Провадження № 22-ц/801/1916/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк К. П.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 рокуСправа № 127/14690/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Войтка Ю. Б., Сопруна В. В.

Секретар: Кузьменко Б. І.

За участю: представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Паламарчук О. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 17 вересня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Першої вінницької державної нотаріальної контори про усунення перешкод шляхом зняття арешту з нерухомого майна,

Ухвалу постановив суддя Гуменюк К. П.

Ухвалу постановлено у м. Вінниці Вінницької області

Повний текст ухвали складено 17 вересня 2020 року,

Встановив:

В липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Першої вінницької державної нотаріальної контори про усунення перешкод шляхом зняття арешту з нерухомого майна, в якому просила зняти арешт з квартири, яка належить їй на праві власності та знаходиться на адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна, згідно архівного запису за № 10-335/2, дата виникнення 05 листопада 1997 року; виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис за № 10-335/2 від 05 листопада 1997 року про арешт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 ; виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис про власника ОСОБА_2 та внести в реєстр зміни (виправити помилку) щодо власника, згідно правовстановлюючого документа на право власності - договору дарування від 03 вересня 1997 року, посвідченого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Тептою Н. Я., згідно якого власником нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 .

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17 вересня 2020 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Першої вінницької державної нотаріальної контори про усунення перешкод шляхом зняття арешту з нерухомого майна, закрито.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зазначила, що ухвала суду винесена з порушенням норм процесуального права, які регулюють підстави, умови та порядок розгляду, ухвалення рішень по справі, має місце невідповідність висновків суду обставинам справи. Вважає, що ухвала суду підлягає до скасування з огляду на наступне. Арешт було накладено на її власну квартиру як на нерухоме майно, належне нібито громадянину ОСОБА_2 . Однак, ні на момент накладення арешту у 1997 році, ні на даний час вказане нерухоме майно не належало і не належить ОСОБА_2 . Також, суд мав би врахувати висновки щодо застосування відповідних норм права, що викладені у постановах Верховного Суду. Як вбачається із правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11 (провадження № 14-105цс19), у разі, якщо арешт накладено на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК України, 1960 року, спір щодо зняття арешту з майна є приватноправовим і має розглядатися за правилами цивільного судочинства. Вона не була і не є учасником кримінального провадження, яке за обвинуваченням ОСОБА_2 розпочате в період дії КПК України, 1960 року. Тому дана справа за таким її позовом підлягає розгляду у порядку цивільного, а не кримінального судочинства.

Відповідач Перша вінницька державна нотаріальна контора відзив на апеляційну скаргу не подав.

У судовому засіданні представник позивача підтримала апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився; поштою надіслав лист, яким просив розглядати справу без представника нотаріальної контори, у вирішенні справи покладається на розсуд суду.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Суд першої інстанції постановив ухвалу про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України, мотивувавши свій висновок тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки оскаржуваний позивачем арешт на нерухоме майно був накладений в рамках кримінальної справи № 1-243. Із системного аналізу норм кримінального та цивільного процесуального права вбачається, що, якщо арешт на майно було накладено під час досудового розслідування кримінальної справи та/або під час розгляду кримінальної справи судом, то в силу вимог закону, арешт з такого майна може зняти: під час досудового розслідування лише слідчий суддя, під час судового провадження - суд або прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження. І лише у випадку, коли під час винесення виправдувального вироку, закриття кримінального провадження, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові, судом не вирішено питання про скасування арешту майна, накладеного в рамках кримінального провадження, то власник майна, на яке накладено арешт, має право на звернення до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, який розглядається за правилами цивільного судочинства.

Такий висновок суду першої інстанції не є вірним, оскільки він суперечить матеріалам справи та вимогам процесуальних законів.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини 2 статті 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Частиною 1 статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до частини 1 статті 174 КПК України, в редакції 2012 року підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно (частина 2 ст. 174 КПК України, 2012 року).

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (частина 4 ст. 174 КПК України, 2012 року).

Отже, порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлено статтею 174 КПК України 2012 року, і відповідно підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства.

При цьому згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією із сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Закриваючи провадження у цивільній справі суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі вказав, що судом було встановлено, що вироком народного суду Ленінського району м. Вінниці від 15 липня 1997 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ст. 81 ч. 3 і ст. 17, 81 ч. 3 КК України і призначено йому покарання по ст. 81 ч. 3 КК України у вигляді 4-х років позбавлення волі без конфіскації майна, по ст. 17-81 ч. 3 КК України у вигляді 3-х років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст. 42 КК України по сукупності вчинених злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання у вигляді 4-х років позбавлення волі без конфіскації майна. В силу ст. 45 КК України визначено не приводити до виконання призначене за вироком суду покарання ОСОБА_2 у вигляді позбавлення волі, встановивши йому іспитовий строк 2 роки із сплатою штрафу в сумі 1000,00 грн. на користь держави, якщо засуджений протягом іспитового строку не скоїть нового злочину, сплатить штраф і зразковою поведінкою виправдає виявлене йому довір`я. Передано ОСОБА_2 трудовому колективу кооперативу «Технік» на поруки для виправлення і перевиховання. Міра запобіжного заходу відносно ОСОБА_2 залишена підписка про невиїзд до вступу вироку в законну силу.

Тому з урахуванням наведеного суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскаржуваний позивачем арешт на нерухоме майно був накладений в рамках кримінальної справи № 1-243.

Проте, як вбачається із відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, яким є квартира АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_2 , обрано тип обтяження: арешт (архівний запис), реєстраційний номер: 5300385, зареєстровано: 13 липня 2007 року реєстратором: Першою вінницькою державною нотаріальною конторою та підставою обтяження зазначено ухвалу Ленінського районного суду м. Вінниці № б/н; додаткові дані: архівна дата: 08 травня 1998 року, дата виникнення: 05 листопада 1997 року (вирок ухвалено 15 липня 1997 року, тобто арешт виник не до вироку, а після його винесення) (а. с. 8).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 31 липня 2020 року витребувано у Першої вінницької державної нотаріальної контори і у Державного нотаріального архіву Вінницької області ГТУЮ у Вінницькій області належним чином завірені копії документів, на підставі яких зареєстровано обтяження № 5300385 Першою вінницькою державною нотаріальною конторою, тип обтяження: арешт, підстави обтяження: ухвала б/н Ленінського районного суду м. Вінниці, об`єкт обтяження: квартира АДРЕСА_1 (а. с. 23-24).

На виконання даної ухвали суду Державний нотаріальний архів Вінницької області надав відповідь за № 1698/01-18 від 10 серпня 2020 року, якою повідомив про те, що 05 листопада 1997 року за реєстром № 10-335 Першою Вінницькою державною нотаріальною конторою накладено заборону на майно ОСОБА_2 та надав копію документу, який став підставою для накладення такої заборони. Доданим до відповіді документом є лист Ленінського районного суду м. Вінниці № М-3-Л від 29 жовтня 1997 року, за підписом судового виконавця В. Г. Медяного, який адресований старшому нотаріусу Вінницької державної нотаріальної контори № 1 і № 4, в якому зазначено: «Ленінський райсуд м. Вінниці просить Вас повідомити про заключені чи заключаємі договори на ім`я засуджених: ОСОБА_2 , 1969 року народження, прож.: АДРЕСА_1 . Якщо є, то не проводьте ніяких операцій до нашого розпорядження.» На цьому листі міститься запис: «Заборона накладена 05 листопада 1997 року за № 10-335» (а. с. 37, 38).

Наведені факти можуть бути свідченням того, що арешт на спірну квартиру міг бути накладений у кримінальній справі (при виконанні вироку) щодо обвинувачення ОСОБА_2 на підставі положень КПК України, в редакції 1960 року.

А також у цій справі, яка переглядається, суд встановив, що арешт на спірне майно міг бути накладений у кримінальній справі щодо обвинувачення ОСОБА_2 , а з позовом про зняття арешту з майна звернулася ОСОБА_1 , яка не є стороною кримінального провадження.

Отже, суд першої інстанції дійшов не вірного висновку про розгляд зазначеної справи в порядку кримінального судочинства.

Така позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11 (провадження № 14-105цс19).

За викладених обставин наведені в апеляційній скарзі доводи позивача ОСОБА_1 про відсутність підстав для розгляду справи в порядку кримінального судочинства є законними та обґрунтованими у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає до задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з порушенням норм процесуального права та за наявності невідповідності висновків суду обставинам справи, прийшов до висновку про закриття провадження у цивільній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 379, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 17 вересня 2020 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіЮ. Б. Войтко
В. В. Сопрун

Повний текст судового рішення складено 04 листопада 2020 року