Справа № 760/6651/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Степановій Н.І.

розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

11 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з зазначеним позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги мотивував тим, що 13 листопада 2016 року за його заявою про вчинення кримінального злочину Броварським ВП ГУ НП України в Київській області було відкрито кримінальне провадження № 0004779 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за яким до цього часу не завершене досудове розслідування.

Ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2018 року задоволено його заяву про відвід слідчого СВ Броварського ВП ГУ НП в Київській області Семенога О.В. у кримінальному провадженні № 0004779.

Крім того, слідчий Семенога О.В. не виконав вимогу ухвали слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 лютого 2018 року про проведення судово-медичної експертизи, здійснення допиту свідків та експерта, здійснення слідчого експерименту на місці події.

Ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2019 року задоволено його заяву про відвід слідчого СВ Броварського ВП ГУ НП в Київській області Асанова У.М. у кримінальному провадженні № 0004779, який не вчинив жодних слідчих дій.

Рішенням прокуратури Київської області від 18 квітня 2019 року розслідування було передано Бориспільському ВП ГУ НП України в Київській області та доручено слідчому Чалому Є.С.

Разом з тим, слідчий Чалий Є.С. жодних слідчих дій не вчинив та ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2020 року останнього було відведено від розслідування.

Зазначена тривала бездіяльність слідчих при досудовому розслідуванні та умисне затягування розслідування завдала йому моральних втрат, оскільки отримавши у 2016 році травму при замаху на його життя, змушений маже три с половиною роки настоювати на розслідуванні цього злочину.

Просить суд ухвалити рішення, яким визнати Головне управління Національної поліції в Київській області таким, що завдав йому моральну шкоду в період з 13 листопада 2016 року по 06 березня 2020 року бездіяльністю та стягнути з спеціального рахунку Державної казначейської служби України на його користь моральну шкоду в розмірі 236150 гривень.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16 березня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження в справі.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

З відзиву на позовну заяву представника Головного управління Національної поліції в Київській області вбачається, що вона просить відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що посилання позивача як на обґрунтування завданої моральної шкоди на необхідність звернення до суду та на судову тяганину не можуть бути належною правовою підставою для відшкодування моральної шкоди, реалізація свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінального провадження не є підставою для відшкодування моральної шкоди. Відшкодування шкоди у результаті скоєння кримінального правопорушення за рахунок коштів Державного бюджету передбачено лише у випадку, коли кримінальне правопорушення вчинено спеціальним суб`єктом (працівником правоохоронного органу, прокуратури). Таким чином, позивач не навів міркувань, з яких він виходив, визначаючи розмір завданої моральної шкоди, а також не обґрунтував існування причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та протиправним на його думку діянням, не надавши документального підтвердження погіршення стану здоров`я та інших негативних наслідків, викликаних неправомірними діями або бездіяльністю органу досудового розслідування.

З відзиву на позовну заяву представника Державної казначейської служби України вбачається, що він просить відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним та жодної шкоди останньому не завдавало, то Державна казначейська служба України не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. Позивач не має права на відшкодування шкоди, оскільки вина представника Головного управління Національної поліції в Київській області не встановлена належним чином та незаконність дій не доведена.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 13 листопада 2016 року за заявою ОСОБА_1 про вчинення кримінального злочину Броварським ВП ГУ НП України в Київській області було відкрито кримінальне провадження № 0004779 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

З позову вбачається, що слідчий у цьому кримінальному провадженні Семенога О.В. не вчиняв жодних слідчих дій, зокрема, не виконав вимогу ухвали слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 лютого 2018 року про проведення судово-медичної експертизи, здійснення допиту свідків та експерта, здійснення слідчого експерименту на місці події.

Ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 вересня 2018 року задоволено заяву ОСОБА_1 про відвід слідчого СВ Броварського ВП ГУ НП в Київській області Семенога О.В. у кримінальному провадженні № 0004779 (а.с. 9).

Ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2019 року задоволено заяву ОСОБА_1 про відвід слідчого СВ Броварського ВП ГУ НП в Київській області Асанова У.М. у кримінальному провадженні № 0004779 (а.с. 10-11).

Рішенням прокуратури Київської області від 18 квітня 2019 року розслідування було передано Бориспільському ВП ГУ НП України в Київській області та доручено слідчому Чалому Є.С. (а.с. 8).

З позову вбачається, що слідчий Чалий Є.С. жодних слідчих дій не вчинив та ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2020 року останнього було відведено від розслідування.

Позивач зазначає, що тривала бездіяльність слідчих при досудовому розслідуванні та умисне затягування розслідування завдала йому моральних втрат, оскільки отримавши у 2016 році травму при замаху на його життя, змушений маже три с половиною роки настоювати на розслідуванні цього злочину, а тому просить стягнути на його користь моральну шкоду.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди: а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду на державу.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилається на бездіяльність посадових осіб органів державної влади. Позивач вважає, що моральна шкода, яка завдана протиправною бездіяльністю органів Національної поліції України, підлягає відшкодуванню державою за рахунок Державного бюджету України.

Статтями 1173, 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 1177 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.

В ухвалі Європейського суду з прав людини від 30 вересня 2014 року у справі «Петро Якович Петльований проти України», заява № 54904/08, суд зауважив, що відповідно до ЦК України питання державної компенсації жертвам злочину врегульовано таким чином, що будь-яка вимога про таку компенсацію є умовною, і ці умови частково викладені у першому пункті статті 1177 ЦК України, який містить слова «якщо особа, яка вчинила злочин, не ідентифікована або неплатоспроможна». Подальші умови полягають у тому, що вони мають бути встановлені окремим законом, який не було прийнято до цього часу. Такий закон має також містити процедуру присудження та сплати компенсації. Ясно видно з цих застережень, що право на компенсацію з боку держави жертвам злочину, передбачене вищевказаною статтею ЦК України, ніколи не було призначене, щоб бути безумовним. Практика національних судів підтверджує, що за відсутності закону, який формулює такі положення, право на компенсацію не може виникнути згідно статті 1177 ЦК України, як окремо взятої.

Механізм відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, за рахунок коштів Державного бюджету України на сьогодні законодавчо визначений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Водночас цей Закон передбачає можливість реалізації норми цивільного законодавства про відшкодування шкоди, завданої правопорушенням, за рахунок коштів Державного бюджету України лише у випадку, коли правопорушення вчинено спеціальним суб`єктом (працівник правоохоронного органу, прокуратури) і набуло вигляду незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою тощо.

Закону, що регулює відшкодування шкоди фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення не з вини спеціального суб`єкта, Верховною Радою України не прийнято.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05 червня 2019 року в справі № 554/7642/17 та в постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року в справі № 479/835/17.

Вбачається, що вимогами чинного законодавства України не передбачено порядку для відшкодування потерпілим особам моральної шкоди у зв`язку з тривалим досудовим розслідуванням кримінальних проваджень, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідачів моральної шкоди повинні обґрунтовуватися загальними нормами, якими врегульовано порядок відшкодування моральної шкоди.

Вимоги частин 2 та 3 ст. 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Крім того, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювана шкоди.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.

Разом з тим, позивачем не надано доказів заподіяння моральної шкоди та наявності вини працівників органів досудового розслідування чи протиправності дій Головного управління Національної поліції в Київській області, причинного зв`язку між рішеннями, діями або бездіяльністю органу досудового розслідування, прокуратури, суду і шкодою, не доведено належними і допустимими доказами самого факту заподіяння шкоди такими діями відповідачів.

Таким чином, сам факт звернення позивача з заявами до правоохоронних органів чи до суду не може свідчити про реальне порушення його прав, а не погоджуючись з рішеннями слідчого чи прокурора, він у повному обсязі реалізує своє конституційне право на доступ до правосуддя шляхом звернення до слідчого судді, який згідно п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України здійснює судовий контроль за додержанням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 55, 56 Конституції України, статтями 23, 1166, 1167, 1173-1177 ЦК України, статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 133-142, 223, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Київській області (м. Київ, вул. Володимирська, 15), Державної казначейської служби України (м. Київ, вул. Бастіонна, 6) про відшкодування моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: