Ухвала

04 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 161/16801/19

провадження № 61-15133ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Грушицького А. І.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Микулик Василь Миколайович, на постанову Волинського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» в особі Волинського регіонального управління про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» в особі Волинського регіонального управління (далі - ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» в особі Волинського регіонального управління) про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Позовна заява мотивована тим, що 06 лютого 2019 року на вулиці Карпенка Карого, 1д у місті Луцьку сталася ДТП за участю транспортних засобів марки ЗАЗ Forza, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 та марки Chevrolet Nubira, державний номерний знак

НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого автомобіль позивача отримав механічні пошкодження.

ОСОБА_4 керував транспортним засобом, який належить

ОСОБА_5 , цивільно-правова відповідальність якої була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес». Відповідно до страхового поліса страхова сума на одного потерпілого при майновій шкоді складає

100 000 грн.

30 серпня 2019 року ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» здійснило страхове відшкодування, але лише у розмірі 48 497,36 грн, без надання будь-якої калькуляції.

18 квітня 2019 на замовлення ОСОБА_1 було складено висновок експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля марки ЗАЗ Forza A13 AF6854, державний номерний знак НОМЕР_1 , згідно якого вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників, що підлягають заміні на момент проведення дослідження, становить 71 123,43 грн.

Отже, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля була занижена на суму 22 626,07 грн.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» на його користь 22 626,07 грн недоплаченої вартості відновлювального ремонту автомобіля,

3 000 грн - витрат на експертне дослідження.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 червня 2020 року (у складі судді Крупінської С. С.) позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Стархова компанія «Юнівес» в особі Волинського регіонального управління на користь ОСОБА_1 недоплачену вартість відновлювального ремонту автомобіля в розмірі 22 382,36 грн, витрати за проведення експертно-автотоварознавчого дослідження -

3 000 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Волинського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року

(у складі колегії суддів: Здрилюк О. І., Бовчалюк З. А., Капук А. К.) рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 червня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

12 жовтня 2020 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Микулик В. М., звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою

на постанову Волинського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року,

в якій заявник просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції

і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 8 частини статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та

у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову у цій даній справі є відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, тобто ціна позову у загальному розмірі становить

25 626,07 грн (22 626,07 грн + 3 000 грн), яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 100 = 210 200 грн).

Як вбачається з резолютивної частини постанови Волинського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року, постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином

(рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

При цьому, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну та предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню,

у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Одночасно суд роз`яснює вимоги пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Микулик Василь Миколайович, на постанову Волинського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» в особі Волинського регіонального управління про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

А. І. Грушицький