печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2020 р. Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Литвинової І. В.,

при секретарі судових засідань Винник С. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві заяву про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Карточка плюс», треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг», приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Куксін Станіслав Юрійович про визнання недійсними договорів,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року позивач звернулася до Печерського районного суду м. Києва із вказаним позовом, у якому просила визнати недійсним договір про відступлення прав вимоги (цесії) від 09 квітня 2020 року, предметом якого є права вимоги за кредитним договором № ML-701/1104/2007 від 27 грудня 2007 року, який був укладений між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», укладений ТОВ «Фінансова компанія «Карточка плюс» та ОСОБА_2 , визнати недійсним договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки № PML-701/1104/2007, посвідченого 27 грудня 2007 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сульженко Ж. О., зареєстрованого в реєстрі № 2238, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Карточка плюс» та ОСОБА_2 , посвідчений 09 квітня 2020 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксіним С. Ю., зареєстрований в реєстрі № 1200.

Ухвалою від 03 листопада 2020 року у справі відкрито провадження, для розгляду справи у загальному порядку.

Одночасно із позовною заявою до суду подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 та заборони здійснювати будь-які дії із вказаною квартирою, у тому числі здійснювати її продаж, дарування, міну, реалізацію, внесення до статутних капіталів підприємств та організацій, лізинг та вчиняти інші дії з переданням права власності іншим особам, заборони будь-яким державним реєстраторам будь-яких органів, в тому числі місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України, а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, іншим суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно які мають відповідні повноваження щодо внесення будь-яких відомостей та/або змін з будь-яких питань до будь-яких реєстрів вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вказаної квартири, у тому числі реєструвати право власності, право користування, іпотеки, будь-які угоди щодо цього майна та інші будь-які права, а також заборони на час розгляду справи будь-яким способом відступати та передавати права вимоги за Кредитним договором № ML-701/1104/2007 від 27 грудня 2007 pоку, забезпеченим договором іпотеки № PML-701/1104/2007 від 27 грудня 2007 року, постановою апеляційного суду Харківської області від 08 червня 2018 року у справі № 638/18253/14-ц, стягувати з ОСОБА_1 борг у сумі 2 272 695, 90 грн на свою користь, а також звертати стягнення на вищевказану трикімнатну квартиру кожним на свою користь, а також вчиняти інші будь-які дії, що призводять до стягнення боргу у розмірі більш ніж зазначений у кредитному договорі № ML-701/1104/2007 від 27 грудня 2007 року та постанові апеляційного суду Харківської області від 08 червня 2018 року у справі № 638/18253/14-ц.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначається, що 27 грудня 2007 року позивач та ЗАТ «ОТП Банк» уклала кредитний договір № ML-701/1104/2007, згідно з яким банк надав позичальнику кредит у розмірі 100 000, 00 доларів США на придбання нерухомості, а також договір іпотеки № PML-701/1104/2007 на забезпечення повного і своєчасного виконання іпотекодавцем [ ОСОБА_1 ] боргових зобов`язань за кредитним договором № ML-701/1104/2007. Предметом іпотеки визначено нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить іпотекодавцю на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом.

09 квітня 2020 року (12:36:50 год.) приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксіним С. Ю. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 51929799 ОСОБА_2 як іпотекодержателя предмета іпотеки - квартира АДРЕСА_3 , яка звернулася до іпотекодавця ОСОБА_1 через приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Літвінову Я. М. із вимогою про погашення кредитної заборгованості та про намір звернути стягнення на іпотечне майно у разі невиконання вимоги.

Також позивач отримала повідомлення ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням на користь ТОВ «ФК «Карточка плюс» від 09 квітня 2020 року № 700/14-4-3/1250/2 та копії аналогічного за змістом повідомлення ТОВ «ФК «Карточка плюс» від 09 квітня 2020 року № 09/04/20-2.

Інших документів щодо зміни кредитора та іпотекодержателя позивач не отримувала і на її вимогу про надання таких надано не було.

Як вказує позивач, відповідачі ОСОБА_2 та ТОВ «Фінансова компанія «Карточка плюс» уклали договір, зареєстрований в реєстрі за № 1200, про відступлення прав вимоги (цесії) від 09 квітня 2020 року.

Згідно з приписами частини другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною першою ст. 150 ЦПК України передбачено види заходів забезпечення позову, які можуть вживатися як по одному, так й у сукупності.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає у тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача. Саме по собі вжиття таких заходів без наміру власника відчужити майно та заборона його відчуження жодним чином не впливає на правовий статус прав і законних інтересів.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такі висновки також сформовані колегією суддів Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц (6-846цс16).

Так, фактичні обставини, на які посилається сторона позивача підтверджуються інформацією з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 208983510 від 14 травня 2020 року, згідно з якою іпотекодержателем предмету іпотеки - квартири АДРЕСА_3 вказано відповідача ОСОБА_2 , посвідчені приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Літвіновою Я. М. заяви вих. № 23/02-24 від 24 квітня 2020 року з вимогами іпотекодержателя ОСОБА_2 до іпотекодавця ОСОБА_1 , зареєстрованого у реєстрі за № 693, та заяви вих. № 25/02-24 з відповіддю останньої ОСОБА_2 на вимогу, зареєстрованої за № 732, свідоцтва про передачу приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Літвіновою Я. М. заяви ОСОБА_1 ОСОБА_2 , зареєстрованого за № 922, копії повідомлення ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням на користь ТОВ «ФК «Карточка плюс» від 09 квітня 2020 року № 700/14-4-3/1250/2 та копії аналогічного за змістом повідомлення ТОВ «ФК «Карточка плюс» від 09 квітня 2020 року № 09/04/20-2.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про відповідачів, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, відповідно до роз`яснень у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Відповідно до частини десятої статті 150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» суд зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Також, у рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у вищевказаному рішенні ЄСПЛ ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із вимогами позову, суд приходить до висновку про доцільність задовольнити заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, який є предметом іпотеки - квартири АДРЕСА_1 , та заборони державним реєстраторам будь-яких органів, в тому числі місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України, а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, іншим суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно які мають відповідні повноваження щодо внесення будь-яких відомостей та/або змін з будь-яких питань до будь-яких реєстрів вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , у тому числі реєструвати право власності, право користування, іпотеки, будь-які угоди щодо цього майна та інші будь-які права до набрання судовим рішенням законної сили у даній справі, як достатній на даній стадії розгляду справи для забезпечення позову.

Як передбачено положеннями частини сьомої статті 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з частиною третьою статті 154 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-18, 149-150, 153, 154, 157, 261, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву задовольнити частково.

Накласти арешт на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 17173066, та заборонити їй та іншим будь-яким особам здійснювати будь-які дії з зазначеною квартирою, в тому числі здійснювати її продаж, дарування, міну, реалізацію, внесення до статутних капіталів підприємств та організацій, лізинг та вчиняти інші дії з переданням права власності іншим особам.

Заборонити державним реєстраторам будь-яких органів, в тому числі місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України, а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, іншим суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно які мають відповідні повноваження щодо внесення будь-яких відомостей та/або змін з будь-яких питань до будь-яких реєстрів вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , у тому числі реєструвати право власності, право користування, іпотеки, будь-які угоди щодо цього майна та інші будь-які права.

Відмовити у решті вимог заяви про забезпечення позову.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень, її оскарження не зупиняє її виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

У разі подання апеляційної скарги на ухвали суду щодо забезпечення позову до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються копії матеріалів, необхідних для розгляду скарги, їх подання не перешкоджає продовженню розгляду справи цим судом.

Суддя І. В. Литвинова