Комінтернівський районний суд м.Харкова
Провадження № 2-з/641/106/2020 Справа № 641/8645/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2020 року

Суддя Комінтернівського районного суду м. Харкова Маньковська О.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 , поданої представником заявника адвокатом Гудковою Т.А. про забезпечення позову, до подання позовної заяви, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла заява ОСОБА_1 , поданої представником заявника адвокатом Гудковою Т.А. про забезпечення позову, до подання позовної заяви, в якій просили накласти заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку, зареєстровано за ОСОБА_2 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову представник заявника адвокат Гудкова Т.А. вказала, що ОСОБА_3 є матір`ю і, на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21.08.2009, опікуном недієздатного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інваліда 1 групи, в інтересах якого вона буде звертатися до суду з позовом про захист його порушеного майнового права, та матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Відповідач 2 ОСОБА_5 ). На підставі ордеру, виданого за рішенням № 277 виконкому Московської районної ради народних депутатів м. Харкова від 27.12.1990 року Позивачка отримала двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 на себе та недієздатного сина- інваліда 1 групи ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 народився Відповідач 2 - ОСОБА_5 , який також був зареєстрований в цій квартирі. В подальшому квартира була приватизована на трьох осіб (Позивачки та її синів), отже належала їм за правом спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Центром приватизації державного житлового фонду Харківського МВК 15.03.1999 року за реєстром № 2А-99-179838, зареєстрованого в Харківському міському бюро технічної інвентаризації 24.03.1999 року в реєстрову книгу за № П-2-21822. Позивачка 25.09.1999 року зареєструвала шлюб з батьком своїх синів ОСОБА_6 (Відповідач-3). Рішенням виконкому Київської районної ради м. Харкова № 308-13 від 21.12.1999 року для поліпшення умов проживання неповнолітніх дітей, один з яких був інвалідом 1 групи, Позивачці було надано дозвіл на продаж від свого імені частини квартири АДРЕСА_2 , яка належала неповнолітнім- інваліду 1 групи ОСОБА_4 та Відповідачу 2 ОСОБА_5 та купівлю на їх ім`я частини квартири АДРЕСА_1 . Пунктом 2 зазначеного Рішення нотаріальна контора повинна була інформувати опікунську раду про купівлю на ім`я дітей частини квартири АДРЕСА_1 . 23.12.1999 року Позивачкою була продана двокімнатна квартира АДРЕСА_2 . 27.12.1999 року, в порушення рішення виконкому Київської районної ради м. Харкова № 308-13 від 21.12.1999 року, Відповідачем 3 ОСОБА_6 , 27.12.1999 року був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , де Покупцем був визначений він, а не Позивачка та неповнолітні діти. В подальшому, право власності було зареєстровано за ОСОБА_6 Відповідач 3 (копія договору буде надана разом з позовною заявою). 06.09.2003 року ОСОБА_7 Відповідач 3 незаконно, перебуваючи в шлюбі з позивачкою, подарував цю квартиру ОСОБА_8 . В 2007 році Позивачка звернулась до суду з позовом про визнання договору дарування недійсним та визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_1 . Комінтернівським районним судом м. Харкова 05.05.2009 була ухвалена мирова угода, яка є такою, що порушує майнові права недієздатної особи- інваліда 1 групи ОСОБА_4 , інтереси якого в суді формально представляв орган опіки та піклування, який не надав своєї згоди на затвердження мирової угоди та фактично участі у судовому засіданні не приймав. Позивачка, не будучі обізнаною у чинному законодавстві, без правової підтримки органу опіки та піклування, не розуміючі правові наслідки укладення мирової угоди, під впливом фізичного та психологічного тиску з боку Відповідача 3 ОСОБА_6 підписала цю мирову угоду. За цією мировою угодою та ухвалою суду, якою вона була затверджена, КП «ХМБТІ» 24.02.2010 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано за Відповідачем 2 - ОСОБА_5 . Мировою угодою недієздатна особа-інвалід 1 групи ОСОБА_4 , був повністю позбавлений права власності на свою частину у квартирі. Відповідач 3 - батько дітей ОСОБА_6 , уклав договір, який не відповідав вимогам закону та ущемлював майнові права дітей, один з яких є інвалідом 1 групи та є недієздатною особою (на даний час готується апеляційна скарга на незаконну ухвалу суду з поновленням строку на її оскарження). В подальшому, в квартирі АДРЕСА_1 були зареєстровані Позивачка та Відповідач 2 ОСОБА_5 . Недієздатний син ОСОБА_4 зареєстрований за адресою Комунальної установи Ржавецький психоневрологічний інтернат за адресою АДРЕСА_3 . До 2015 року позивачка разом з Відповідачем 2 ОСОБА_5 постійно проживала в квартирі АДРЕСА_1 . В цю квартиру з Ржавецького психоневрологічного інтернату Позивачка регулярно (два-три рази на місяць) забирала свого сина-інваліда 1 групи, у якого була своя кімната та, за яким вона здійснювала догляд, про що щомісячно надавала звіти Третій особі. В 2015 році Відповідач-1 одружився з ОСОБА_2 Відповідач 1 та переїхав проживати до неї за адресою: АДРЕСА_4 , де мешкає до теперішнього часу. Позивачка продовжувала проживати в спірній квартирі, сплачувала всі комунальні послуги, забирала постійно до себе недієздатного сина. 22 вересня 2020 року позивачка, повернувшись з роботи до дому, не змогла потрапити до квартири. В цей же день вона отримала від невістки ОСОБА_2 Відповідач 1 смс повідомлення, що квартира належить їй за договором дарування та Позивачка більш не має права на користування цією квартирою. З 22 вересня 2020 року Позивачка, викладач української мови та літератури, мешкає в сирому підвалі в 3 під`їзді цього ж будинку, без світла, газу, води та каналізації, куди вона не може відтепер забирати свого недієздатного сина. 24.09.2020 Позивачці стало відомо, що вона не тільки без рішення суду була виселена з квартири, але й була виписана з неї. 28.09.2020 Позивачка, намагаючись потрапити до квартири, щоб нагріти молока, оскільки захворіла в сирому підвалі, була побита своїм сином Відповідачем 2 ОСОБА_5 та його дружиною Відповідачем 1 ОСОБА_2 , після чого, бригадою швидкої допомоги, яку викликали сусіді, була доставлена до лікарні. 04.10.2020 до ЄРДР внесені відомості за ст. 125 КК України КП № 0000428. Таким чином, заявник та її представник вважають, що договір дарування між Відповідачем 1 ОСОБА_2 та Відповідачем 2 ОСОБА_5 був укладений з метою позбавлення Позивачки та її сина інваліда 1 групи права користування зазначеною квартирою та з метою зняття з реєстрації Позивачки без відповідного рішення суду. На даний час Відповідач 1 ОСОБА_2 та Відповідач 2 ОСОБА_5 разом продовжують перебувати в шлюбі та мешкати в будинку АДРЕСА_5 в`їзд. Особисті речі Позивачки викинуті на вулицю, квартира АДРЕСА_1 зачинена та виставлена на продаж, що можуть підтвердити свідки, які бачили як до квартири приходили ріелтори з потенційними покупцями. В зазначеній квартирі Позивачка проживала з 1999 року, іншого житла вона не має, як не має іншого житла її недієздатний син, в інтересах якого вона буде звертатися з позовом за захистом порушених прав, визнання договору купівлі-продажу недійсним та поновлення у праві користування, вселення.

На даний час, саме за Відповідачем 1 ОСОБА_2 зареєстровано право власності на зазначену квартиру, що надає їй можливості до визнання судом договору купівлі-продажу недійсним, поновлення у праві користування зазначеною квартирою та вселення, розпорядитися нею на власний розсуд.

Розглянувши заяву про забезпечення позову в порядку, передбаченому ст. 153 ЦПК України, суд приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У відповідності з положеннями п.п. 2,3,4,10 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема шляхом заборони вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Положеннями ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV проведення реєстраційний дій зупиняється на підставі судового рішення про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили, або на підставі заяви власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного об`єкта нерухомого майна.

В заяві про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії, заявник та його представник посилаються на те, що заявник має намір звернутися з позовом про захист порушеного права, визнання договору купівлі-продажу недійсним, поновлення у праві користування житлом та вселення.

Таким чином, враховуючи предмет позову, з яким має намір звернутись заявник до суду, зважаючи на те, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі відчуження відповідачами вказаної квартири та вважає за необхідне забезпечити позов шляхом накладення заборони вчиняти дії, направлені на відчуження квартири.

Вирішуючи питання про необхідність застосування зустрічного забезпечення, суд виходить з того, що, на час вирішення клопотання про забезпечення позову, у суду відсутні будь-які відомості про існування визначених ч. 3 ст. 154 ЦПК України обставин, за наявності яких, суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення.

Керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , поданої представником заявника адвокатом Гудковою Т.А. про забезпечення позову, до подання позовної заяви задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку, зареєстровано за ОСОБА_2 .

У зв`язку забезпеченням позову зустрічне забезпечення по справі не застосовано.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя -О. О. Маньковська