Житомирський апеляційний суд
Категорія 8 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.
суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.
з участю секретаря
судового засідання Пеклін Л.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/15649/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення частки у майні, що знаходиться у спільній частковій власності

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 08 квітня 2020 року, яке ухвалене суддею Кузнєцовим Д.В. у м. Житомирі

в с т а н о в и в:
У жовтні 2019 року позивач звернулась до суду і указаним вище позовом, у якому просила припинити право власності на 1/8 частину автомобіля VOLVO 850 1992 р.в., що належить ОСОБА_2 ; визнати за нею право власності на цю частину автомобіля; передати відповідачу як компенсацію вартості 1/8 частки авто у спільному майні 7966,25 грн. внесених на депозит суду; зобов`язати відповідача передати їй вказаний автомобіль, свідоцтво про право власності на автомобіль та ключі від нього. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що на праві спільної часткової власності їй з відповідачем належить автомобіль VOLVO 850 1992 р.в. в розмірі 7/8 та 1/8 відповідно. Автомобіль отриманий сторонами по заповіту після смерті чоловіка позивача та батька відповідача. Зареєструвати своє право власності на нього позивач не може, оскільки він перебуває у власності та володінні відповідача. Тому, зважаючи на те що частка відповідача є значно меншою ніж частка позивача, остання і звернулась до суду за захистом своїх прав.
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 08 квітня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач через свого представника подала апеляційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Богунського районного суду м. Житомира від 08 квітня 2020 року та ухвалити нове, яким задовольнити її вимоги повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не врахував положення статті 358 ЦК України та не дослідив, що позивачем дотримані та виконані всі вимоги ст. 365 ЦК України для припинення права на частку у спільному майні. Суд не звернув уваги на те, що відповідач передав їх спільне майно автомобіль третій особі в користування. Також залишив поза увагою той факт, що відповідач не був власником спірного автомобіля, а отримав право на обов`язкову частку в спадковому майні за заповітом, однак користується цим майном одноособово на власний розсуд. Відмовляючи у задоволенні позову суд безпідставно не аргументував, у чому полягає шкода майнових інтересів відповідача в разі припинення його права на частку у спільному майні.
Відповідач проти доводів апеляційної скарги заперечив, надіславши відзив, у якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду від 08.04.2020 р. залишити без змін. Рішення суду вважає законним, обґрунтованим та прийнятим у повній відповідності з нормами матеріального та процесуального права, а твердження апелянта безпідставними, як такі, що не ґрунтуються на чинному законодавстві та доказах наданих сторонами.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.
Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.
У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Судом та матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилась спадщина, яка, зокрема, складається із автомобіля марки Volvo 850, 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Позивач ОСОБА_1 є власником 7/8 частки автомобіля на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 липня 2019 року, ОСОБА_2 , згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом від 13 серпня 2019 року, належить 1/8 частка указаного спадкового майна.
Відповідно до довідки №4 від 10.10.2019 року судового експерта Кудинського В.С., середня статистична ринкова вартість без урахування технічного стану аналогічного автомобіля марки Volvo 850, 1992 року випуску, об`єм двигуна 2435 см?, з урахуванням фізичного зносу, станом на 10.10.2019 року складає 63 730 грн. 00 коп.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що незалежно від розміру часток співвласники при володінні, користуванні та розпорядженні майном мають рівні права. Право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що завдана внаслідок такого припинення шкода не буде істотною. Правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. У зв`язку з чим суд дійшов висновку, що в разі задоволення позову права відповідача будуть порушені і це завдасть істотної шкоди його інтересам.
Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.
За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Власність двох чи більше сторін із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю, що передбачено ч. 1 ст. 356 ЦК України.
Згідно із статтею 358 ЦК право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Частиною другою зазначеної статті передбачено, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі №908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») у статті 365 ЦПК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦПК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності.
При цьому, висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном.
Заперечуючи проти позовних вимог відповідач ОСОБА_2 посилався на те, що припинення права на частку в майні та передача спірного автомобіля позивачу, завдасть шкоди його інтересам, як співвласника. При цьому зазначав, що він, як керівник науково-виробничого підприємства ТОВ «НВП НОКС», як кандидат технічних наук в галузі міцності матеріалів, відповідно до протокольного рішення міжвідомчої наради від 01.07.2014 р. під головуванням заступника секретаря РНБО стосовно виконання доручення Президента України щодо обладнання бронетехніки захисними екранами, приймає участь в розробці та випробуваннях захисних протикумулятивних екранів з початку проведення АТО, які прийняті на постачання до ЗСУ. Проведення необхідних робіт з випробування захисних екранів потребує від відповідача, як керівника підприємства, бути мобільним, оперативним та мати можливість дістатися до будь-якого об`єкту, що підпорядкований МО України, у визначений термін. На даний час іншого автомобіля у власності він не має. На підтвердження даних обставин надав копії листів В/ч НОМЕР_2 від 30.10.2015, Міністерства Оборони України від 15.11.2018, ДП «Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім.О.О.Мороза» від 30.06.2017, Управління забезпечення розвитку озброєння та військової техніки МО України від 08.11.2018 (а.с.37-41).
Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Таким чином, встановивши під час розгляду справи, що у разі задоволення позову буде порушено принцип рівності прав співвласників, а правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших, суд першої інстанції, з урахуванням встановлених обставин у справі, взявши до уваги також незначний розмір вартості компенсації за частку автомобіля, який потрібний відповідачу для використання в роботі, дійшов обґрунтованого висновку, що припинення права власності відповідача на 1/8 частку спірного транспортного засобу може завдати істотної шкоди його інтересам, як співвласнику даного майна.
Отже наведені в апеляційній скарзі доводи спростовуються матеріалами справи та встановленими судами обставинами, в цілому зводяться до переоцінки доказів та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 08 квітня 2020 року без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 30 жовтня 2020 року.

Головуючий Судді