Провадження № 2/522/6773/20
УХВАЛА

про залишення позову без руху

03 листопада 2020 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду міста Одеси Домусчі Л.В., дослідивши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 23.10.2020 року надійшов позов ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності, а саме на земельну ділянку, площею 190 кв.м., спрямовану у бік двору житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , згідно плану.

Матеріали позову суддя отримала 26.10.2020 року.

Дослідивши матеріали позову, суд вважає, що позов не відповідає вимогам ст.ст. 175-177 ЦПК України.

У відповідності до ч.3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити, зокрема, зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

У відповідності до п.2 ч.1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Суд вбачає, що спір стосується земельної ділянки, площею 190 кв.м., спрямовану у бік двору житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 . Позивачем визначена ціна позову у сумі 84 080, 00 грн., між тим відповідних доказів щодо саме такої вартості спірного майна до позову не надано та необґрунтовано з чого виходив позивач, визначаючи саме таку ціну позову.

За подання даного позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840, 80 грн..

Положеннями ч.4 ст.177 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Як вказано у п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», пунктами 1 і 2 частини першої статті 80 ЦПК передбачено визначення ціни позову у позовах про стягнення грошових коштів та про визнання права власності на майно або витребування майна. Відповідні позовні заяви мають майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір».

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (ч. 1 ст. 4 Законом України «Про судовий збір»).

Згідно із Законом України «Про судовий збір», позовної заяви майнового характеру, яка подана, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем судовий збір справляється в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до положень ст. 6 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання позову майнового характеру, визначається із дійсної вартості спірного майна на день подання позову.

Суд вбачає, що позивачем сплачену судовий збір у розмірі 840, 80 грн., виходячи із ціни позову 84 080 грн..

Суддя враховує, що від правильності вирішення питання щодо визначення вартості спірного майна залежить визначення відповідності суми, сплаченого позивачем судового збору, розміру судового збору, визначеного чинним законодавством.

Отже, позивачу необхідно визначити надати належні докази на підтвердження визначеної ним ціни позову. Також у разі необхідності доплатити судовий збір, виходячи із дійсної вартості спірного майна на день подання позову.

Вищевикладене не дає підставу суду зробити висновок про належне оформлення позовної заяви у відповідності до ст.175, 177 ЦПК України.

Статтею 185 ЦПК України встановлено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Із урахуванням викладеного суд приходить до висновку про залишення позову без руху.

Практикою Європейського суду з прав людини (див. рішення у справі «Мельник проти України» (Melnyk v.Ukraine), заява № 23436/03, пункти 2223, від 28 березня 2006 року) встановлено, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг.

Норми, що регулюють правила подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

Вказані недоліки позову необхідно усунути позивачу шляхом подачі через канцелярію суду відповідної заяви із доказами на підтвердження визначеної нею ціни позову та доплати відповідної суми судового збору.

Керуючись ст.ст. 175-177, 185 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності - залишити без руху.

Встановити позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, для усунення недоліків.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху надіслати позивачу.

У разі не усунення зазначених недоліків у встановлений строк позовна заява вважатиметься неподаною та буде повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Домусчі Л.В.