Справа № 188/542/20
Провадження № 2/188/271/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Бурди П.О.,

при секретарі Олійник В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Петропавлівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що він за згодою ОСОБА_2 , що назвалась спадкоємицею ОСОБА_3 , в 2008 році привів до ладу та в березні 2009 року вселився до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належить померлій в 2001 році ОСОБА_3 , і в подальшому постійно використовує його, господарчі споруди та земельну ділянку при ньому на власний розсуд, при цьому користуючись, розпоряджаючись та володіючи цим нерухомим майном одноосібно майже 12 років. Правочинів між власником будинку та позивачем щодо переходу власності відповідно до чинного законодавства укладено не було. Претензій щодо наведеного нерухомого майна з 2008 року і по цей день до неї ніхто не пред`являв, тобто його володіння і користування нерухомим майном є відкритим та беззаперечним.

Позивач, посилаючись на ст. ст. 392, 344 Цивільного Кодексу (далі - ЦК) України, просить суд визнати за ним в порядку набувальної давності право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 16.06.2020року провадження у зазначеній справі було відкрито за правилами загального позовного провадження.

Позивач подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позов підтримав і просив задовольнити.

Відповідач подав до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, проти позову не заперечувала.

Відповідно до ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3).

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до частин 3 та 4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Вивчивши надані позивачем докази, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності, виданого 28.03.2002 Осадченською сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області на підставі рішення № 112 Осадченської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області та зареєстрованого Павлоградським міжрайонним бюро технічної інвентаризації 15.04.2002 за № 1-82 (а. с. 8).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Осадченською сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області (а. с. 7).

Відповідач ОСОБА_2 є її рідною донькою і спадкоємцем першої черги, що підтверджується копіями: свідоцтва про народження відповідача серії НОМЕР_2 , виданого Осадченською сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області, в якому в графі мати ОСОБА_4 записано: ОСОБА_3 ; свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого 05.07.1991 року Осадченською сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області, в якому визначено, що в результаті укладення шлюбу вона змінила дошлюбне (дівоче) прізвище ОСОБА_5 на прізвище чоловіка ОСОБА_6 ; свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 , виданого 07.06.2005 відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровського районного управління юстиції м. Дніпропетровськ, з якого вбачається, що після розірвання шлюбу вона залишила собі прізвище ОСОБА_6 ; свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 , виданого 11.08.2001 відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровського районного управління юстиції м. Дніпропетровськ, в якому зазначено що прізвище ОСОБА_6 вона змінила на ОСОБА_7 ( а. с. 5, 6 ).

Позивач ОСОБА_1 , згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов від 12.12.2019, складеним депутатом Осадченської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області у березні 2009 року добросовісно заволодів житловим будинком АДРЕСА_1 , що належав сторонній особі, та розпочав відкрито володіти і користуватись цим нерухомим майном, тобто більше ніж 10 років вчиняв усі дії, що свідчать про його одноосібне володіння та користування цим нерухомим майном( а. с. 5, 6 ).

Правовідносини між сторонами регулюються нормами ЦК України.

Згідно зі ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно з ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який прийнято 01.07.2004 року, набрав чинності 03.08.2004 року, в редакції від 04.07.2012 року, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Отже, садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 належав на праві власності померлій ОСОБА_3 .

Правочинів між власником будинку та позивачем щодо переходу власності відповідно до чинного законодавства укладено не було.

За згодою відповідача ОСОБА_2 , яка є спадкоємцем ОСОБА_3 , позивач, який згідно з паспортом серії НОМЕР_6 є громадянином України (а. с. 3), у 2009 році вселився до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який належав померлій ОСОБА_8 , і в подальшому постійно використовує його, господарчі споруди та земельну ділянку при ньому на власний розсуд, при цьому володіючи та користуючись цим нерухомим майном одноосібно більше 10 років.

Претензій щодо вказаного нерухомого майна з 2009 року і по цей день до позивача ніхто не пред`являв, тобто його володіння і користування нерухомим майном є відкритим та беззаперечним.

За приписами ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ за № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах захист права власності та інших речових прав» можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Враховуючи, що попередній власник нерухомого майна ОСОБА_3 померла, а її спадкоємцем є ОСОБА_2 , чиї родинні відносини підтвердження свідоцтвом про народження та свідоцтвами про шлюб, саме до неї, як до правонаступника, заявлено позов.

Згідно з рекомендаціями, що містяться у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Судом встановлено, що позивач понад десять років безперервно, добросовісно та відкрито володіє і користується житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , який згідно з технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовлений 23.03.2002 року Павлоградським міжрайонним бюро технічної інвентаризації, складається з такого: будинок літера «А» площею 58,0 кв. м; сіни літера «а», площею 12,8 кв. м,сарай літера «Б» площею 11,5 кв. м; літня кухня літера «Б» площею 29,1 кв. м,сарай літера «б», площею13,9 кв. м; вбиральня літера «В» площею 1,2 кв. м; колодязь літера «К»; огорожа «№ 1-3».

Суд прийшов до висновку, що позивач обґрунтовано звернувся до суду, бо не може розпоряджатися цим майном, яким понад десять років безперервно, добросовісно та відкрито володіє і користується, у зв`язку з відсутністю на нього правовстановлюючих документів на його ім`я, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позов підлягає задоволенню.

Вартість спірного житлового будинку складає 28800,00 гривень, що підтверджується висновком про вартість об`єкта оцінки, виконаного ФОП ОСОБА_9 (а.с.11).

Виходячи з цієї ціни позову та вимог пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп., про що до позову додана квитанція банку від 15.05.2020 року (а.с16).

Судові витрати позивача по сплаті судового збору у зв`язку з задоволенням позову відповідно до приписів ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. На підставі письмової заяви позивача слід залишити на ньому витрати на сплату ним судового збору.

На підставі викладеного, ст. ст. 15, 16, 319, 328, 344, 392 ЦК України, керуючись статтями 4, 13, 76-81, 141, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_7 , місце проживання: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_8 , місце проживання: АДРЕСА_2 , про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку набувальної давності право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , що згідно свідоцтва про право власності виданого 28.03.2002 року Осадченською сільською радою належав ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , який складається із таких будівель і споруд:

будинок літера «А» площею 58,0 кв. м; сіни літера «а», площею 12,8 кв. м,

сарай літера «Б» площею 11,5 кв. м; літня кухня літера «Б» площею 29,1 кв. м,

сарай літера «б», площею13,9 кв. м; вбиральня літера «В» площею 1,2 кв. м;

колодязь літера «К»; огорожа «№ 1-3».

Судові витрати позивача залишити на ньому.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після відмови у відкритті апеляційного провадження, повернення апеляційної скарги, залишення її без розгляду, ухвалення іншого рішення по суті апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суддя П. О. Бурда