Провадження № 2/161/3456/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

21 жовтня 2020 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Івасюти Л.В.

з участю секретаря судового засідання Мельничук Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 свій позов мотивує тим, що перебувала з відповідачем ОСОБА_2 у шлюбі з 2004 року по 2020 роки, від якого народилась дитина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , утриманням якої займається тільки вона. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини у добровільному порядку не надає .

Їхня спільна з відповідачем дитина ОСОБА_3 є дитиною з інвалідністю підгрупи «А» та має ряд захворювань, а саме: ДЦП, подвійна гемелеплагія. когнітивна недостатність, що підтверджується медичним висновком №68 про дитину-інваліда віком до 18 років від 10 жовтня 2016 року, заключенням ЛКК №16 від 27 серпня 2020 року. У зв`язку з цим дитина потребує постійного стороннього догляду, періодичних занять з фахівцем- реабілітологом, постійного спостереження в невролога та ортопеда, забезпечення рядом технічних засобів реабілітації, а саме: ортезами, ортопедичним взуттям, кріслом колісним, вертикалізатором та партою-стійкою. Вона отримує соціальну допомогу на дитину, близько 3500 грн. щомісячно, що підтверджується довідкою від 28.08.2020 року Луцького РУСЗН, проте цієї суми фактично вистачає лише на продукти харчування, та не достатньо для лікування дитини та забезпечення особливого догляду за сином.

Крім цього, вона не має змоги працевлаштуватися, оскільки дитина потребує постійного сторонього догляду, що підтверджується довідкою ОСОБА_4 , реабілітолога центру катамнестичного спостереження Волинського дитячого територіального медичного об`єднання, від 27.08.2020 року.

Таким чином, дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Такий рівень вона одна не взмозі забезпечити, в свою чергу, батько дитини є здоровим та працездатним, тому має можливість сплачувати аліменти, розмір яких вона оцінює на рівні 3000 грн. щомісячно.

Посилаючись на наведене, позивач просить суд стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 3000грн., щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття, та аліменти на її утримання , як на того з подружжя, хто постійно проживає та опікується дитиною з інвалідністю, яка потребує постійного стороннього догляду в розмірі 2000 грн щомісячно протягом всього періоду проживання з дитиною та опіки над нею.

Позивач подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, згідно з якою позовні вимоги підтримала з мотивів, наведених у позовній заяві, та уточнила їх, просила стягувати аліменти на утримання дитини в розмірі 2000грн, щомісячно та аліменти на її утримання в розмірі 1000грн, щомісячно.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про що у матеріалах справи міститься відповідне поштове повідомлення. Крім того, є оголошення на сайті судової влади про розгляд даної справи. Клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позов від відповідача на адресу суду не надходили.

За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, та подані позивачем докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог, суд установив таке.

Як випливає з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.10.2004року до 28.12.2016 року.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась дитина ОСОБА_3 , батьками якої є сторони по справі: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 03 лютого 2006 року. (а.с. 7).

Судом встановлено, що дитина перебуває на утриманні позивача. Відповідач є її батьком, однак в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на її утримання.

Крім того, як випливає з копії медичного висновку № 68 від 10 жовтня 2016 року,заключення ЛКК №16 від 27 серпня 2020 року, неповнолітня дитина сторін є дитиною з інвалідністю підгрупи «А», та має ряд захворювань. (а.с. 8)

З копії довідки Підгайцівської сільської ради №2073 від 27 серпня року вбачається, що неповнолітній син сторін ОСОБА_3 зареєстрований і проживає з позивачем ОСОБА_1 , яка його доглядає, за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 16)

Відповідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

На підставі п.1 ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Статтею 18 Конвенції про захист прав дитини передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

08 липня 2017 року набрав чинності Закон України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо покращення захисту права дитини на належне утримання», яким частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Крім того, як випливає із змісту статті 88 СК України, якщо один з подружжя постійно проживає з дитиною з інвалідністю , яка не може обходитись без постійного стороннього догляду і опікується нею, він має право на утримання від іншого з подружжя.

При визначенні розміру аліментів, у відповідності до ст.182 СК України, суд врахував стан здоров`я та матеріальне становище сторін, а також те, що позивач, проживаючи з дитиною, яка потребує постійного стороннього догляду та опікуючись нею, не має змоги належним чином працевлаштуватися, в зв`язку з чим, має право на утримання від відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на своє утримання.

Аналізуючи наведене, суд дійшов висновку, що з відповідача в користь позивача, щомісячно, слід стягувати аліменти на її утримання в розмірі 1000грн щомісячно та на утримання дитини в розмірі 2000грн. щомісячно.

В зв`язку з тим, що спір доведено до суду з вини відповідача, позов задоволено, витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн. слід стягнути з відповідача в дохід держави, у відповідності до ст.141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 12, 13, 17, 77, 78, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 280, 430 ЦПК України, ст.ст. 88, 180, 181, 182, 184 СК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН невідомий, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 в користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 , аліменти в розмірі 2000грн. (дві тисячі гривень), щомісячно, на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 28 серпня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, та аліменти в розмірі 1000грн. (одна тисяча гривень), щомісячно, на утримання дружини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , починаючи з 28 серпня 2020 року і протягом всього періоду проживання її з дитиною та опікою над нею.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІПН невідомий, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 в дохід держави 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 копійок) судового збору.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до обов`язкового негайного виконання.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІПН невідомий, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Луцького міськрайонного суду Івасюта Л.В.