УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді Гаврилової О.В.,

за участю секретаря Передрій І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Яцишина Андрія Миколайовича, стягувач - ОСОБА_2 , -

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду м.Києва надійшла скарга ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Яцишина Андрія Миколайовича, стягувач - ОСОБА_2 .

Згідно заявлених вимог, скаржник просить суд: визнати дії приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Яцишина А.М. відносно виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м.Києва у справі №755/9215/15, виданого 29 квітня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 730,80 грн судового збору за подання апеляційної скарги, 64 074,40 грн витрат на професійну правничу допомогу на користь ОСОБА_2 ; скасувати постанови приватного виконавця Яцишина А.М. у виконавчому провадженні №62205702, зокрема: постанову про відкриття виконавчого провадження від 28 травня 2020 року; постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 28 травня 2020 року; постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 28 травня 2020 року; постанову про арешт майна боржника від 11 червня 2020 року, постанову про арешт майна боржника від 08 липня 2020 року, постанову про розшук майна боржника від 08 липня 2020 року, постанову про арешт коштів боржника від 10 липня 2020 року.

Вимоги скарги вмотивовано тим, що 19 лютого 2020 року Велика Палата Верховного Суду постановила стягнути з ОСОБА_1 730,80 грн судового збору за подання апеляційної скарги, 64 074,40 грн витрат на професійну правничу допомогу на користь ОСОБА_2 у справі №755/9215/15. Скаржник зазначає, що 08 липня 2020 року з автоматизованої системи виконавчого провадження стало відомо про початок виконавчого провадження №62205702, при цьому жодних повідомлень, листів чи постанов на адресу ОСОБА_1 не надходило. В ході ознайомлення з матеріалами провадження стало відомо, що виконавче провадження №62205702 розпочате за заявою ОСОБА_2 на підставі виконавчого листа, виданого 29 квітня 2020 року Дніпровського районного суду м.Києва у справі №755/9215/15, при цьому в заяві ОСОБА_2 та виконавчому листі зазначається адреса місця проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , проте постанові про відкриття виконавчого провадження від 28 травня 2020 року за №62205702 зазначається помилкова адреса: АДРЕСА_2 . В інших листах та рішеннях приватного виконавця Яцишина А.М. також зазначається помилкова адреса місця проживання боржника. На думку скаржника, помилкове адресування документів виконавчого провадження позбавило ОСОБА_1 можливості вжиті передбачених законом заходів задля зменшення матеріального та морального навантаження із виконання судового рішення та призвело до незаконного поширення персональних даних ОСОБА_1 третім особам, що є грубим порушенням законодавства про захист персональних даних. Оскільки приватний виконавець допустив порушення на початку виконавчого провадження при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження, то всі інші постанови в цьому виконавчому провадженні, на думку скаржника, є такими, що не можуть мати юридичної сили і є незаконними. Таким чином, скаржник вважає, що приватним виконавцем Яцишиним А.М. продовжувалось порушення законних права та інтересів ОСОБА_1 , шляхом винесення та направлення винесених у виконавчому проваджені постанов за неправильною адресою, що в свою чергу унеможливило ознайомлення з постановами та діяли приватного виконавця і як результат позбавило права ОСОБА_1 на оскарження таких дій.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 02 вересня 2020 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду зі скаргою, прийнято до розгляду дану скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Скаржника ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, представник скаржника - адвокат Харіна Т.Г. в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги з підстав викладених в позовній заяві та додаткова пояснила, що в постанові про відкриття виконавчого провадження відсутній ідентифікатор. Пояснила, що всі документи направлялись на неправильну адресу, а початку проведення виконавчих дій має передувати повідомлення боржника. Оскільки відправлення отримані невідомо ким, відбулось розкриття персональних даних. В подальшому відбулось ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Яцишин А.М. в судове засідання не з`явився, направив до суду заперечення на скаргу, до яких долучив копію матеріалів виконавчого провадження (а.с.103-217), в яких зазначив, що 28 травня 2020 року до виконавця звернувся представник стягувача - Лісовський Р.А. із заявою про відкриття виконавчого провадження, до якої долучив оригінал виконавчого листа та належно оформлені документи на право представляти інтереси стягувача. 28 травня 2020 року виконавцем на підставі заяви про відкриття виконавчого провадження та оригіналу виконавчого листа від 29 квітня 2020 року у справі 755/9235/15 винесено постанову про виття виконавчого провадження ВП №62205702. Того ж дня виконавцем винесено постанови про стягнення з боржника основної винагороди

ВП №62205702, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП №62205702 та направлено запити до відповідних органів/установ з метою отримання інформації про майновий стан боржника. В ході здійснення виконавчого провадження ВП №62205702 виконавцем встановлено невідповідність адреси боржника та постановою від 11 червня 2020 року

ВП №62205702 про зміну (доповнення) реєстраційних даних, внесено зміни (доповнення) в автоматизованій системі виконавчого провадження, а саме: замість адреси АДРЕСА_2 зазначено адресу: АДРЕСА_1 . Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження. Постановою від 11 червня 2020 року ВП №62205702 про арешт майна боржника виконавцем накладено арешт на земельну ділянку, кадастровий номер: :66:662:0003, яка на праві власності належить боржникові. Постановою від 08 липня 2020 року ВП №62205702 про арешт майна боржника виконавцем накладено арешт на транспортний засіб: автомобіль марки: MITSUBISHI, модель: GALANT, державний номерний знак НОМЕР_1 , що на праві власності належить боржникові. Постановою від 08 липня

2020 року ВП №62205702 про розшук майна боржника транспортного засосу: автомобіля марки: MITSUBISHI, модель: GALANT, державний номерний знак НОМЕР_1 , що на праві власності належить боржникові, оголошено в розшук. Постановою від 10 липня 2020 року

ВП №62205702 про арешт коштів боржника виконавцем накладено арешт на рахунки боржника в АТ КБ "ПриватБанк" та AT "Ощадбанк". Станом на сьогоднішній день рішення суду боржником не виконується, про поважні причини невиконання такого рішення виконавця не повідомлено. Зазначає, що поштові відправлення направляються на адресу фізичної особи з позначкою «вручити особисто». Постанова про відкриття виконавчого провадження до виконавця не поверталась, що було розцінено останнім, як отримання її адресатом. Крім того, не доведення боржника вчасно до відома про відкриття виконавчого провадження не звільняє його від обов`язку виконати рішення суду, про яке останній був обізнаний доволі тривалий час, в самостійному порядку.

В судовому засіданні 12 жовтня 2020 року представник стягувача ОСОБА_2 - адвокат Лісовський Р.А. заперечував проти задоволення заявлених вимог, з підстав викладених в письмових заперечення проти задоволення скарги (а.с.88-89), в яких зазначив, що описка допущена приватним виконавцем в адресі боржника усунена шляхом винесення постанови від 11 червня 2020 року про зміну (доповнення) реєстраційних даних, а за таких обставин скарга ОСОБА_1 , є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Крім того, просив стягнути зі скаржника на користь стягувача понесенні останньою витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 24559,60 грн.

Представник скаржника ОСОБА_1 - адвокат Харіна Т.Г. подала клопотання про відмову в задоволенні клопотання представника стягувача про стягнення витрат на правничу допомогу, в судовому засіданні 23 жовтня 2020 року представник скаржника навела аргументи аналогічні викладеним в даному клопотанні та просила відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_2 , викладеного в запереченнях проти задоволення скарги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

За змістом частин 1, 2 ст. 450 ЦПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Вивчивши доводи скарги, вислухавши пояснення представника скаржника та представника стягувача, дослідивши матеріали скарги, долучені до справи документи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до положень статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як визначено в п. а ч. 1 ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Відповідно до вимог статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

За ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

При цьому виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судом встановлено що, 29 квітня 2020 року Дніпровським районним судом м.Києва видано виконавчий лист по справі №755/9215/15 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 730,80 грн судового збору за подання апеляційної скарги, 64074,40 грн витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 30-31, 110).

28 травня 2020 року представник стягувача - адвокат Лісовський Р.А. звернувся до приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Яцишина А.М. із заявою про відкриття виконавчого провадження (а.с. 107-108).

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Яцишина А.М.

від 28 травня 2020 року відкрито виконавче провадження №62205702 на підставі виконавчого листа №755/9215/15, виданого 29 квітня 2020 року Дніпровським районним судом м.Києва (а.с. 114).

Згідно з ч.1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Того ж дня - 28 травня 2020 року, приватним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди (а.с.116) та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (а.с.118).

Як убачається зі змісту вищевказаних постанов приватного виконавця, в останніх допущено описку в адресі боржника, а саме в номері будинку, замість АДРЕСА_3 .

Відповідно до п.14 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5) якщо під час проведення виконавчих дій встановлено дані, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, або виявлено технічну помилку, описку в реєстраційних даних вхідної та вихідної кореспонденції, виконавець своєю постановою змінює або доповнює реєстраційні дані в автоматизованій системі. Така постанова виконавця долучається до матеріалів виконавчого провадження.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Яцишина А.М.

від 11 червня 2020 року про зміну (доповнення) реєстраційних даних, внесено зміни (доповнення) в автоматизованій системі виконавчого провадження, а саме: замість адреси АДРЕСА_2 зазначено адресу АДРЕСА_1 (а.с.132).

Зазначена постанова долучена до матеріалів виконавчого провадження.

В усіх винесених в подальшому постановах приватного виконавця: постанові про арешт майна боржника від 11 червня 2020 року (а.с.134); постанові про арешт майна боржника

від 08 липня 2020 року (а.с.160), постанові про розшук майна боржника від 08 липня 2020 року (а.с.163); постанові про арешт коштів боржника від 10 липня 2020 року (а.с.175) адреса боржника вказана правильно та все листування з боржником з 11 червня 2020 року здійснювалось за вірною адресою.

Постанова приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження не може бути скасована лише з формальних підстав.

Те що в постанові про відкриття виконавчого провадження від 28 травня 2020 року

ВП №62205702 та у винесених в той же день постановах допущено описку в зазначенні адреси стягувача жодним чином не впливає на законність даних постанов.

Крім того, в межах виконавчого провадження боржник не позбавлений права подати приватному виконавцю докази повного або часткового погашення стягнутого за виконавчим листом, а приватний виконавець - врахувати це при примусовому виконанні.

Що стосується викладених у скарзі доводів про те, що направлення приватним виконавцем кореспонденції призвело до незаконного поширення персональних даних ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Згідно п.99 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270, зі змінами та доповненнями, рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначкою «Судова повістка»), рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

Поштові відправлення з позначкою «Вручити особисто», адресовані фізичним особам, підлягають врученню особисто адресатам або особам, уповноваженим ними на це в установленому порядку (п. 100 вищевказаних Правил).

Отже, за умови додержання цих правил співробітниками поштового відділення, направлення кореспонденції за неправильною адресою не може призвести до її вручення неналежному адресату та поширення персональних даних.

Оскільки приватним виконавцем в межах ВП №62205702 виправлена описка в адресі проживання боржника, яка має технічний характер, а її виправлення виконавцем не порушує засад виконавчого провадження, викладених у ст.2 Закону України «Про виконавче провадження», а вимоги скарги щодо оскарження дій приватного виконавця та постанов, винесених в даному виконавчому провадженні після його відкриття є похідними від вимог щодо постанови про відкриття виконавчого провадження і заявлені з тих самих підстав, суд не вбачає протиправних дій приватного виконавця та порушення прав скаржника, а отже, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Яцишина Андрія Миколайовича, стягувач - ОСОБА_2 .

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що скарга на дії та рішення приватного виконавця є безпідставною та в її задоволені слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ст. 452 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно ч.3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України.

05 серпня 2014 року між ОСОБА_2 та адвокатом Лісовським Р.А. укладено договір №05.08 про надання правової допомоги, предметом якого є надання правової (правничої) допомоги за плату (гонорар) (а.с.86).

На підставі даного договору, адвокатом Лісовським Р.А. 06 жовтня 2020 року видано Ордер серії ЖТ №04250 на надання правової допомоги (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №592 від 11 серпня 2011 року) (а.с.85).

Відповідно д змісту п.1 ч.1 Гонорару адвоката, що є невід`ємним додатком до Договору про надання правової допомоги №05.08 від 05 серпня 2014 року, за виконання передбаченого умовами договору доручення клієнта адвокату виплачується винагорода (гонорар) в розмірі (в цивільних справах) 40% встановленої законом на перше січня року надання правової допомоги мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину роботи складання процесуального документа, участі адвоката у судовому засідання, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи. (а.с.98)

Відповідно до копії квитанції до прибуткового касового ордера №0810 від 08 жовтня

2020 року, виданої адвокатом Лісовським Р.А. прийнято від ОСОБА_2 на підставі договору №05.08 від 05 серпня 2014 року сума в розмірі 24 559,60 грн (а.с.100).

Як убачається з довідки-розрахунку № 01 від 08 жовтня 2020 року, не всі види правничої допомоги адвоката Лісовського Р.А. були пов`язані з роботами, визначеними в п.1 ч.1 Гонорару адвоката і в суді першої інстанції.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4 ст.137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.137 ЦПК України).

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі №910/906/18.

Від скаржника ОСОБА_1 - адвоката Харіної Т.Г. надійшло клопотання про відмову у задоволенні клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу. Обґрунтовуючи клопотання представник скаржника посилається на те, що здійснення будь-яких дій із підготовки заперечення проти задоволення скарги ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Яцишина М.В. є виключно ініціативою з боку стягувача та її представника та не можуть бути розглянуті, як обов`язкові дії із захисту свої прав та законних інтересів, а навпаки повинні розглядатися, як дії направлені на перекручування чинних процесуальних норм задля збільшення обсягу заборгованості боржника. Крім того, на думку представника скаржника, сума професійної допомоги є завищеною, недоцільною та небрунатною.

Складання та подання до суду заперечень на скаргу, поданою іншою стороною виконавчого провадження прямо не передбачено ЦПК України, однак учасник виконавчого провадження не позбавлений права заперечувати проти скарги іншої сторони, при цьому, виходячи із конкретних обставин справи, адвокат самостійно визначається зі стратегією захисту інтересів свого клієнта та алгоритмом дій задля задоволення вимог або заперечень останнього та найкращого його захисту.

Разом з тим адвокатам, враховуючи положення статті 28 Правил адвокатської етики (затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року) необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

Надаючи оцінку наведеному в довідці-розрахунку об`єму виконаних адвокатом робіт та витраченому адвокатом часу, суд зауважує, що витрачання, серед іншого, однієї години часу на ознайомлення з ухвалою суду про прийняття справи до свого розгляду є надмірним для фахівця в галузі права. При ознайомленні адвоката з матеріалами справи останні фактично містили лише саму скаргу з урахуванням усунення недоліків останньої та додатки до неї, які були направлені на адресу стягувача при зверненні зі скаргою до суду. Витрачання двох годин на роботу з Автоматизованою системою виконавчого провадження є явно завищеним, як і витрачання чотирьох годин часу на складання та подачу до суду (з надсиланням іншим учасникам) заперечень на скаргу, з урахуванням об`єму цих заперечень та їх наповнення (а.с.88-89). Участь в судовому засіданні в суді першої інстанції в довідці розрахунку не відображена.

Суд, оцінюючи обґрунтованість скарги, заперечень в контексті положень ч.1 ст. 137 ЦПК України, співмірність витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, та виходячи із засад розумності та справедливості, вважає, що заявлена представником стягувача сума є надмірною. При цьому суд погоджується з доводами представника скаржника про необґрунтованість та неспівмірність заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу, надану стягувачу, з реальним обсягом такої допомоги в суді, витраченим часом на надання таких послуг (незначний обсяг юридичної та технічної роботи при підготовці та подачі заперечень та тривалість судового засідання

12 жовтня 2020 року, в якому брав участь адвокат), критерію реальності таких витрат.

Враховуючи викладене, а також те, що в задоволені скарги ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Яцишина Андрія Миколайовича відмовлено, а заявлений представником стягувача ОСОБА_2 - адвокатом Лісовський Р.А. розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає відшкодуванню за рахунок стягувача, є завищеним та неспівмірним з обсягом наданих послуг адвоката, суд дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції, який підлягає відшкодуванню за рахунок стягувача, з огляду на заперечення останнього, підлягає зменшенню та відшкодуванню у сумі 1 889,20 грн.

Враховуючи наведене та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», статтями 133, 137, 258-260, 354, 447-451 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволені скарги ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Яцишина Андрія Миколайовича, стягувач - ОСОБА_2 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ; місце проживання: АДРЕСА_4 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі в розмірі 1 889,20 грн.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцять днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Повний текст ухвали суду складено 28 жовтня 2020 року.

Суддя: