КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 357/7022/19 Головуючий у суді першої інстанції: Бондаренко О.В.
№ апеляційного провадження: 22-з/824/139/2020 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/додаткова/

28 вересня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Мостової Г.І., Слюсар Т.А.

при секретарі Рудик О.Л.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи заяви, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

01 липня 2019 року позивач ОСОБА_2 звернулась у суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат на підставі ст.625 ЦК України у розмірі 244 936,94 грн. за період з 19.06.2017 - 13.06.2019 виходячи із суми боргу у 1 200 000 грн стягнутих судовим рішенням Київського апеляційного суду від 05.06.2019 у справі №357/5634/18 відповідно до договору позики від 19.06.2012, витрат по сплаті судового збору 2 449,37 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн, які вона очікує понести, покласти на відповідача.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду ОСОБА_2 подала на нього апеляційну скаргу, вважаючи його незаконним та необгрутованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

За наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 колегією суддів судової палати в цивільних справах Київського апеляційного суду рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2019 року скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги задоволені. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 інфляційні втрати у розмірі 244 936,94 грн за період 19.06.2017 по 13.06.2019 та судові витрати у розмірі 6123,43 грн.

Представником позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 подано заяву, в якій порушено питання про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції 4000,00 грн та 7500 грн, понесених в суді апеляційної інстанції.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 заперечував проти заяви про стягнення правничої допомоги і просив залишити її без розгляду, оскільки стороною позивача не надано доказів понесених витрат в строки, визначені ст. 141 ЦПК України.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 , її представник та відповідач ОСОБА_3 не з`явились.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог частини 1 статті 44 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ч.1 ЦПК України щодо строку розгляду заяви та статті 120 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку позивача ОСОБА_2 , її представника та відповідача ОСОБА_3 в судове засідання, які про час та місце розгляду справи повідомлені, такою, що не перешкоджає розгляду справи. До того ж, відповідач для участі у справі направила свого представника, а позивач та її представник просила розглядати заяву у їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів заяви, перевіривши її законність та обґрунтованість, колегія суддів приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

Судом встановлено, що 17 січня 2020 року до Київського апеляційного суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Бутури П.О. про ухвалення додаткового рішення щодо витрат на правничу допомогу у розмірі 4000 грн ( перша інстанція) та 7500 грн (апеляційна інстанція). На підтвердження вимог заяви стороною позивача додано : Договір №74/ЦС від 11.06.2019 про надання правничої допомоги (а.с.75), додаток №1 до договору від 11.06.2019 (а.с.76), розрахунок витрат на правничу допомогу до вказаного договору від 13.06.2019 на 4000 грн (а.с.72), акт про надання правничої допомоги від 13.06.2019 на суму 4000 грн (а.с. 78), рахунок - фактура (а.с.79), квитанцію про сплату 4000 грн, Договір №114/ЦС від 08.10.2019 про надання правничої допомоги (а.с.81), додаток №1 до договору від 08.10.2019 (а.с.82), розрахунок витрат на правничу допомогу до вказаного договору від 13.01.2020 на 7500 грн (а.с.83), акт про надання правничої допомоги від 13.01.2020 на 7500 грн(а.с. 84), рахунок-фактура (а.с.86), квитанцію про сплату 7500 грн (а.с.87).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI«Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Враховуючи складність справи та виконані роботи адвокатом, принципи співмірності та розумності судових витрат, колегія суддів дійшла висновку, що заява ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню.

За таких обставин, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 слід стягнути 11500 грн витрат на правничу допомогу.

Доводи заперечень представника відповідача адвоката Гончар Л.В. щодо ухвалення додаткового рішення з приводу витрат на правничу допомогу з посиланням на ст. 141 ЦПК України та залишення заяви адвоката Батури П.О. без розгляду, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції до уваги виходячи з наступного.

Положенням ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що постановою від 13 січня 2020 року Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2019 року скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 інфляційні втрати у розмірі 244 936,94 грн за період 19.06.2017 по 13.06.2019 та судові витрати у розмірі 6123,43 грн.

17 січня 2020 року до Київського апеляційного суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Бутури П.О. про ухвалення додаткового рішення щодо витрат на правничу допомогу у розмірі 4000 грн ( перша інстанція) та 7500 грн (апеляційна інстанція) з додатками, які перераховані судом вище.

При розгляді зазначеної справи 13 січня 2020 року представником позивача в дебатах було повідомлено, щодо наміру стягнення витрат на правничу допомогу (а.с.66).

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що правових підстав до залишення заяви адвоката Батури П.О., без розгляду на підставі ч.8 ст. 141 ЦПК України не вбачається, оскільки подана ним заява про ухвалення додаткового рішення щодо витрат понесених на правничу допомогу в межах строків, визначених законом.

Керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 270 ЦПК України, колегія суддів,-

постановила:

Заяву ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН- НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) 11500 грн витрат на правничу допомогу.

Додаткова постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: