Номер провадження 2/754/4220/20 Справа №754/2354/20
23 жовтня 2020 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:
головуючого - судді Таран Н.Г.
секретаря - Раєвського П.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про відшкодування збитків в порядку регресу,
Відповідно до вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 15.05.2018 року по справі № 755/1514/19, ОСОБА_2 , 07.10.2018 року приблизно о 03:49 годині в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «Шкода», д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи посвідчення водія, оскільки був позбавленим права керування транспортними засобами, згідно постанови Деснянського районного суду м. Києва від 24.03.2018 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП України строком на рік, рухався по проїзній частині проспекту Ю.Гагаріна зі сторони Дарницької площі, в напрямку вул. Г. Хоткевича в м. Києві.
В результаті вищевказаної ДТП ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від отриманих тілесних ушкоджень помер.
Також в результаті даної ДТП ПрАТ «СК «ВУСО» на підставі експертизи 128/2304/2 було виплачено страхове відшкодування у розмірі 115724,92 грн.
20.12.2019 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено Договір № 20/12/2019 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором страхування (Поліс) № АМ/20693884. Таким чином до позивача перейшло право вимоги щодо солідарного стягнення з відповідачів вищевказаної суми заборгованості, оскільки останні добровільно відмовляються сплатити заборгованість.
Ухвалою від 24.02.2020 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином. Через загальну канцелярію суду від представника позивача надійшла заява, відповідно до якої останній просить розглядати справу у його відсутність. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення у справі заочного рішення.
Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомляли.
Будь-яких заяв клопотань зі сторони відповідачів на адресу Деснянського районного суду м. Києва не надходило.
Суд вважає, за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити заочне рішення, проти чого не заперечує представник позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.1 ст. 3 ЦПК України).
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України).
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, № 303-A, параграф 29).
Судом встановлено, що між ПрАТ «СК «ВУСО» та відповідачем ОСОБА_3 , було укладено Договір страхування наземного транспорту № АМ/2693884, за яким страховик зобов`язується відшкодувати шкоду майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля «Шкода» д.н.з. НОМЕР_1 .
07.10.2018 року приблизно о 03 год. 49 хв. відбулася ДТП, де водій ОСОБА_2 , в стані алкогольного сп`яніння керуючи автомобілем «Шкода», д.н.з. НОМЕР_1 рухався по пр. Ю. Гагаріна зі сторони Дарницької площі в м. Києві в напрямку вул. Г. Хоткевича напроти буд. № 33/1 по бульвару Верховної ради виїхав за межі проїзної частини на узбіччя, де скоїв наїзд на перешкоду - електроопору.
Внаслідок даної ДТП пасажир автомобіля «Шкода», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з отриманими тілесними ушкодженнями був госпіталізований до КМКЛ ШМД, де цього ж дня о 07 год. 45 хв. помер.
Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 15.05.2018 року по справі № 755/1514/19, ОСОБА_2 , 07.10.2018 року приблизно о 03:49 годині в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «Шкода», д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи посвідчення водія, оскільки був позбавленим права керування транспортними засобами, згідно постанови Деснянського районного суду м. Києва від 24.03.2018 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП України строком на рік, рухався по проїзній частині проспекту Ю.Гагаріна зі сторони Дарницької площі, в напрямку вул. Г. Хоткевича в м. Києві.
В результаті вищевказаної ДТП ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від отриманих тілесних ушкоджень помер.
Також в результаті даної ДТП ПрАТ «СК «ВУСО» на підставі експертизи 128/2304/2 було виплачено страхове відшкодування у розмірі 115724,92 грн.
Відповідно до ч.38.1.1 п (а) ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Страхувальник після виплати страхового відшкодування має право регресного позову до страхувальника або водія ТЗ, який спричинив ДТП: - а) якщо він керував транспортим засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до 4.38.1.1 п (б) ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Страхувальник після виплати страхового відшкодування має право регресного позову до страхувальника або водія ТЗ, який спричинив ДТП: - б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії.
Як вбачається з вищенаведеного, право регресної вимоги виникло у ПрАТ «СК «ВУСО» з моменту виплати страхового відшкодування, тобто 19.07.2019 року, що підтверджується платіжним дорученням.
Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Ст. 979 ЦК України, визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору
У відповідності з ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної сторони у розмірі виплаченого відшкодування.
Згідно приписів ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
20.12.2019 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено Договір № 20/12/2019 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором страхування (Поліс) № АМ/20693884. Таким чином до позивача перейшло право вимоги щодо солідарного стягнення з відповідачів вищевказаної суми заборгованості, оскільки останні добровільно відмовляються сплатити заборгованість.
Згідно до п.1 ч. 2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми заборгованості.
З метою досудового врегулювання спору, відповідачам було направлено Акт (Вимогу) про відшкодування збитків в порядку регресу, але останні не проводили ніяких платежів.
В судовому засіданні встановлено, що позивач виплатив страхове відшкодування, а тому у нього виникло право на стягнення виплачених коштів із винної особи.
На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача належить стягнути судовий збір в сумі 840,00 грн.
У відповідності зі ст. 133 ч.3 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи.
Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України.
Згідно зі ст. 137 ч.2 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
10.12.2019 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , з одного боку та Адвокатським об`єднанням «АДВОКАТУС» в особі Голови Адвоката Самойленко П.М., який, діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 6314 був укладений договір № 1 про надання правової (правничої) допомоги від 10.12.2019 року.
Таким фахівцем у галузі права, який дійсно надає позивачу правничу допомогу у справі є - адвокат Самойленко П.М., що підтверджується договором про надання правової (правничої) допомоги № 1 від 10.12.2019 року та додатковою угодою № 3/актом приймання передачі наданої правової допомоги від 15.02.2020 року, ордером адвоката.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відтак, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідачів витрати за надання правничої допомоги в розмірі 7299,80 грн.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає до задоволення.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-13, 17, 18, 76-82, 89, 133, 141, 242, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280, 354 ЦПК України, ст.ст. 261, 512, 993, 1191 ЦК України, суд, -
Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про відшкодування збитків в порядку регресу - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840,80 грн., а саме по 420,40 грн. з кожного.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи через Деснянський районний суд м. Києва.

Суддя: Н.Г. Таран