Провадження № 2/161/3146/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

28 жовтня 2020 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді - Присяжнюк Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Борсук К.П.,

розглянувши у відкритому судового засіданні в порядку спрощене позовного провадження залі суду в м. Луцьку цивільну справу №161/12291/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 1 289,95 грн. інфляційних витрат за період з вересня 2018 року по червень 2020 року та 1 056,48 грн. трьох відсотків річних за період з 02.09.219р. по 30.07.2020р. за невиконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 1 лютого 2010 року у справі №2-825/10 про стягнення з відповідача, зокрема 38 600,00 грн. завдатку та додаткової суми у розмірі завдатку.

Ухвалою суду від 17 серпня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження та призначено розгляд справи у судовому засіданні.

Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача подав на адресу суду клопотання про розгляд справи за ї відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечували.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України.

За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 1 лютого 2010 року у справі №2-825/10 стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 39 106,00 грн., в т.ч. 38 600,00 грн. завдатку та додаткової суми у розмірі завдатку, 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду спарви, 386,00 грн. витрат по оплаті судового збору (а.с. 11).

Рішення суду набрало законної сили. На виконання рішення суду видано виконавчий лист.

Крім того, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 жовтня 2019 року у справі №161/14943/19 стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 три відсотки річних в розмірі 3 467,65 грн., індекс інфляції в розмірі 15 766,91 грн. за період з вересня 2016 року по вересень 2019 року (а.с. 12-13).

Позивач стверджує, що на даний час відповідачем рішення суду не виконане, стягнута заборгованість у розмірі 38 600,00 грн. не сплачена (а.с. 10).

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами законодавства.

Згідно з ч. 1 ст.18 ч.1 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили обов`язкові для всі органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Приписи частини другої статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Формулювання статті 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язують із індексом інфляції, орієнтує на їх компенсаційний, а не штрафний характер. Тому 3% річних не є неустойкою у розумінні статті 549 ЦК України.

За змістом вказаних статей нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання і не позбавляє кредитора права отримати за час прострочення суми, передбачені статтею 625 ЦК.

Правомірність застосування ст.625 ЦК України в разі прострочення виконання боржником рішення суду підтверджена, також, у постанові Верховного суду у складі Великої Палати від 16.05.2018р. по справі № 686/21962/15-ц, постановах Верховного суду у справах № 310/5419/15-ц від 11.07.2018р., № 463/4711/15 від 04.07.2018р., № 703/4704/15-ц від 28.02.2018р., № 361/7939/2015ц від 06.08.2018р.

Суд виходить з того, що зволікання відповідача з виконанням рішення суду, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, тому позивач вправ вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем заборгованість відповідача за невиконання зобов`язання, встановленого рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 1 лютого 2010 року, остання складає 1 289,95 грн. інфляційних витрат за період вересня 2019 року по червень 2020 року та 1 056,48 грн. три відсотка річних за період з 02.09.2019р. по 30.07.2020 р. (а.с. 9-10).

Будь-яких заперечень по суті позовних вимог відповідачем суду не надано.

З огляду на викладене, з`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що виконання зобов`язань порушено з вини відповідача, тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат по справі, суд зазначає таке.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із проведенням експертизи.

Так, зокрема позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 7 000,00грн.

В підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач долучає до матеріалів справи договір про надання правової допомоги №01/08/19 від 01.08.2019 року, описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідним для надання правничої допомоги, акт прийому-передачі послуг від 23.07.2020 року, квитанцію про оплату послуг (а.с. 15-22).

Враховуючи вимоги ст. 137 ЦПК України та з огляду на співрозмірність витрат на оплату послуг адвоката, пов`язаних із захистом прав та представництвом інтересів позивача у даній конкретній справі, враховуючи характер спору, участь адвоката у справі, кількість судових засідань, суд вважає обґрунтованим та об`єктивним, і таким, що підпадає під критерій розумності, а також відповідає розміру ціни позову, розмір витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у сумі 1 500,00 грн.

Згідно ст.141 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у розмірі 840,80 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 77, 78, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 2 346 (дві тисячі триста сорок шість) грн. 43 коп., в т.ч. 1 289,95 грн. інфляційних витрат за період вересня 2019 року по червень 2020 року та 1 056,48 грн. три відсотка річних за період з 02.09.2019р. по 30.07.2020 р.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судові витрати по справі, а саме 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. судового збору та 1 500 (одну тисячу п`ятсот) грн. 00 коп. витрат по оплаті правової допомоги.

В решті позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк