Провадження № 2/470/209/20
Справа № 470/593/20
05 листопада 2020 року смт. Березнегувате
Березнегуватський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого: судді Орлової С.Ф.,
за участю секретаря судового засідання Михалюк С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
03 вересня 2020 року року позивач звернувся до суду з відповідним позовом до відповідача у якому зазначив, що відповідач відповідно до підписаної заяви № б/н від 31 січня 2014 року, отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та Тарифами Банку, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Оскільки зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконала, станом на 11.08.2020 року в неї виникла заборгованість в сумі 154289 грн., 71 коп., частину якої в сумі 135102 грн. 58 коп. позивач просив стягнути на його користь та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102,00 грн.
Представник позивача Гребенюк О.С. (за довіреністю № 3084-К-Н-О) в судове засідання не з`явився, направив клопотання про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності та відзиву на позов від неї не надходило, тому суд визнає її неявку неповажною, та вважає можливим згідно ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного.
Судом встановлено, що відповідач та публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого є позивач, уклали кредитний договір у вигляді анкети-заяви № б/н від 31 січня 2014 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Відповідач підтвердила свою згоду на те, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с.10).
Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджено випискою по рахунку, з якої убачається що відповідач в день укладення кредитного договору зняла готівкою з кредитної картки 700 грн. (а.с.48). З 31 січня 2014 року відповідач отримала від позивача дві кредитні картки, строк дії останньої визначено до липня 2021 року (а.с.9).) З вказаної дати кредитний ліміт встановлювався банком лише один раз в сумі 800 грн., та був зменшений до 0,00 грн. 23 січня 2020 року (а.с.8).
Однак, отримавши грошові кошти по кредитному договору, відповідач не виконувала взятих на себе зобов`язань, не сплатила у встановлений строк суму основного боргу, а тому станом на 11 серпня 2020 року їй нараховано заборгованість у розмірі 154289 грн. 71 коп., з яких: 775 грн. 52 коп. - заборгованість за кредитом; 150878 грн. 44 коп. - заборгованість за відсотками; 2635 грн. 75 коп. заборгованість за пенею. Частину якої в сумі 135102 грн. 58 коп., яка складається з 775 грн. 52 коп. заборгованості за кредитом, 134327 грн. 06 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 31 січня 2014 року по 30 січня 2020 року позивач просив стягнути з відповідачки.
Суд вважає, що між сторонами мають місце цивільно-правові відносини із зобов`язального права по кредитному договору.
За статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 та ч.1 ст.1048 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За статтею 1055 ЦК України - кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно зі ст.1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою(штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяється на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У заяві позичальника про нарахування процентів, та пені не зазначено.
Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, просив, крім заборгованості за тілом кредиту, стягнути заборгованість за відсотками.
Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17 (постанова від 03 липня 2019 року).
Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками нарахованими за користування кредитними коштами в розмірі 134327 грн. 06 коп., не підлягають задоволенню у зв`язку з їх безпідставністю через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу, оскільки витяг з Умов та правил надання банківських послуг та тарифів, які викладений на банківському сайті та не підписані відповідачем, не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту, суд доходить наступного. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, та виписки по особовому рахунку, відповідач 31 січня 2014 року отримала надані банком кредитні кошти в сумі 700 грн., однак в подальшому не здійснила жодного платежу для погашення заборгованості перед банком, відповідно з відповідачки на користь банку підлягає стягненню у повному обсязі заборгованість за кредитом в сумі 775 грн. 52 коп.
З огляду на викладене, виходячи з вищенаведених норм діючого законодавства та встановлених по справі обставин, суд доходить висновку, про часткове задоволення позовних вимог позивача.
За правилами ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати підлягають відшкодуванню останньому, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.
Керуючись ст.ст.10, 13, 258, 263-265,268, 280-283 ЦПК України, суд,
Позовну заяву акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
У задоволенні інших вимог акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Березнегуватським районним судом Миколаївської області за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд- якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через суд першої інстанції шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення повного тексту рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

Позивач:Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» - адреса місцезнаходження юридичної особи індекс 01001 вул. Грушевського 1Д, м.Київ, .

Відповідач: ОСОБА_1 адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Суддя С.Ф.Орлова

Повне судове рішення складене 05 листопада 2020 року.