Дата документу 28.10.2020 Справа № 310/3542/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 310/3542/19 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/807/3051/20 Богомолова Л.В.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Полякова О.З.

Онищенко Е.А.

За участю секретаря: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист права власності шляхом зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про захист права власності шляхом зобов`язання вчинити певні дії, посилаючись на те, що йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.10.2012 року належить 1/45 частина житлового будинку по АДРЕСА_1 .

На підставі договору купівлі-продажу від 14 листопада 2012 року йому належить 13/90 частин цього ж будинку.

Відповідачу на праві спільної часткового власності належить 3/4 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Зазначає, що отримавши у 2012 році право власності на частку в спільній частковій власності на зазначений житловий будинок, він протягом тривалого часу не проживав за цією адресою.

У 2018 року, вирішивши переїхати для постійного проживання в належній йому житловий будинок, він виявив, що відповідач без погодження з ним, розмістив вигрібну яму на відстані приблизно 1 метр від стіни житлового будинку, позначеного в технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок під літ. «А».

При цьому, у приміщенні житлового будинку «А» під № 1-3-8 відповідач облаштував санвузол (душ, вмивальник, туалет), обладнав внутрішньодомову каналізацію з відведення побутових стоків у зазначений вигріб.

Вказує, що вказаний житловий будинок збудовано в 1947 році з саману та облицьовано цеглою.

Вважає, що таке розміщення відповідачем вигрібної ями з відведенням у неї побутових стоків з внутрішньодомової каналізації наносить шкоду житловому будинку. На стінах у приміщенні квартири № 2 , яку він займає, з`явились тріщини, вони руйнуються, є неприємний запах каналізації.

Акцентує, що вигрібна яма, споруджена відповідачем, розташована з порушенням державних будівельних та санітарних норм.

В добровільному порядку відповідач не бажає вчинити певні дії, а тому він звертається до суду для вирішення спору щодо захисту права власності.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд зобов`язати відповідача демонтувати (розібрати та засипати) вигрібну яму, що знаходиться на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 на відстані приблизно 1 метр від стіни житлового будинку з боку вул. Мічуріна та демонтувати внутрішньодомову каналізацію з відведення побутових стоків у вигріб.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06 вересня 2019 року по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу.

У червні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про зміну позову, в якій не змінюючи підстави та предмет позову, вважає необхідним викласти позовну заяву без змін, з уточненням заявленої позовної вимоги в частині зазначення точної відстані від вигрібної ями до житлового будинку та остаточно просив суд зобов`язати відповідача демонтувати (розібрати та засипати) вигрібну яму, що знаходиться на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 на відстані 1,26 метрів від стіни житлового будинку літ. «А» з боку вул. Мічуріна та демонтувати внутрішньодомову каналізацію з відведення побутових стоків у вигріб.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 липня 2020 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 демонтувати вигрібну яму, що знаходиться на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Додатковим рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 серпня 2020 року стягнуто зі ОСОБА_1 понесені судові витрати на правничу допомогу в розмірі 2 000 грн., витрати на проведення експертизи в розмірі 3 250 грн., а всього 5 250 грн.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом не в повному обсязі досліджені обставини справи та не надана належна оцінка наданим доказам по справі. Залишилось поза увагою суду, що позивачем не доведено факту наявності порушення його права власності. Безпідставно не було надано належної оцінки доказам наданих відповідачем. Просить скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Позивач скористався своїм правом надання відзиву на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню. Посилався на те, що спірна вигрібна яма спорудження з порушенням будівельних та санітарних норм, а також на те, що відповідач неодноразово відмовився від вирішення даного спору мирним шляхом, чим порушив право позивача на вільне користування належним йому майном.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2 є власником 1/6 частки житлового будинку з господарськими спорудами під літ. А з прибудовою літ. «а», в якому влаштована ізольована квартира № 2 загальною площею 24,1 кв.м з належними до неї господарськими будівлями і спорудами, які розташовані на відокремленій земельній ділянці з окремим входом за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 жовтня 2012 року, копією витягу про державну реєстрацію прав, копією договору купівлі-продажу від 14 листопада 2020 року, копією витягу про державну реєстрацію прав. Відповідач ОСОБА_1 є власником частини житлового будинку літ «А» з прибудовами літ. «а1», «а2», «а3», в якому влаштована ізольована квартира № 1-3 загальною площею 101,7 кв.м. з належними до неї господарськими будівлями і спорудами, що розташовані на відокремленій земельній ділянці з окремим входом за адресою: АДРЕСА_1 , у тому числі вбиральнею літ. «А» на вищезазначеній земельній ділянці домоволодіння, яка є предметом спору.

В ході судового розгляду встановлено, що розташування та наявність спірної вигрібної ями земельній ділянці домоволодіння в технічному паспорті не відображена, на технічному плані не вказана. Окрім того, судом встановлено, що відстань від спірної вигрібної ями до частини житлового будинку, що знаходиться в користуванні ОСОБА_2 складає 5,96 метрів, мінімальна відстань від стіни збудованої вигрібної ями до стіни житлового будинку літ. «А» складає 1,26 м., вигрібна яма функціонує, водопроникна і має фільтрації рідких відходів та фекальних стоків у грунт через влаштовані у стінах прорізи.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено, що існування спірної вигрібної ями, облаштованої з порушенням будівельних норм створює перешкоди у здійсненні позивачем прав користування та розпорядження своїм майном та порушує права позивача на безпечне для життя і здоров`я довкілля. Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів, яким чином внутрішньодомова каналізація, що встановлена у внутрішній частині будинку відповідача, порушує його права.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України , власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 5 ст. 319 ЦК України, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення.

Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 5, 17 постанови від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» у випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (статті 391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 2, 4 та 7 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проекту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення.

При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил з огляду на положення Законів України «Про основи містобудування»; «Про архітектурну діяльність»; «Про регулювання містобудівної діяльності»; постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» від 13 квітня 2011 року № 466 необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність та загрожує життю й здоров`ю людини, тощо.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Висновки суду першої інстанції, що спорудження спірної вигрібної ями здійснювалось з порушенням будівельних та санітарних норм колегія суддів вважає законними та обґрунтованими, оскільки вони підтверджуються наявними у справі доказами, не спростованими відповідачем.

Зокрема у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 244 від 07 листопада 2019 року зазначено, що споруда спірної вигрібної ями не відповідає державним будівельним та санітарним нормам України.

Окрім того не потребує доказування відмова відповідача від знесення самочинно збудованої вбиральні.

Відповідно до пунктів "г" та "е" частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Частинами першою та другою статті 103 ЗК України передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Окрім того, розташування та наявність спірної вигрібної ями на земельній ділянці домоволодіння сторін не відображено в технічному паспорті та на не зазначено в технічному плані.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про необхідність демонтування спірної вигрібної ями є законним та обґрунтованим.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на недоведеність позивачем факту наявності неприємних запахів від спірної вигрібної ями та її негативного впливу на технічних стан будинку позивача колегія суддів до уваги не бере, оскільки дані твердження не спростовують факту спорудження вигрібу з порушенням санітарних та будівельних норм.

Так, у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 244 від 07 листопада 2019 року встановлено, що відстань від вигрібної ями відповідача до частини житлового будинку, якою користується позивач складає 5,96 метрів, мінімальна відстань від стіни збудованої вигрібної ями до стіни житлового будинку складає 1,26 м., при тому, що за вимогами діючих державних будівельних норм, санітарних та протипожежних правил, вигреби повинні бути віддалені від меж земельних ділянок навчальних та лікувально-профілактичних закладів, стін житлових та громадських будівель і споруд, майданчиків для ігор дітей та відпочинку населення на відстань не менше 20 м.

Окрім того експертом встановлено, що вигрібна яма функціонує, водопроникна і має фільтрації рідких відходів та фекальних стоків у грунт через влаштовані у стінах прорізи, що суперечить встановленим вимогам щодо обладнання вигрібної ями та місця її розташування.

Також колегія суддів відхиляє посилання апеляційної скарги на Протокол дослідження повітря населених місць № 26 від 12 вересня 2019 року, оскільки дослідження проведено на підставі разового вимірювання, за невисокої температури повітря, а тому не може бути взято до уваги як доказ відсутності неприємних запахів, що завдають позивачу незручності та перепони у користуванні належним йому майном.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а тому не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 липня 2020 року по цій справі залишити без змін.

Дата складання повної постанови 02 листопада 2020 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: О.З. Поляков

Е.А. Онищенко