головуючий у суді І інстанції Букіна О.М.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 01 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми інфляційних витрат та 3% річних від простроченої суми боргу,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість нараховану на підставі ст. 625 ЦК України у розмірі 103 235 грн 27 коп, яка виникла внаслідок невиконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 05 вересня 2016 року у справі №760/8527/16-ц, про стягнення 216 701 грн 06 коп.

На обґрунтування позовних вимог вказував, що заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 05 вересня 2016 року у справі №760/8527/16-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 216 701 грн 06 коп, яке є чинним.

Зазначав, що 22 травня 2017 року було відкрито виконавче провадження ВП №53996149.

Посилався на те, що з дати ухвалення Солом'янським районним судом міста Києва рішення, відповідачка не сплатила кошти, а тому рішення суду є не виконаним.

Посилаючись на положення ст. 625 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідачки інфляційні втрати у розмірі 83 609 грн 10 коп та 3% річних у розмірі 19 626 грн 17 коп, а всього 103 235 грн 27 коп, які нараховані від грошового зобов`язання на суму 218 868 грн 07 коп за період з 17 вересня 2016 року по 17 вересня 2019 року.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 01 червня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за період з 17 вересня 2016 року по 17 вересня 2019 року інфляційних втрат у розмірі 78 630 грн 23 коп та 3% річних у розмірі 19 515 грн 75 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат, зокрема щодо судового збору та витрати на правову допомогу.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернулась до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 01 червня 2020 року та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що вимоги ОСОБА_2 про стягнення 3% і інфляційних сум щодо простроченої заборгованості не відповідають положенням ст.625 ЦК України та іншим приписам чинного законодавства.

Вказує, що суд першої інстанції не врахував постанову Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, допустивши порушення норм матеріального права, застосувавши до спірних правовідносин норми, які не підлягають застосуванню.

Також вказує на те, що у судовому рішенні Солом`янського районного суду міста Києва від 01 червня 2020 року відсутні будь-які відомості про те, що ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про розгляд справи призначеної на 01 червня 2020 року.

21 жовтня 2020 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 , в якому позивач вказує, що доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норми матеріального права у формі застосування ст. 625 ЦК України, є безпідставними. Також, посилається на правовий висновок який міститься у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі №6-1946цс15.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 05 вересня 2016 року було частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, зокрема стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 216 701 грн 06 коп заборгованості та 2 167 грн 01 коп судового збору.

Також, встановлено, що відповідач добровільно не виконала рішення суду, яке набрало законної сили.

Постановою державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного управління юстиції у місті Києві Вангородським С.М. від 22 травня 2017 року відкрито виконавче провадження ВП №53996149 з примусового виконання виконавчого листа №760/8527/16-ц виданого 10 березня 2017року Солом`янським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 216 701 грн 06 коп та 2 167 грн 01 коп судового збору.

З листа Солом`янського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 20 вересня 2019 року за №67347 вбачалося, що заборгованість не погашена та виконавче провадження триває.

Звертаючись до суду із цим позовом позивач просив стягнути 83 609 грн 10 коп інфляційних втрат та 3 % річних у розмірі 19 626 грн 17 коп відповідно до ст. 625 ЦК України, як відповідальність за невиконання грошового зобов`язання.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що наявні підстави для стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат на грошові кошти за неналежне виконання судового рішення.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Предметом позову у цій справі є стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України у зв`язку з неналежним виконанням судових рішень про стягнення грошових коштів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18 (686/21962/15-ц), у якій, зокрема, Верховний Суд визнав за необхідне відступити від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, на який послалася відповідачка.

Ухвалюючи рішення про застосування положень статті 625 ЦК України, суд виходив з того, що у зв`язку зі стягненням на підставі заочного рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 05 вересня 2016 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів між сторонами виникли грошові зобов`язання.

Ухвалюючи рішення про застосування положень статті 625 ЦК України, суд виходив з того, що відповідач допустила прострочення виконання грошового зобов`язання перед позивачем.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання у зв`язку зі стягненням суми інфляційних витрат та 3% річних від простроченої суми боргу; невиконання такого зобов`язання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України, що свідчить про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України, у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

Відповідачка знала про грошове зобов`язання, що підтверджується ухваленим заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 05 вересня 2016 року у справі №760/8527/16-ц , яке набрало законної сили 22 травня 2017 року, та за яким з неї було стягнуто на користь позивача грошові кошти у розмірі 216 701 грн 06 коп проте, порушила вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК, суд першої інстанції правильно врахував, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції розраховується на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр». Крім того, сума трьох відсотків річних нараховується на суму боргу за весь період прострочення.

Суд першої інстанції навів розрахунок суми заборгованості, який є законний, обґрунтований і доводами скарги не спростовується. Так, апеляційна скарга не містить доводів про неправильний розрахунок, відповідачкою також не наведено власного розрахунку.

Колегія суддів відхиляє таж доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка не була належним чином повідомлена про розгляд справи, оскільки матеріали справи містять докази того, що судом першої інстанції було направлено копію ухвали від 13 листопада 2019 року про відкриття провадження у справі, яка відповідно до рекомендованого повідомлення, отримана відповідачкою 28 лютого 2020 року про що свідчить її підпис, який нею не спростовано (а.с. 30).

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Висновки суду першої інстанції належним чином вмотивовані, відповідають встановленим судом обставинам справи, які ґрунтуються на наявних у справі доказах, та наведеним нормам матеріального права, і доводами скарги не спростовані.

З огляду на те, що при ухваленні рішення районним судом було додержано норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367,368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 01 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених в статті 389 ЦПК України.

ГоловуючийТ.О. Писана
СуддіК.П. Приходько
С.О. Журба