22-ц/804/3097/20
185/8088/19

П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 185/8088/19

Номер провадження 22-ц/804/3097/20

30 жовтня 2020 року місто Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Лопатіної М.Ю.

суддів Принцевської В.П., Баркова В.М.,

за участю секретаря Галстяна Г.Д.

сторони:

заявник ОСОБА_1

Заінтересовані особи Павлоградський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 20 серпня 2020 року, постановлену у складі судді Черкова В.Г. у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро),-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, в обґрунтування якої посилався на те, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2005 року з нього були стягнуті аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ? частини усіх видів доходу щомісячно, починаючи з 05 липня 2005 року і до повноліття дитини. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 17 грудня 2019 року було зменшено розмір аліментів, стягнутих з нього на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 з 1/4 частини до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Дані судові рішення знаходяться на виконанні в Павлоградському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро).

23 червня 2020 року, за його заявою, державним виконавцем ОСОБА_5 був здійснений розрахунок заборгованості за аліментами за період з листопада 2016 року по березень 2020 року, який склав 68 589 грн. Вважає, що державний виконавець обчислив його борг з порушенням вимог закону, оскільки виходив із середньої заробітної плати штатних працівників по містах та районах за 2017-2020 роки, а зобов`язаний був узяти за основу середню заробітну плату по місту Маріуполю Донецької області, де він фактично мешкає та орендує житло та лише по тій посаді, яку він займав у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України до звільнення у 2016 році. При цьому державний виконавець безпідставно нарахував йому борг на підставі даних по середньомісячній заробітній платі штатних працівників по містах та районах, які мають трудову книжку. Крім того, даний розрахунок заборгованості за аліментами не містить усіх сум, які ним здійснювались добровільно, що підтверджується платіжними дорученнями.

Просив визнати неправомірними дії державного виконавця Павлоградського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Стражник Г.І. щодо обчислення заборгованості за аліментами ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з листопада 2016 року по березень 2020 року у виконавчому провадженні № 16824747 з виконання виконавчого листа № 2/5343 від 20 жовтня 2005 року, виданого Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області; визнати неправомірними дії державного виконавця Павлоградского міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Стражник Г.І. щодо складання довідки-розрахунку заборгованості згідно рішення № 2-5343 від 20 жовтня 2005 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу) з листопада 2016 року по березень 2020 року у виконавчому провадженні № 16824747 з виконання виконавчого листа № 2/5343 від 20 жовтня 2005 року, виданого Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області; скасувати довідку-розрахунок заборгованості згідно рішення № 2-5343 від 20 жовтня 2005 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 у розмірі ? частини усіх видів доходу ( заробітку) з листопада 2016 року по березень 2020 року у виконавчому провадженні № 16824747 з виконання виконавчого листа № 2/5343 від 20 жовтня 2005 року, виданого Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області; зобов`язати державного виконавця Павлоградського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Стражник Г.І. зробити перерахунок заборгованості за аліментами у виконавчому провадженні № 16824747 з виконання виконавчого листа № 2/5343 від 20 жовтня 2005 року, виданого Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області, з урахуванням платіжних доручень про сплату аліментів ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 за період з листопада 2016 року по день прийняття остаточного рішення суду у зазначеній справі, перевіривши при цьому належним чином доходи боржника ОСОБА_1 .

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 20 серпня 2020 року у задоволенні вищезазначеної скарги відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та посилаючись на неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Скарга мотивована тим, що місцевий суд, відмовляючи в задоволенні скарги не звернув уваги, що дії державного виконавця на час проведення розрахунку розміру заборгованості за аліментами не відповідали вимогам закону, оскільки дана заборгованість була розрахована виходячи із середньої заробітної плати штатних працівників по містах та районах за 2017-2020 роки, а не із середньої заробітної плати по місту Маріуполю Донецької області, де він фактично мешкає та не по тій посаді, яку він займав у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України до звільнення у 2016 році. Крім того, він не має трудової книжки, оскільки до 2016 року проходив службу, при цьому державний виконавець нарахував йому борг на підставі даних по середньомісячній заробітній платі штатних працівників по містах та районах, які мають трудову книжку. Також судом першої інстанції не враховано, що державним виконавцем не були у повному обсязі вказані в розрахунку його добровільні платежі з урахуванням платіжних доручень.

У своєму відзиві Павлоградський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) заперечував проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, з огляду на те, що суд першої інстанції зробив правильний висновок, про те, що скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця є необґрунтованою, оскільки розрахунок заборгованості за аліментами заявника здійснено у відповідності до вимог закону.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Павлоградський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) направив до апеляційного суду заяву, в якій просив справу розглянути без участі його представника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення скаржника, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржене судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що скаржником не доведена неправомірність дій державного виконавця під час здійснення розрахунку заборгованості за аліментами.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частинами першою, другою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що у провадженні Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) перебуває виконавче провадження № 16824747 з виконання рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2005 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ? частини усіх видів доходу щомісячно, починаючи з 05 липня 2005 року і до повноліття дитини.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 17 грудня 2019 року розмір аліментів, стягнутих з ОСОБА_1 вищезазначеним рішенням суду, зменшено з 1/4 частини до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття ( т. 1 а.с 60-61).

01 квітня 2020 року старшим державним виконавцем Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Стражник Г.І., за заявою платника аліментів ОСОБА_1 , було видано довідку-розрахунок заборгованості за аліментами за період з листопада 2016 року по березень 2020 року, загальна сума якої складає 68 589,00 грн. (т. 1 а.с.128).

Не погоджуючись з порядком визначення заборгованості за аліментами, боржник звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно частини першої статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Звертаючись до суду зі скаргою на дії державного виконавця, заявник посилався на те, що дії державного виконавця по визначенню його заборгованості за аліментами є неправомірними, оскільки дана заборгованість була визначена по середній заробітній платі згідно статистичних даних по середньомісячній заробітній платі штатних працівників по містах та районах за 2017-2020 року, а не по регіону, в якому він фактично проживає, а саме по місту Маріуполю Донецької області та не по посаді, яку він займав у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України до звільнення у 2016 році. Також платник аліментів вважав, що даний розрахунок було здійснено без урахування усіх платежів, які він добровільно здійснював на користь стягувача.

За правилами частин першої та третьої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» ( далі: Закон) порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), передбачений статтею 195 СК України, відповідно до якої заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Згідно п 4 розділу ХVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З оскарженого розрахунку заборгованості за аліментами, здійсненого за період з листопада 2016 року по березень 2020 року вбачається, що, з огляду на те, що платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і на час визначення її розміру, державний виконавець виходив із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості по місту Павлограду Дніпропетровської області, де зареєстрований боржник.

Крім того, при визначенні даної заборгованості державний виконавець врахував часткову сплату ОСОБА_1 аліментів у вищевказаний період.

Згідно ч. 4 ст. 19 Закону, сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

У відповідності до ч. 8 ст. 19 Закону особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

З огляду не те, що ОСОБА_1 не надано доказів того, що на час видачі йому розрахунку заборгованості за аліментами від 01 квітня 2020 року він довів до відома державного виконавця інформацію про зміну його місця проживання, тому застосування державним виконавцем при розрахунку боргу середньої заробітної плати працівників по місту Павлограду Дніпропетровської області, де зареєстрований боржник, є обґрунтованим.

Також заявником не доведена та обставина, що державний виконавець, під час здійснення розрахунку заборгованості за аліментами не врахував всі його платежі. Надані ОСОБА_1 квитанції про сплату аліментів від 30 травня, 30 червня та 31 липня 2020 року не мають правового значення для розгляду скарги на дії державного виконавця Мельничука В.С., оскільки підтверджують сплату аліментів боржником після здійснення державним виконавцем оскарженого розрахунку від 01 квітня 2020 року.

Таким чином, державний виконавець при обчисленні розміру заборгованості за аліментами ОСОБА_1 01 квітня 2020 року діяв на підставі, у межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження», а також Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5. Розрахунок за аліментами відповідає положенням Закону України «Про виконавче провадження» та додатку № 15 вказаної Інструкції.

При цьому апеляційний суд бере до уваги те, що після постановлення оскарженої ухвали суду, старший державний виконавець Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Стражник Г.І. неодноразово здійснювала нові розрахунки заборгованості за аліментами ОСОБА_1 , а в жовтні 2020 року виконавче провадження № 16824747 з виконання рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2005 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів, в якому здійснений оскаржений розрахунок заборгованості за аліментами, було закінчено та відкрито нове виконавче провадження № 63183447 з виконання рішення Селидівського міського суду Донецької області від 17 грудня 2019 року, яким зменшено розмір аліментів, стягнутих з ОСОБА_1 .

За таких обставин, постановляючи оскаржену ухвалу, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку, що скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою, а дії державного виконавця, що полягали у здійсненні розрахунку заборгованості останнього за аліментами від 04 квітня 2020 року, не порушують права заявника.

Посилання апеляційної скарги на те, що державним виконавцем заборгованість за аліментами повинна розраховуватись по тій посаді, яку платник аліментів займав до звільнення є безпідставними, оскільки не мають правового обґрунтування.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу місцевого суду - без змін.

Разом з тим, висновок суду першої інстанції про те, що суд не може брати на себе повноваження щодо зобов`язання проведення розрахунку заборгованості за аліментами чи перерахунку, що є обов`язком державного виконавця, є помилковим, оскільки згідно вимог ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З огляду на те, що вказаний висновок місцевого суду не вплинув на висновки суду про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця, тому відсутні підстави для скасування оскарженого судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 374,375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 20 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Судді

Повний текст постанови складено 04 листопада 2020 року

Суддя