у затримці розрахунку при звільненні. Просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.
Як було встановлено в судовому засіданні, наказом від 08.08.2019 р. № 02-93/к позивача прийнято на роботу до Акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» на посаду провідного юрисконсульта-адвоката юридичного відділу підрозділів підпорядкування генерального директора АТ «ЗАлК» з 09.08.2019 р. з окладом у розмірі 11 255 грн.
Наказом від 09.08.2019 р. № ЗАлК-19-Н161/02а позивачу встановлено з 09.08.2019 р. персональну надбавку у розмірі 11 355 грн., наказано нарахування надбавки проводити пропорційно відпрацьованому часу.
Як вбачається з копії трудової книжки наказом від 29.01.2020 р. № 02-191/к позивача звільнено з посади за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Наказано виплатити компенсацію за 13,79 календарних днів невикористаної відпустки.
Трудову книжку позивачу видано 29.01.2020 р., але розрахунок у день звільнення не проведений. Вказані обставини не заперечувалися та не спростовані відповідачем.
Суд відхиляє доводи відповідача про те, що персональна надбавка не була нарахована та виплачена позивачу у зв`язку з прийняттям 12.02.2020 р. наказу № ЗАлК-20-Н043/02а «Про зупинення дії наказу» з наступних підстав.
Згідно статті 2 Закону України «Про оплату праці», надбавка є додатковою заробітною платою.
Згідно статті 29 Закону України «Про оплату праці» при укладанні працівником трудового договору (контракту) роботодавець доводить до його відома умови оплати праці, розміри, порядок і строки виплати заробітної плати, підстави, згідно з якими можуть провадитися відрахування у випадках, передбачених законодавством. Про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення роботодавець повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни.
Таким чином, встановлена позивачу наказом від 09.08.2019 р. № ЗАлК-19-Н161/02а «Про встановлення персональної набавки за збільшення обсягу робіт ОСОБА_1 » персональна надбавка є складовою частиною заробітної плати.
Про зміни в умовах оплати праці, її розмірі позивача у встановленому законом порядку не повідомляли. Доказів протилежного відповідачем суду не надано.
Крім того, суд звертає увагу, що наказ № ЗАлК-20-Н043/02а «Про зупинення дії наказу», на який відповідач посилається в обґрунтування своєї позиції, винесено 12.02.2020 р., тобто через 2 (два) тижні після звільнення позивача з підприємства за угодою сторін. Станом на час звільнення позивача вказаного наказу взагалі не існувало, а тому відповідач був зобов`язаний нарахувати та виплатити позивача персональну надбавку згідно з наказом від 09.08.2019 р. № ЗАлК-19-Н161/02а «Про встановлення персональної набавки за збільшення обсягу робіт ОСОБА_1 ».
Судом встановлено, що в січні 2020 р. позивач відпрацювала 150,5 годин. Вказані обставини не заперечувалися відповідачем та підтверджуються розрахунковим листком на січень 2020 р., долученим відповідачем до матеріалів справи.
Згідно листа Міністерства соціальної політики України від 29.07.2019 р. № 1133/0/206/19 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік», норма тривалості робочого часу в годинах на січень 2020 р. становить 167 годин.
Судом встановлено та не заперечується позивачем, що в 28.01.2020 р. їй було виплачено аванс у сумі 3850,00 грн. за вирахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
Таким чином заборгованість АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» перед позивачем складає 21 775,41 грн. за вирахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів, яка складається із:
Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995року №108/95-ВР працівник має право на оплату праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Згідно ч.1ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органівпредставниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом) але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Всупереч вимогам трудового законодавства АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» своїх обов`язків щодо виплати заробітної плати не виконало.
Згідност.94 КЗпП України, ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.
Відповідно до вимогст.21 Закону України «Про оплату праці» забороняється будь-яке зниження розмірів оплати праці залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання.
Ст. 22 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.
З врахуванням досліджених судом доказів, наданих пояснень суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність стягнення із відповідача 21 775,41 грн. за вирахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення.
Ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені уст. 116 цього кодексу при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" № 100 від 08 лютого 1995 року (з подальшими змінами і доповненнями), нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
При розрахунку середньоденної заробітної плати не враховуються суми дотації на харчування (згідно п. 4 розділу ІІІ Порядку №100).
Згідно Довідки АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» про середню заробітну плату (дохід), що міститься в матеріалах справи та досліджена судом в судовому засіданні, середньоденна заробітна плата позивача з у рахуванням вимог Порядку №100 складає 1079,70 грн.
Розмір середньої заробітної плати позивача, зазначений у Довідці, наданій АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат», відповідає розрахунку, наведеному позивачем у позовній заяві, а тому приймається судом.
Розрахунок середньоденної заробітної плати позивача:
Заробітна плата за листопад 2019 р. (22 672,22 грн.) + заробітна плата за грудень 2019 р. (22 675,16 грн.) = 45 347,38 грн.
Кількість робочих днів, відпрацьованих у розрахунковому періоді:
за листопад 21, за грудень 21 (всього 42)
Середньоденна заробітна плата: 45 347,38 грн./42дн.=1079,70 грн.
Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.
Судом встановлено, що своєчасний розрахунок з позивачем не було проведено з вини відповідача, оскільки суду не надано жодного доказу того, що підприємство перебувало у скрутному фінансовому становищі і немало коштів для виплати заробітної плати.
У Доповненнях до відзиву відповідач просить суд слідувати принципу співмірності справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця, посилаючись при цьому на постанову ВС у справі № 761/9584/15-ц від 226.06.2019 р.
Суд вважає в цій частині доводи відповідача неспроможними, оскільки позивач була звільнена 29.01.2020 р., а до суду з позовом звернулася 28.02.2020 р., тобто менше ніж через місць. В діях позивача відсутній факт затягування строку звернення до суду та факт необґрунтованого збільшення періоду прострочки у проведенні повного розрахунку при звільненні. Розмір заборгованості підприємства перед позивачем по заробітній платі та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки є більшим, ніж її середня заробітна плата за час роботи на підприємстві. На день постановлення рішення у даній справі відповідач не провів з позивачем навіть часткового розрахунку.
Правові висновки ВС у справі № 761/9584/15-ц в постанові від 226.06.2019 р. зводяться до того, що зменшення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом, а не обов`язком суду і може мати місце виключно за наявності певних умов.
Таких умов судом під час розгляду справи не встановлено. Будь-яких доказів відсутності своєї вини у не проведенні розрахунку з позивачем при звільненні відповідач не надав, як і не надав доказів перебування підприємства в скрутному фінансовому становищі. При цьому суд враховує, що після звільнення позивача підприємство продовжує виплачувати заробітну плату своїм працівникам, сплачує єдиний внесок, закуповує товари.
Суд звертає увагу, що закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захистправа працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.
За вище викладених обставин позовні вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день постановлення рішення також є обґрунтованими та підлягають до задоволення.
Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні проведено за наступною формулою: кількість робочих днів прострочки розрахунку при звільненні (станом на день постановлення рішення у даній справі) (186 робочих днів за період з 30.01.2020 р. по 27.10.2020 р. включно) * середньоденну заробітну плату (1079,70 грн.) = 200824,20 грн. (з урахуванням ПДФО 18% та військового збору 1,5%).
Таким чином, позивачу відповідач має виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 161663,48 грн. (200824,20 грн. - 19,5% (ПДФО та військовий збір).
Згідно п.п. 7,8 п. 5.1. статуту АТ «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат», товариство має право створювати на території України та за її межами свої філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами,а також дочірні підприємства (юридичні особи, єдиним засновником та власником яких є Товариство).
Створені Товариством філії, представництва, відділення й інші відокремлені підрозділи та дочірні підприємства можуть наділятися майном та обіговими коштами, що належать Товариству. Філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи Товариства здійснюють свою діяльність від імені Товариства.
З урахуванням зазначеного суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача в цій частині.
Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за категорією спорів про стягнення заборгованості із заробітної плати, то з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 840,80 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7,10,12,81,89,258-259,263-265,268,280 ЦПК України, суд -
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 04 листопада 2020 року.
Головуючий суддя Ю.Р. Піх