КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 757/45071/19-ц

провадження № 22-ц/824/11502/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівІванченка М.М., Шебуєвої В.А.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 лютого 2020 року /суддя Вовк С.В./

у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з вимогами про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку./а.с. 2-6/

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17 лютого 2020 року позовні вимоги залишено без задоволення. /а.с. 96-97/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, апелянт звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що нараховані кошти вона не отримала при звільнені, а відповідач не надав жодного документу, що підтвердив би факт повного розрахування з нею. Зазначає, що відповідач та суд першої інстанції посилається на причину не виконання вимог ст. 116 КзПП України, у зв`язку із форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили), чим фактично встановив факт існуючої заборгованості перед нею. Вказує, що довідка про відсутність депонованої заробітної плати, виданої самим відповідачем не має істотного значення для правильного вирішення вказаної справи. Крім того, зазначає, що висновок Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16.01.2018 року, наданий відповідачем, не є сертифікатом у розумінні ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні». Також, звертає увагу, що судом першої інстанції у спорах із такими самими обставинами, предметом спору, документами, запереченням приймаються рішення про задоволення позовних вимог

Відповідно до ухвали про відкриття апеляційного провадження від 03.09.2020 року, встановлено строк для подачі відзиву 15 днів з дня отримання ухвали.

Вказану ухвалу ПАТ «Українська залізниця» відповідно до зворотного повідомлення отримало 15.09.2020 року.

На адресу суду відзив було направлено поштою 23.10.2020 року.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не приймає відзив до уваги, у зв`язку із порушенням строків його подання та порушенням вимог ст. 187 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а судове рішення скасуванню з постановленням нового про часткове задоволення позовних вимог на підставі наступного.

Судом встановлено, що з 01.10.1996 року ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем. /а.с. 10/

Відповідно до наказу ПАТ «Українська залізниця» регіональної філії «Донецька залізниця» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» виробничого підрозділу Ясинуватське локомотивне депо № 16 від 21.07.2016 року, ОСОБА_1 встановлено надбавку за вислугу років з 01.10.2016 року 30%. /а.с. 25-26/

З 21.03.2017 згідно з наказом № 21 ІОЗ від 21.03.2017 у зв`язку з реорганізацією ДП «Донецька залізниця» продовжено дію безстрокового трудового договору ПАТ «Українська залізниця» регіональної філії «Донецька залізниця» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» на посаді техніка-лаборанта з окладом 3 895, 00 грн.

Наказом ПАТ «Українська залізниця» регіональної філії «Донецька залізниця» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» від 17 березня 2017 року № 236/ДНД, який видано відповідно до вищевказаного наказу, встановлено початок простою з 08-00 год. 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничого підрозділу «Інформаційно-обчислювальний центр». На весь період простою працівникам в табелі обліку використання робочого часу наказано проставляти літерний код «П». Оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи. /а.с. 29-30/

Наказом (розпорядженням) № 476/ДН-ос від 18.05.2017 року про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_1 звільнено 19.05.2017 року з роботи за угодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України. /а.с. 38/

Відповідно до довідки про доходи від 16.05.2018 року у період з березня 2017 року по травень 2017 року ОСОБА_1 нараховано всього 11 439, 30 грн., а саме: у березні - 3 836, 72 грн., у квітні - 1 809, 87 грн., у травні - 5 792, 71 грн. /а.с. 12, 14, 15, 16/

З довідки Форми ОК-7 про індивідуальні відомості про застраховану особу вбачається, що останні відрахування з місця роботи по ОСОБА_1 були у березні 2017 року. /а.с. 13/

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався нормами ст. 116 КЗпП України, відповідно до якої, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму; ст. 617 ЦК України, якою передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили; ст. 14-1 ЗУ «Про торгово-промислові палати в Україні», відповідно до якої, Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Встановивши, що з 15.03.2017 року припинено переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, у зв`язку із насильницьким захопленням українських підприємств, розташованих на території окремих районів Донецької та Луганської областей, що є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили), суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Так, відповідно до матеріалів справи, наказом (розпорядженням) № 476/ДН-ос від 18.05.2017 року про припинення трудового договору (контракту), ОСОБА_1 було звільнено 19.05.2017 року з роботи за угодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України. /а.с. 38/

Згідно даного наказу, підставою звільнення слугувала заява самої ОСОБА_1 від 17.05.2017 року.

Також, у наказі було зазначено, що ОСОБА_1 підлягає виплата компенсації за 24 дня відпустки, у неї немає не відпрацьованих днів, її звільнення узгоджено із профспілковою організацією, вихідна допомога не передбачена.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КзПП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 наказ про звільнення не оскаржувала, тобто фактично погодилась із ним у повному обсязі.

На підтвердження заявлених позовних вимог, ОСОБА_1 було надано до суду відомості і табелі робочого часу, розрахунки нарахованої заробітної плати, довідка про доходи, що не можуть бути належними та допустимими доказами по справі, так як не містять у собі підпису уповноважених посадових осіб, печатки організації. Відтак їх не можна вважати такими, що підтверджують наявність заборгованості по заробітній платі підприємства перед позивачем у зазначеному нею розмірі.

Згідно положень ст.ст. 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не звільняє позивача процесуального обов`язку доведення наявності права на отримання відповідних сум.

Таким чином, оскільки у наказі не було вказано, що ОСОБА_1 ПАТ «Українська залізниця» повинно виплатити при звільненні ще будь-який вид нарахованих їй коштів, колегія суддів доходить висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог щодо стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Разом з тим, як зазначено у наказі про звільнення ОСОБА_1 від 18.05.2017 року, ПАТ «Українська залізниця» при звільненні повинно було виплатити останній компенсацію за 24 дні відпустки.

Відповідно до виписки за формою ОК-7 з Пенсійного фонду України, сформованої 26.04.2019 року, за звітний місяць травень підприємство не подало відомостей про кількість днів страхового стажу та не сплатило страхових внесків по ОСОБА_1 /а.с. 13/

Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що у цій частині ПАТ «Українська залізниця» порушило права апелянта, оскільки відповідно до наявних у матеріалах справи доказах, не виплатило ОСОБА_1 належну їй компенсацію за 24 дні відпустки, що зазначені у наказі про звільнення від 18.05.2017 року, у зв`язку із чим у цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строку розрахунку при звільненні та вина власника. Згідно зі статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

Відповідно до Науково-правового висновку щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 24 липня 2017 року за № 2370/2/21-10.2 терористична загроза та загроза територіальної цілісності України, у тому числі територій міст: Донецьк, Горлівка, Єнакієве, Харцизьк, Ясинувата Ясинуватського району Донецької області, що супроводжується актами тероризму, для подолання яких направлене проведення в Донецькій та Луганській областях антитерористичної операції у 2014 році та станом на поточну дату заходи її проведення тривають є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання обов`язків сторонами, передбачених умовами трудового договору (контракту), законодавчими та іншими нормативними актами.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 09.04.2020 року у справі № 236/3822/18.

Зважаючи на те, що на момент звільнення позивача і дотепер існують обставини непереборної сили, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, що завдали збитків як підприємству в цілому, так і його працівникам, ПАТ «Українська залізниця» об`єктивно, з незалежних від нього причин, було позбавлено можливості виконати зобов`язання, передбачені законом щодо проведення з позивачем повного розрахунку при звільненні, а тому заборгованість за затримку виплати компенсації за невикористану відпустку з відповідача не стягується.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 лютого 2020 року - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 лютого 2020 року - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку - задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» /03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, / на користь ОСОБА_1 / АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 / компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 4 135, 20 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: