№ провадження 4-с/646/36/2020
Справа № 646/3413/20
У Х В А Л А

03.11.2020 м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова

в складі: головуючого судді Янцовської Т.М.,

з участю секретаря Цмоканич У.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу № 646/3413/20 за скаргою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Дмитра Анатолійовича, заінтересована особа: ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:

Стягувач звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Д.А., посилаючись на те, що на примусовому виконанні у останнього з 17.07.2019 р. (ВП № 59581344) перебуває виконавчий лист № 2-1895/2010, виданий 25.11.2010 р. Червонозаводським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором № 014/1742/74/103131 від 17.09.2008 р. у розмірі - 573449,73 гривень. 30.07.2019 р. приватним виконавцем проведено опис нерухомого заставного майна боржника згідно договору іпотеки № 014/1742/74/103131/1 від 17.09.2008 р. 2-кімнатної квартири, загальною площею 48,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , про що винесено відповідну постанову. Також було встановлено, що за адресою місцезнаходження предмету іпотеки з 19.11.2010 р. зареєстрована неповнолітня донька боржника - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Через відсутність дій щодо звернення стягнення на предмет іпотеки заявник звернувся до приватного виконавця з клопотанням щодо здійснення подальших дій по виведенню предмету іпотеки на реалізацію, але 03.06.2020 р. на адресу стягувача надійшов лист-повідомлення приватного виконавця Бабенко Д.А. від 26.05.2020 р. про відмову у вчинені дій з посиланням на порушення законних прав неповнолітньої дитини боржника. Проте згідно з п. 3.1, 5.5. Договору іпотеки боржник гарантує, що до моменту укладання цього договору предмет іпотеки знаходиться у його власності, прав щодо нього у третіх осіб як в межах України так і за її межами не має, виключно на підставі письмової згоди Іпотекодержателя має право передавати предмет іпотеки (квартиру) в користування іншим особам. В даному випадку є встановлений факт зловживання боржником своїми процесуальними правами та обов`язками, створення штучних перешкод для належного виконання рішення суду шляхом реєстрації у предметі іпотеки своєї неповнолітньої дитини без згоди заявника. На момент укладання договору іпотеки неповнолітня донька боржника не була зареєстрована та не мала і не має на сьогодні право власності на предмет іпотеки, сам договір іпотеки до цього часу не оскаржений, є дійсним та законним. Всупереч наведеного приватним виконавцем Бабенко Д.А. допущено неправомірну бездіяльність, чим порушено принципи законності та обов`язковості виконання рішень, що призвело до порушення прав стягувача та невиконання рішення суду. В зв`язку з чим стягувач просить визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця в частині не проведення дій щодо визначення вартості майна боржника для його подальшої реалізації у виконавчому провадженні № 59581344; не здійснення дій по виведенню іпотечного майна на реалізацію шляхом проведення електронних торгів, та зобов`язати усунути зазначені порушені права стягувача.

Стягувач, боржник та приватний виконавець, належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Представник стягувача подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Приватний виконавець Бабенко Д.А. звернувся з заявою про розгляд справи за його відсутності, в поясненнях зазначив, що в арештованій квартирі АДРЕСА_2 , що є предметом іпотеки, зареєстрована неповнолітня дитина. Приватний виконавець звернувся до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради з запитом щодо надання дозволу на реалізацію вказаної квартири. Служба у справах дітей по Московському району за дорученням Департаменту розглянута запит приватного виконавця та листом від 20.05.2020 р. № 04-22/1460/20 відмовила у наданні дозволу на реалізацію арештованої квартири. Відповідно до п. 28 Розділу VIII «Порядок звернення стягнення на майно боржника» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. № 512/5 у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувану з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону. У боржника відсутні джерела доходів та відкриті рахунки у банківських установах, рухомого і нерухомого майна (крім іпотечної квартири), на яке можливо звернути стягнення, в нього немає. Грошові кошти на виконання судового рішення не стягувалися.

Боржник ОСОБА_1 у письмових поясненнях просив відмовити у задоволенні скарги, посилаючись на те, що скарга подана з порушенням ст. 449 ЦПК України, тобто з пропущеним строком подачі скарги. Поважних причин пропуску процесуального строку немає. Приватний виконавець Бабенко Д.А. не мав право 17.07.2019 р. приймати до виконання виконавчий лист 2-1895/2010, термін дії якого закінчився у 2013 році. Тобто виконавче провадження відкрито незаконно, всі подальші дії на виконання незаконного виконавчого провадження також є незаконними та підлягають скасуванню. Бездіяльність приватного виконавця по виконавчому листу № 2- 1895/2010 є правомірною, вчинена відповідно до Закону в межах його повноважень, він, як і державний виконавець, не мав право виходити за межі судового рішення та здійснювати примусове звернення стягнення на предмет іпотеки без відповідного рішення суду. Згідно п. 7 ст. 51 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки повинно здійснюватися виконавцем з урахуванням положень ЗУ «Про іпотеку», а згідно ст.ст. ЗЗ, 39 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виключно на підставі рішення суду. Такого рішення немає і ніколи не було.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності стягувача, боржника та приватного виконавця, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка зазначених осіб, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного.

Встановлено, що 25.11.2010 р. Червонозаводським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист у справі № 2-1895/2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором № 014/1742/74/103131 від 17.09.2008 р. в розмірі 573449,73 гривень.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенком Д.А. від 17.07.2019 р. відкрито виконавче провадження на підставі вищезазначеного виконавчого листа.

Постановою приватного виконавця від 30.07.2019 р. в межах виконавчого провадження № 59581344 накладено арешт на 2-кімнатну квартиру, загальною площею 48,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 17.09.2008 р. укладено іпотечний договір № 014/1742/74/103131/1, відповідно до умов якого іпотекодавець ( ОСОБА_1 ) передає іпотекодержателю (ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») в іпотеку нерухоме майно квартиру за вищезазначеною адресою. Пунктом 3.6 договору передбачено, що іпотекодавець гарантує, що протягом строку дії цього договору він зобов`язується не надавати права користування, не вселяти (не реєструвати) в жиле приміщення, що є предметом іпотеки, будь-яких осіб без попереднього надання іпотекодержателю аналогічної згоди на її виселення.

Згідно інформаційної довідки з реєстру територіальної громади м. Харкова від 25.07.2019 р. за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_3 та з 19.11.2010 р. ОСОБА_2 .

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 08.09.2010 р., вбачається, що ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» (№1404-VIII) гарантовано право сторін виконавчого провадження на оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби.

Статтею 12 Закону України «Про іпотеку» (чинної на момент укладення іпотечного договору) у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Стаття 33 вищенаведеного Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Отже, Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 закону): один судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); два позасудових: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Безпідставними є посилання стягувача на бездіяльність приватного виконавця щодо не проведення реалізації іпотечного майна, оскільки рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30.06.2010 р. стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором № 014/1742/74/103131 від 17.09.2008 р. в розмірі 573449,73 гривень. Рішення про звернення стягнення на іпотечне майно не приймалось, з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки стягувач в установленому законом порядку не звертався.Тому підстав, передбачених ст. 33 Закону України «Про іпотеку», для звернення стягнення на іпотечне майно приватний виконавець не мав.

Разом з тим, виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Розділом VII цього Закону визначається загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Серед іншого, відповідно до ст. 48 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Приватним виконавцем дотримано вимог щодо порядку звернення стягнення на майно боржника, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», що підтверджується постановою від 30.07.2019 р. про накладення арешту на майно в межах виконавчого провадження № 59581344.

Враховуючи ту обставину, що у квартирі, на яку накладено арешт, за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрована малолітня дитина, приватний виконавець звернувся з запитом до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо надання дозволу на реалізацію квартири, право користування якою має малолітня дитина, на що отримав заперечення Служби у справах дітей проти реалізації зазначеного майна.

Малолітня ОСОБА_2 набула право користування спірною квартирою як член сім`ї власника відповідно до статей 29, 405 ЦК України, статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», та зберігає це право до поки є членом сім`ї власника квартири.

Для здійснення будь-яких правочинів (в т.ч. реалізації об`єктів нерухомості), право власності чи користування на які належить неповнолітнім чи малолітнім встановлено спеціальний порядок - отримання дозволу органу опіки та піклування.

У пункті 28 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 визначено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2019 року в справі № 718/482/15-ц (провадження № 61-16089св19) та від 10 жовтня 2019 року в справі №751/15667/15-ц (провадження № 61-12151св19).

З матеріалів справи убачається, що такий дозвіл органу опіки та піклування на реалізацію об`єкту арештованого майна не надано.

Частиною 1 статті 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що дії приватного виконавця в рамках виконавчого провадження № 59581344 є правомірними, оскільки прийняті відповідно до закону, порушень прав стягувача не вбачається, а тому відсутні підстави для визнання бездіяльності неправомірною.

Суд вважає, що скаржником ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не пропущено строк для звернення зі скаргою, встановлений ч. 1 ст. 449 ЦПК України, та подано в десятиденний строк з дня, коли він дізнався про порушення свого права.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження» (№ 606-XIV), ст. ст. 259, 260, 450, 451 ЦПК України, ,-

у х в а л и в:

У задоволенні скарги Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Дмитра Анатолійовича, заінтересована особа: ОСОБА_1 відмовити.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 03.11.2020 р.

Суддя: Т.М. Янцовська