ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/5675/18Головуючий у 1-й інстанції Черніцька І.М.
Провадження № 22-ц/817/565/20 Доповідач - Бершадська Г.В.
Категорія - 304000000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Ходоровський М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

відповідача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 лютого 2020 року (ухвалене суддею Черніцькою І.М., повний текст якого складено 27 лютого 2020 року) у цивільній справі № 607/5675/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору про дольову участь у будівництві та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом, який згодом уточнив, до ОСОБА_1 про розірвання договору №1308-10/1 від 13.08.2010 року про дольову участь у будівництві житла в багатоквартирному будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення по АДРЕСА_1 та стягнення 186113 грн. внесених згідно договору, пені за несвоєчасне виконання зобов`язань в розмірі 2 043 520,74 грн., відсотків за користування грошовими коштами в розмірі 16 765,47 грн., інфляційні збитки в сумі 66070,12 грн., а всього просив стягнути на його користь 2 312 469,33 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 13.08.2010 року між позивачем (Замовник) та суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_3 (Виконавець) укладено договір №1308-10/1 про дольову участь у будівництві житла в багатоквартирному будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення по АДРЕСА_1 .

Згідно умов договору Виконавець взяв на себе зобов`язання вести всю необхідну роботу по проведенню будівництва будинку по АДРЕСА_1 та передачі замовнику квартири за №1 на 3-му поверсі загальною площею 62,8 кв.м.. Завершення будівництва та передача замовнику (позивачу) квартири мали відбутись в 4-му кварталі 2011року (п. 2 Договору). На виконання пунктів 5 і 6 Договору він сплатив забудовнику ОСОБА_3 13.08.2010 року - 111 156,00 грн., 01.10.2010 року 33381 грн. та 31.12.2010 року 37576 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Земельна ділянка площею 0,0861 га та об`єкт незавершеного будівництва незакінченого будівництвом багатоквартирного будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення по АДРЕСА_1 перейшли у спадок ОСОБА_1 , яка проживала із ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Про смерть виконавця ОСОБА_3 він дізнався зі слів іншого Замовника ОСОБА_4 в листопаді 2017 року, після чого направляв спадкоємцю вимоги з проханням повернути кошти сплачені за договором, однак жодної відповіді не отримав.

Посилаючись на наведене, невиконання забудовником своїх зобов`язань згідно умов договору, успадкування вказаних зобов`язань відповідачем, просив задовольнити позовні вимоги.

Крім того, представник позивача-адвокат Гриців О.Я. подала суду клопотання про поновлення строку звернення до суду із позовом посилаючись на поважність причин його пропуску. Вказала на те, що позивач ОСОБА_2 з 2009 року проживає за межами України та лише час від часу приїжджає до України. Про смерть виконавця ОСОБА_3 позивач дізнався зі слів ОСОБА_4 в листопаді 2017 року, яка також 11.01.2011р. уклала договір із ОСОБА_3 , а 02.04.2018р. з інформації, яка розміщена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 17 лютого 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким визнати причини пропуску строку позовної давності поважними, поновити пропущений строк звернення з вказаним позовом та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вказала, що позивачем не пропущено шестимісячного строку пред`явлення вимог до спадкоємців позичальника про погашення боргу передбаченого статтею 1281 ЦК України, оскільки позивач дізнався про смерть спадкодавця в листопаді 2017 року і 24.11.2017 року направив відповідачу вимогу про надання інформації про стан будівництва. Вважає, що відповідачу достовірно було відомо про борги спадкодавця по відношенню до позивача, однак остання не вважала за необхідне повідомити кредитора про відкриття спадщини.

Висновки суду про відмову в позові з тих підстав, що позивачем не надано доказів які підтверджують вартість спадкового майна суперечать вимогам процесуального закону, оскільки суд безпідставно поклав обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача.

Суд при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин застосував висновки Верховного Суду викладені у постановах від 24.04.2019 року у справі №280/933/15-ц та від 17.04.2018 року у справі №522/407/15-ц, в яких позивачам достовірно було відомо про смерть спадкодавців і вони у встановлений частиною 2 статті 1282 ЦК України строк не звернулись з вимогою про повернення коштів, у зв`язку з чим пропустили встановлений законом строк в межах якого позивач може реалізувати своє суб`єктивне право.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказала, що у договорі визначено строк завершення будівництва і передачі квартири замовнику- 4 квартал 2011 року, тому відлік позовної давності починається з 01.01.2012 року. З цього часу у позивача виникло право вимагати у виконавця договору належного виконання зобов`язання. Позивач тлумачить положення статті 1281 ЦК України на свою користь, вказуючи на початок перебігу однорічного строку з моменту, коли він дізнався про смерть ОСОБА_3 , посилаючись на слова ОСОБА_4 в листопаді 2017 року. Таке розуміння початку перебігу строку пред`явлення вимог до спадкодавця суперечить положенням чинного законодавства. Строки пред`явлення вимог до спадкоємців, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281, 1282 ЦК України і стаття 1281 ЦК України визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог. Позивач не предявляв до неї такої вимоги, як до спадкоємця; відповідна претензія в матеріалах спадкової справи відсутня. Протягом семи років з 2011 року по 2018 рік він не звертався ні до спадкоємців, ні до нотаріуса, ні до суду. Як до смерті чоловіка, так і після його смерті вона не знала про існування договору з ОСОБА_2 , а дізналась лише у 2018 році, тому він видався для неї сумнівним і їй незрозуміло на підставі чого позивач стверджує що відповідачу було достовірно відомо про борги спадкодавця. Позивач стверджує, що з 2009 року практично проживає за межами України, в той час надав докази перебування за межами України з 2013 по 2018 роки.

Вона не є стороною договору, не брала на себе будь-яких зобов`язань і до неї не перейшов обов`язок по закінченню будівництва, а тому вимоги до неї про розірвання договору та відшкодування шкоди, якої вона не завдавала є безпідставними. Позивач сам істотно порушив умови договору (п.4 договору та графік платежів), оскільки згідно квитанцій вніс лише 186113,00 грн., а загальна вартість будівництва становила 370520,00 грн., які він повинен був внести згідно графіку до 1 квітня 2012 року. Умови договору передбачали відповідальність за порушення терміну внесення чергового платежу передбаченого графіком - штраф у розмірі 5% від загальної вартості об`єкту нерухомості. Позивач не міг не знати про хід будівництва якщо зацікавлений у придбанні житла, тим більше знаючи про відповідні штрафи за несплату чергових платежів. Позивач нараховує заборгованість з 01.07.2017 року по 01.07.2018 року, тобто після смерті виконавця, що є порушенням вимог статті 608 ЦК України, оскільки спадкоємці несуть зобов`язання погасити заборгованість тільки у тому випадку, якщо вони вчинені спадкодавцем за життя.

Позивач у судове засідання не з`явився. Від представника позивача- адвоката Гриців О.Я. надійшла заява про відкладення розгляду справи 26.10.2020 року у зв`язку з перебуванням її в зоні підвищеного ризику, оскільки хворіє на хронічне захворювання- анкілозивний спондиліт та бажає утриматись від відвідин суду через захворювання короновірусною хворобою СОVID-19 суддів та працівників суду. До заяви долучено довідку про перебування на лікуванні в період з 01.09.2019 по 09.04.2019 року за зазначеним діагнозом. Розгляд апеляційної скарги неодноразово відкладався за заявою ОСОБА_5 (30 червня 2020 року у зв`язку із її захворюванням а.с.50; 26 серпня 2020 року у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні а.с.68; 23 вересня 2020 року у зв`язку з перебуванням у відпустці а.с.71; 6 жовтня 2020 року у зв`язку із захворюванням працівників суду на короновірусну хворобу). Враховуючи те, що карантин в Україні триває з березня 2020 року і на сайті Тернопільського апеляційного суду неодноразово розміщувалась інформація про участь учасників справи в судовому засіданні в режимі відеоконференції, а тому представник позивача - адвокат Гриців О.Я. вправі була скористатись правом на дистанційну участь в розгляді справи шляхом взяття участі в режимі відеоконференції через систему EasyCon. За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про розгляд апеляційної скарги за відсутності представника апелянта на підставі вимог та доводів, наведених в ній.

ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційної скарги не визнала, підтримала доводи наведені у відзиві на апеляційну скаргу та додатково пояснила, що спадкоємців після смерті чоловіка є четверо, однак позов пред`явлено лише до неї. При переоформленні спадщини стало відомо про незавершене будівництво 21 квартирного будинку, їй не було відомо про учасників дольової участі у будівництві будинку. ОСОБА_2 другий хто звернувся з вимогами до неї після ОСОБА_4 .

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що 13.08.2010 року між позивачем (Замовник) та суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_3 (Виконавець) укладено договір №1308-10/1 про дольову участь у будівництві житла в багатоквартирному будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення по АДРЕСА_1 .

Згідно умов даного договору (п. 1), Виконавець приймає замовника в дольову участь у будівництві багатоквартирного будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення по АДРЕСА_1 . Виконавець взяв на себе зобов`язання вести всю необхідну роботу по проведенню будівництва будинку по АДРЕСА_1 та передачі замовнику однокімнатної квартири за АДРЕСА_2 на 3-му поверсі, загальною площею 62,8 кв.м. Відповідно до умов п. 2 Договору, завершення будівництва та передача замовнику (позивачу) квартири мала відбутись в 4-му кварталі 2011 року. Згідно п.4 Договору, загальна вартість об`єкта нерухомості становить 370 520,00 грн.

На виконання вимог пунктів 5 і 6 Договору позивач сплатив 13.08.2010 року 111 156,00 грн., 01.10.2010 року 33381 грн. та 31.12.2010 року 37576 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Після смерті ОСОБА_3 приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Магдич О.О. відкрита спадкова справа за №7/2011. Спадкоємцями, які у встановленому порядку прийняли спадщину були відповідачка ОСОБА_1 , яка 17 серпня 2011 року звернулась у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, дочка ОСОБА_6 та неповнолітні діти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в інтересах яких діяла мати ОСОБА_1

08 грудня 2011 року між спадкоємцями ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було укладено нотаріально посвідчений договір про поділ спадкового майна (земельної ділянки та житлового будинку на ній в АДРЕСА_3 , двох автомобілів, частки в статутному фонді ТОВ заводу Ремпобуттехніка та земельної ділянки площею 0,16 га).

Земельна ділянка площею 0,0861 га та об`єкт незавершеного будівництва - незакінченого будівництвом багатоквартирного будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення, що розташовані в АДРЕСА_1 не були включені у перелік спадкового майна згідно договору про поділ майна.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 08.06.2012 року по справі №1915/8385/2012 визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 0,0861 га, що розташована в АДРЕСА_1 та на об`єкт незавершеного будівництва - незакінченого будівництвом багатоквартирного будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

27 листопада 2017 року позивач звернувся до відповідача із листом-вимогою щодо повернення сплачених ним коштів в рахунок договору про дольову участь, у зв`язку із невиконанням умов договору спадкодавцем ОСОБА_3 .

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач пред`явив вимогу до спадкоємця з пропуском строку встановленого статтею 1281 ЦКУ, який є присічним (преклюзивним) і позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Колегія погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із вимогами ст. 1281 ЦК України (в редакції станом на день відкриття спадщини) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він

дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про

відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до

спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від

настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до

спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами

другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно з положеннями статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу невиконання умов договору про дольову участь у будівництві об`єкта нерухомості в АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_2 та спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно умов договору ОСОБА_9 повинен був збудувати багатоквартирний житловий будинок по зазначеному адресу і передати позивачу однокімнатну квартиру в ньому загальною площею 62,8 кв.м. в четвертому кварталі 2011 року (при умові повного залучення дольових учасників будівництва). Отже сторонами було обумовлено строк виконання зобов`язання, тобто строк настання вимоги. Умови договору передбачали вартість квартири 370520,11 грн., що по курсу НБУ еквівалентно 47020,00 дол. США та графік внесення платежів протягом 2010-2012 років (а.с. 207 т. 1). Позивачем було внесено лише 186113,00 грн. у 2010 році, в подальшому у 2011- 2012 роках зобов`язання щодо оплати решту суми ним не виконувались.

У відповіді на відзив представник позивача зазначала, що ОСОБА_2 припинив вносити кошти на виконання умов договору тому, що з 2011 року позивач неодноразово відвідував об`єкт будівництва та бачив, що будівництво не проводилось, був лише залитий фундамент і виконавець ОСОБА_3 перестав відповідати на його телефонні дзвінки (а.с.129-131).

Наведене свідчить про те, що позивач цікавився будівництвом багатоквартирного будинку, бачив, що воно не ведеться у зв`язку з чим сам не виконував зобов`язання згідно графіку внесення наступних платежів.

Позивач знаючи про строк завершення будівництва - 4-й квартал 2011 року, припинення будівництва з початку 2011 року не пред`являв вимог до виконавця ОСОБА_3 , що дало би можливість встановити дійсні обставини припинення будівництва - смерть виконавця та відповідно пред`явити вимоги до спадкоємців.

Позивач стверджує, що він не знав та не міг знати про смерть виконавця ОСОБА_3 , про повне залучення дольових учасників будівництва, а тому відповідно до вимог статті 1281 ЦК України він мав право (повинен був) пред`явити вимоги до спадкоємців ОСОБА_3 протягом одного року від настання строку вимоги, тобто протягом 2012 року.

Судом встановлено, що позивач пред`явив вимогу до спадкоємця 27 листопада 2017 року, тобто з пропуском строку визначеного ч. 3 ст. 1281 ЦК України, що позбавляє позивача права відповідної вимоги до спадкоємців.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що позивач пред`явив вимогу до спадкоємця з пропуском строку встановленого статтею 1281 ЦК України, тому позбавлений права вимоги.

Апелянт посилаючись на те, що відповідачу було достовірно відомо про борги спадкодавця, однак вона не повідомила його про відкриття спадщини не надав доказів про це та не обґрунтував чому він так вважає.

Доводи апеляційної скарги є суперечливими, оскільки позивач просить визнати причини пропущення строку позовної давності поважними та поновити пропущений строк позовної давності, а також одночасно посилається на те, що позивачем не пропущено строку пред`явлення вимог до спадкоємця про погашення боргів спадкодавця.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що доводи позивача про те, що він дізнався про смерть ОСОБА_3 від ОСОБА_4 у листопаді 2017 року не мають правового значення, оскільки строк пред`явлення вимог до спадкоємців в даному випадку обчислюється відповідно до частини 3 статті 1281 ЦК України від настання строку вимоги, тобто з січня 2012 року - строку виконання зобов`язання по передачі квартири.

Посилання в рішенні суду на відсутність доказів, які підтверджують вартість спадкового майна, ненадання таких доказів позивачем не свідчать про незаконність рішення, оскільки позивачем пропущено строк пред`явлення вимоги до спадкоємця.

Твердження апелянта про безпідставність застосування правових висновків викладених у постановах Верховного Суду від 24.04.2019 року у справі №280/933/15-ц та від 17.04.2018 року у справі №522/407/15-ц з тих підстав, що позивачам у цих справах було достовірно відомо про смерть спадкодавця не заслуговують уваги суду, оскільки суд із вказаних постанов застосував висновки про те, що пропуск встановленого статтею 1281 ЦК України строку пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємця позбавляє права вимоги до спадкоємців та що строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців не є тотожним поняттю позовна давність та має різні правові наслідки.

Таким чином, суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати слід покласти на апелянта в межах ним понесених.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 лютого 2020 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 листопада 2020 року.

Головуючий Бершадська Г.В.

Судді: Гірський Б.О.

Ходоровський М.В.