Дата документу 13.02.2020
Справа № 334/5536/19
Провадження № 2/334/979/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Гнатюка О.М.,

за участю секретаря Алєйнікової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - філія Запорізького обласного управління АТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Представник АТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що 22 серпня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 був укладений договір про іпотечний кредит № 864-Ф, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 22000 дол. США зі сплатою 12,5 відсотків річних, з терміном остаточного погашення 20.08.2027 року.

У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань по договору, станом на 17.07.2019 року виникла заборгованість за кредитом у сумі 17790,16 дол. США та пені у розмірі 150412,66 грн.

У судове засідання представник позивача не з`явився, просив про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач надав суду відзив, відповідно до якого, позов не визнає, просить застосувати до позовних вимог строк позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, дослідивши докази по справі, дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог з таких підстав.

Судом встановлено, що 22 серпня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 був укладений договір про іпотечний кредит № 864-Ф, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 22000 дол. США зі сплатою 12,5 відсотків річних, з терміном остаточного погашення 20.08.2027 року.

Пунктом 3.4. Договору, передбачено право банку на дострокове стягнення всієї суми кредиту.

Вказане право було реалізоване позивачем 19.05.2014 року шляхом подання позову до Ленінського районного суду, щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за Договором в рахунок стягнення: заборгованості за кредитом - 14950,38 доларів США; заборгованості за відсотками - 615,82 доларів США; пені за прострочення відсотків - 11,31 долара США; пені за прострочення кредиту - 12,13 доларів США; 3% річних від простроченої суми відсотків по кредиту - 5,07 доларів США; 3% річних простроченої суми кредиту - 4,92 доларів США; суми простроченого боргу з урахуванням індексу інфляції - 83,80 доларів США. За вказаним позовом Ленінським районним судом м. Запоріжжя було прийнято рішення по справі № 334/4482/14-ц, яким позов задоволено.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов.

Дана норма закону відображена у Правовій позиції ВСУ від 9 листопада 2016 року у справі № 6-2251цс16, де зазначено, що пред`явлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності.

Пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, після подання позовної заяви про звернення стягнення на предмет іпотеки за Договором в рахунок стягнення заборгованості за кредитом до суду, тобто з 20.05.2014 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Висновок про правильне застосування норм матеріального права щодо позовної давності міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року в справі № 6-116цс13. Відповідно до цього висновку для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252, 255 ЦК України.

Банк у порядку позовного провадження звернувся до суду 31.07.2019 року, тобто поза межами встановленого ст. 257 ЦК України строку.

Відповідно до п. 1 ст. 32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою №14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

З огляду на викладене, та враховуючи заявлене представником відповідача клопотання про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд відмовляє також і у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, сплаченого при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 259, 263, 264, 265, 268, ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - філія Запорізького обласного управління АТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.М. Гнатюк