З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 жовтня 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючий суддя - Цукуров В.П.,
секретар судового засідання - Александрова А.С.,
за участю представника позивача - адвоката Федоренко В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біла Церква Київської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа - Банк», третя особа - державний реєстратор комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Турбаніст Іван Володимирович про скасування рішення про державну реєстрацію права на нерухоме майно, припинення права власності на нерухоме майно та поновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності, -
ОСОБА_1 (далі - «Позивач») звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфа - Банк» (далі - «Відповідач»), третя особа - державний реєстратор комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Турбаніст Іван Володимирович про скасування рішення про державну реєстрацію права на нерухоме майно, припинення права власності на нерухоме майно та поновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності. В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на наступні обставини.
В червні 2019 року він від представників АТ «Укрсоцбанк» Мельник В.М. дізнався про те, що АТ «Укрсоцбанк» задовольнив забезпеченою іпотекою вимогу шляхом набуття 10.06.2019 року права власності на дачний будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,12 га. для ведення садівництва, в порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Рішення про державну реєстрацію прав на дачний будинок та земельну ділянку за Банком прийняв державний реєстратор Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Турбаніст І.В .
Таким чином, Банк вже реалізував своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки, тому, всупереч умовам іпотечного договору, неправомірно звернувся до державного реєстратора.
Ухвалою суду від 18.11.2019 року було відкрито провадження і призначено справу до розгляду, постановлено провести її розгляд за правилами загального позовного провадження (а.с. 54-55).
У зв`язку з припиненням АТ «Укрсоцбанк» ухвалою суду від 22.01.2020 року його виключено із складу відповідачів у справі, залучено у справі у якості відповідача його правонаступника - АТ «Альфа Банк». АТ «Альфа-Банк», як відповідачу, роз`яснено право подати відзив на позовну заяву в строк до 15 днів з дня вручення даної ухвали (а.с. 74-75).
Ухвалою від 04.05.2020 року постановлено закрити підготовче провадження та у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 107-108).
В судових засіданнях представник позивача - адвокат Федоренко В.С., підтримав позовні вимоги в повному обсязі, наполягав на його задоволенні з підстав, зазначених у позовній заяві. Звернув увагу суду на п. 4.5. іпотечного договору, який передбачає право звернення стягнення на предмет іпотеки тільки в один із способів, визначених в договорі, а саме: на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому чинним законодавством України.
Представник відповідача - АТ «Альфа Банк» про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Втім, в судові засідання жодного разу не з`явився, відзиву на позов суду не подав, клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференцзв`язку (в тому числі із застосуванням власних технічних засобів) суду не заявив.
15.10.2020 року у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладання судового засідання було відмовлено, оскільки справа знаходиться у провадженні суду тривалий час, судові засідання неодноразово відкладалися та у них оголошувалася перерва. Крім того, відповідно до приписів ст.64 Конституції України право на судовий захист, встановлене ст.55 Конституції України, не може обмежуватись навіть за умови оголошення карантину.
В судове засідання третя особа - державний реєстратор комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Турбаніст І.В. не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи вважається повідомленим належним чином, про причини неявки не повідомив, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від нього не надходило.
Відповідно до приписів ст. ст. 280-282 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Суд, об`єктивно та всебічно дослідивши матеріали даної справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.
Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших
Судом встановлені наступні обставини та зміст спірних правовідносин.
10.06.2019 року державним реєстратором Турбаніст Іваном Володимировичем прийнято рішення про державну реєстрацію прав на дачний будинок за АТ «Укрсоцбанк», індексний номер: 47322684 від 12.06.2019 р. та земельну ділянку, індексний номер: 47323666 від 12.06.2019 р.. На підставі даного рішення було внесено запис про реєстрацію права власності на вказане майно до Державного реєстру речових прав за АТ «Укрсоцбанк». Таким чином, АТ «Укрсоцбанк» стало власником іпотечного майна - дачного будинку та земельної ділянки.
03.12.2019 року припинено юридичну особу - АТ «Укрсоцбанк», що вбачається з Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Його правонаступником є Акціонерне товариство «Альфа Банк» (а.с. 69-72).
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.
Як визначено в ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Частиною 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено можливість позасудового врегулювання, а саме: сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Згідно ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.
Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.12.2019 року щодо дачного будинку та від 15.10.2020 року щодо земельної ділянки, в розділі «Підстава виникнення права власності» не зазначено документ, який би посвідчував проведення оцінки предмета іпотеки у відповідності до вимог Закону України «Про іпотеку».
При цьому суд враховує, що матеріали справи не містять доказів проведення оцінки дачного будинку та земельної ділянки на момент набуття права власності відповідачем. Таким чином, оскільки така оцінка не зазначена в переліку підстав виникнення права власності, суд приходить до висновку, що така оцінка не була проведена, а відтак державним реєстратором не були дотримані положення статті 37 Закону України «Про іпотеку», відповідно до яких іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.
Відповідно до частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для Закон України зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.
Згідно з частиною першої статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
Статтею 18 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.
Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.
Відповідно до пункту 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотеко держателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.
Саме таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.03.2019 року (справа № 306/2053/16-ц провадження № 14-22цс19).
Тобто, державний реєстратор має дотримуватись пункту 57 Порядку № 1127, і крім документів, передбачених у п. 61 Порядку №1127, вимагати від іпотекодержателя подання документу, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину - перевірити розрахунок боргу, встановити розмір заборгованості, його безспірність.
У частині 3 статті 36 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент укладення Договору іпотеки) вказано, що договір про задоволення вимог Іпотекодержателя може передбачати: передачу Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право Іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь- якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.
Згідно п. 4.5.3. Іпотечного договору, Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на Предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому чинним законодавством України.
Отже, відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент укладення Договору іпотеки), договір про задоволення вимог Іпотекодержателя, який передбачає передачу Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.
Тому, відповідно до Закону України «Про іпотеку», передача права власності на предмет іпотеки від Іпотекодавця до Іпотекодержателя в рахунок виконання основного зобов`язання у позасудовому порядку можлива лише на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя.
Законодавство, яке діяло на момент виникнення спірних правовідносин, не передбачало передачу права власності на іпотечне майно від Іпотекодавця до Іпотекодержателя в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі застереження в іпотечному договорі.
Як убачається із матеріалів справи, договір про задоволення вимог Іпотекодержателя між Позивачем та АТ «Укрсоцбанк» не укладався.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року по справі №199/1276/17, суд зазначив «...оскільки іпотечний договір між сторонами було укладено 14 лютого 2007 року, застосуванню до спірних правовідносин підлягає Закон України "Про іпотеку" в редакції від 12 травня 2006 року. Відповідно до статті 36 цього Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати в тому числі: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. При цьому згідно із частинами першою та другою статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Сторони договору досягли згоди про можливість позасудового врегулювання питання про задоволення вимог іпотекодержателя, що випливає з пунктів 4.2.1 та 4.5 договору іпотеки. Разом із тим, відповідно до пункту 4.2.1 звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання можливе у порядку, встановленому статтею 37 Закону. Суд апеляційної інстанції встановив, що під час відчуження спірної квартири договору про її добровільну передачу у власність ТОВ "Вектор плюс" укладено не було, а особа, як іпотекодавець не надавала своєї згоди на передачу предмета іпотеки у власність іпотекодержателю. За таких обставин, ураховуючи відсутність укладеного між сторонами договору про задоволення вимог іпотекодержателя, тобто у спосіб, визначений іпотечним договором, ненадання такого договору нотаріусу та залишення нею без перевірки наявності чи відсутності факту виконання відповідних умов правочину, з яким закон пов`яЗакон України є можливість переходу права власності, дії приватного нотаріуса щодо реєстрації за ТОВ "ФК "Вектор плюс" права власності на спірну квартиру, власником якої залишалась позивачка, не можна вважати законними...».
Тобто, Велика Палата Верховного Суду, посилаючись на норми законодавства, що діяли на момент укладення Договору іпотеки, прийшла до висновку, що єдиною правовою підставою для набуття права власності на предмет іпотеки на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» є виключно договір про задоволення вимог іпотекодержателя.
Підставою виникнення права власності за відповідачем в реєстрі зазначено: дублікат іпотечного договору № 04/І-233, серія та номер: 154, виданий 31.05.2019 року, видавник: Журавель А.М., державний реєстратор Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області.
Однак, наведені положення Закону України «Про іпотеку» дають змогу дійти висновку, що зазначений документ не є підставою, що підтверджує виникнення, перехід або припинення права власності на нерухоме майно (такою підставою міг бути виключно договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений між позивачем та відповідачем), чого Державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Турбаністом Іваном Володимировичем не було враховано при прийнятті відповідного рішення.
З вищенаведеного вбачається, що Відповідач вже реалізував своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки він звертався за вчиненням виконавчого напису до приватного нотаріуса Чуловського В.А. та подавав позовну заяву до суду. Проте, умовами Іпотечного договору від 11 квітня 2008 року, зокрема п. 4.5. зазначено, що Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на Предмет іпотеки в один із наступних способів: 4.5.1. на підставі рішення суду; або 4.5.2. на підставі виконавчого напису нотаріуса; або 4.5.3. шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому чинним законодавством України . Як випливає з іпотечного договору, сторони договору домовились, що при звернені стягнення на предмет іпотеки буде застосовано лише один із способів, за переліченням через значення «або». Тобто, умови договору чітко передбачають, що Іпотекодержатель може задовольнити свої вимоги виключно на підставі одного способу, передбаченого договором іпотеки.
За таких обставин, державний реєстратор діяв всупереч вимогам чинного законодавства та прийняв безпідставне та протиправне рішення про реєстрацію права власності іпотечного майна за відповідачем.
Отже, позовні вимоги Позивача ґрунтуються на законі та Відповідачем не спростовані. За таких обставин позов необхідно задовольнити повністю.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.3, 12, 13, 81, 141, 254, 263, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа - Банк», третя особа - державний реєстратор комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Турбаніст Іван Володимирович про скасування рішення про державну реєстрацію права на нерухоме майно, припинення права власності на нерухоме майно та поновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності- задовольнити.
Стягнути з Акціонерного товариства«Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 2 305,20 грн. (дві тисячі триста п`ять грн. 20 коп.).
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

Повне судове рішення складено 26.10.2020 року.

СуддяВ.П.Цукуров