Справа № 463/6056/19 Головуючий у 1 інстанції: Головатий Р.Я.
Провадження № 22-ц/811/418/20 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2020 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого - судді Бойко С.М., суддів: Ніткевича А.В., Шеремети Н.О., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 16 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної злочином,

в с т а н о в и л а:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 майнову шкоду в розмірі 2000 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн., завдану йому вчиненим відповідачем відносно нього кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, за що відповідача засуджено вироком Личаківського районного суду м.Львова від 01 березня 2019 року.

З вироку суду встановлено, що 03 травня 2018 року, близько 21.00 год., перебуваючи на коридорі п`ятого поверху в будинку АДРЕСА_1 , у ОСОБА_2 виник конфлікт на побутовому грунті з сусідкою ОСОБА_3 , після чого він ( ОСОБА_1 ) став на захист останньої, зробивши відповідачу усне зауваження, на яке відповідач відреагував протиправними діями, нанісши кулаком правої руки йому ( ОСОБА_1 ) декілька ударів в область голови, обличчя та лівого надпліччя, заподіявши тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин скроневої ділянки зліва, скоріозні садна обличчя зліва, які відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Внаслідок таких протиправних дій відповідача він ( ОСОБА_1 ) змушений був звертатись за медичною допомогою в міський травматологічний пункт №2 з приводу забою тканин скроневої ділянки зліва, скоріозних саден обличчя зліва і, в подальшому, йому було рекомендовано відвідування невропатолога в поліклініці, а тому на діагностику та лікування від отриманих травм, а також на доїзд до правоохоронних органів, експертної установи він витратив грошові кошти на загальну суму 2000 грн., які відповідач в добровільному порядку не відшкодував.

Невідшкодованою йому відповідачем залишилась і моральна шкода, якої він зазнав у виді психологічного стресу, душевних страждань від протиправної поведінки відповідача та фізичного болю від отриманих травм, а також від порушення звичного ритму життя через постійні явки до органу досудового розслідування, суду, що було для нього психологічно важко.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 16 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3000 грн.

У задоволенні решти вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 384 грн. 20 коп. судового збору.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 , просить його скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 3000 грн. і ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача у його (позивача) користь 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої йому злочином.

Рішення в цій частині вважає таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що оцінений ним розмір моральної шкоди є цілком обгрунтованим і аж ніяк не спрямований на особисте збагачення, оскільки вказана грошова сума в умовах сучасної ринкової економіки України є малозначною, і відповідачу, який є особою працездатного віку, цілком реально її відшкодувати.

Вважає, що судом залишено поза увагою усі його твердження на обгрунтування заподіяння моральної шкоди, а присуджений йому розмір морального відшкодування є мізерним і, навіть, не співрозмірним із розміром мінімальної заробітної плати в Україні, а відтак, не спрямований на захист його порушених прав та жодним чином не стимулюватиме відповідача не повторювати в майбутньому своєї протиправної поведінки.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу призначено до розгляду апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Апелянт ОСОБА_1 подав клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) учасників справи, так як він бажає бути присутнім під час розгляду справи апеляційним судом, однак, правових підстав для задоволення такого клопотання немає, оскільки в клопотанні не наведено обгрунтованих доводів про те, що з урахуванням конкретних обставин справи, апеляційну скаргу необхідно розглядати з повідомленням (викликом) учасників справи.

При цьому, необхідно зазначити, що учасник справи має право подати до апеляційного суду письмові пояснення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, а також докази, які не були подані до суду першої інстанції, за умови підтвердження неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, однак, своїми процесуальними правами апелянт не скористався.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 20.10.2020 року, є дата складення повного судового рішення - 30.10.2020 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Складовими частинами цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди, є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням її заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору і тягне за собою порушення майнових (немайнових) прав та інтересів іншої особи із настанням для неї негативних наслідків (втрат) майнового чи немайнового характеру.

Причинний зв`язок, як елемент цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

Отже, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

За загальним правилом, яке міститься у ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частиною другою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч.1 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

За загальним правилом відшкодування моральної шкоди, яке міститься у статті 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Зокрема, враховуються тяжкість та тривалість вимушених змін у життєвих стосунках позивача, можливість їх відновлення, тощо. При цьому, суд має виходити із засад розумності та справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч.4 ст.23 ЦК України).

Судом встановлено, що 03.05.2018 року, внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_2 , за що його засуджено вироком Личаківського районного суду м.Львова від 01 березня 2019 року, який набрав законної сили (а.с.8-11), позивачу ОСОБА_1 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин скроневої ділянки зліва, скоріозні садна обличчя зліва, які відносяться до легкого тілесного ушкодження (без короткочасного розладу здоров`я або втрати працездатності).

Того ж дня, 03.05.2018 року позивач звертався за медичною допомогою у міський травматологічний пункт №2, йому було рекомендовано консультацію у лікаря невропатолога (а.с.7).

Докази про відшкодування відповідачем будь-яких втрат позивача майнового характеру в матеріалах справи відсутні.

Встановлюючи характер правопорушення, необхідно зазначити, що відповідач застосував до позивача фізичну силу у зв`язку з тим, що позивач заступився за особу похилого віку, з якою у відповідача виник конфлікт у коридорі (місці загального користування), зробивши відповідачу лише усне зауваження, у відповідь на що позивач отримав декілька ударів кулаком правої руки в область голови, обличчя та лівого надпліччя.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції в повній мірі не виконав вимоги статті 23 ЦК України, оскільки в достатній мірі не врахував характеру вчиненого відповідачем правопорушення та обставин, за яких його було вчинено по відношенню до позивача, а тому присуджений позивачу розмір морального відшкодування не відповідає вимогам розумності та справедливості за вказаних вище обставин справи, що дає апеляційному суду підстави для збільшення розміру присудженого позивачу морального відшкодування до 5000 грн.

Таким чином, рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині визначення розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у користь позивача, збільшивши його до 5000 грн., в решті, рішення суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 16 грудня 2019 року в частині визначення розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 , змінити, збільшивши його до 5000 гривень.

В решті рішення суду - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 30 жовтня 2020 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Ніткевич А.В.

Шеремета Н.О.