"29" жовтня 2020 р.
Провадження № 2/642/614/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді - Шрамко Л.Л.,

за участю секретаря - Бондаренко В.П.,

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача- Крячко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановив:

Позивач 5 вересня 2019 року звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальній сумі 68 568 грн. 12 коп.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 11 листопада 2019 року дана позовна заява передана за підсудністю до Ленінського районного суду м. Харкова, за місцем реєстрації відповідача.

10 лютого 2020 року справа надійшла до Ленінського районного суду м.Харкова.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 12 лютого 2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження.

В обґрунтування позову позивач вказує, що між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено кредитний договір б/н на підставі його заяви від 19.06.2012 року, за яким він отримав кредит в розмірі 11 700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У позові зазначено, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява позичальника разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», Тарифами банку, які викладені на сайті банку, тарифами складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом в заяві. У позові наголошується, що відповідач ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ «КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Відповідно до умов договору відповідач при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань по погашенню кредиту у нього виникла заборгованість, яка станом на 27.08.2019 року становить 68 568 грн. 12 коп., з яких: 25 421 грн. 15 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 17 368 грн. 41 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 21 305 грн. 51 коп. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 731 грн. 71 коп. -. нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 3 241 грн. 34 коп. штраф (процента складова).

2 березня 2020 року відповідач подав відзив на позовну заяву (а.с.51-55), в якому позов визнав частково, в розмірі кредитного ліміту у сумі 11 700 грн. В обґрунтування заперечень зазначив, що кредитний договір з позивачем не укладав, в заяві позичальника від 19.06.2012 не зазначена процентна ставка. Зобов`язань по сплаті процентів, штрафів, пені він не приймав. Вважає, що правові підстави для стягнення процентів, пені, штрафі та решта суми кредиту відсутні. Також просив застосувати строк позовної давності.

Ухвалою суду від 17 квітня 2020 року за клопотанням відповідача про витребування доказів у позивача витребувано відомості про зміни відсоткової ставки за Анкетою-заявою № б/н від 19.06.2012 року, підписаною між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 , а також посвідчені копії документів (рішень уповноваженого органу банку, додаткових угод між сторонами, повідомлень на адресу відповідача тощо), які підтверджують зазначені відомості; оригінал Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку від 19.06.2012 року, підписаної ОСОБА_2 ; оригінал Умов та правил надання банківських послуг і Правил користування платіжною карткою, підписаний ОСОБА_2

5 травня 20920 року позивач надав суду відповідь на відзив (а.с.80-86), в якому послався на викладені в позовній заяві обставини. Також зазначив, що строк позовної давності не пропущений, оскільки кредитна картка перевипущена, та діє до березня 2021 року, а до суду позивач звернувся 05.09.2019 року. Також позивач зазначив, що відповідач користувався кредитною карткою, що свідчить з наданих документів.

15 травня 2020 року представник відповідача ОСОБА_3 подав суду заперечення на відповідь на відзив (а.с.152-160), в якому просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, пославшись на обставини, викладені у відзиві на позов. Також послався на те, що з наданих позивачем доказів неможливо встановити точний зміст правовідносин сторін. Жодних підписаних відповідачем документів про отримання кредитної картки позивачем не надано. Також не доведено, що надані позивачем Умови та правила відповідають тим, на які є посилання у анкеті-заяві. Наданий позивачем витяг з Тарифів не стосується даного спору, оскільки в ньому зазначені більш пізні дати- 2013, 2014, 2015 р.р., тобто він складений пізніше ніж Анкета-заява від 19.06.2012 року, якою позивач обґрунтовує позовні вимоги. Крім того, згідно з наданих позивачем Умов та Правил датою укладення договору є дата отримання карти, зазначена в заяві, але в анкеті-заяві дата видачі карти не зазначена і взагалі такий пункт не передбачений. Також зазначив, що позивачем не надано первинних документів щодо руху кредитних коштів, а надані позивачем довідки та виписки не є первинними документами. Також зазначив, що доказів збільшення кредитного ліміту та фактичного отримання відповідачем вказаних в розрахунку заборгованості коштів позивачем не надано. Крім того, послався на те, що позивач включив в тіло кредиту нараховані проценти та нараховує проценти на проценти, за відсутності доказів правомірності та узгодження таких дій сторонами. Також зазначив, що неправомірним є і збільшення процентної ставки позивачем в односторонньому порядку. Також просив застосувати строк позовної давності, посилаючись на практику Великої Палати Верховного суду.

9 червня 2020 року позивач подав пояснення на заперечення (а.с.175- 185), в якому зазначив, що Закон України «Про захист прав споживачів» не поширюється на спірні правовідносини. Зазначив, що своїм підписом на Анкеті-заяві відповідач підтвердив укладення договору на умовах, зазначених в Умовах та Правилах. Факт використання кредитних коштів відповідачем підтверджено випискою з його рахунку, з якого вбачається, що він знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість і знову користувався кредитними коштами.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала, пославшись на доводи, викладені в позовній заяві, відповіді на відзив та письмових поясненнях.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 просив в позові відмовити, пославшись на недоведеність позовних вимог,

.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судовим розглядом встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що відповідач ОСОБА_2 19 червня 2012 року з метою отримання кредитної картки заповнив та підписав Анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 8).

Матеріали справи містять витяг з Умов та правил надання банківських послуг, а також Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які не підписані відповідачем (а.с.9-24).

З довідки позивача вбачається, що відповідачу були надані кредитні картки: № НОМЕР_1 , дата відкриття - 10.01.2013, терміном дії до 07/16, № 9531765 від 06.03.2014 терміном дії до 11/17, № НОМЕР_2 від 01.08.2017 строком дії до березня 2021 року (а.с.245). Отже, кредитна картка перевипускалась.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 27.08.2019 року становить 68 568 грн. 12 коп., з яких: 25 421 грн. 15 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 17 368 грн. 41 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 21 305 грн. 51 коп. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 731 грн. 71 коп. -. нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 3 241 грн. 34 коп. штраф (процента складова) (а.с.4-7).

Водночас, у заяві позичальника від 19 червня 2012 року не зазначена сума кредитного ліміту, процентна ставка, пеня та штраф.

Повноваження позивача щодо надання послуг кредитування підтверджуються відомостями, що містяться у витягу з ЄДРПОУ від 01 березня 2018 року, Банківській ліцензії № 22 від 05 жовтня 2011 року, Статуті Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", затвердженому постановою КМУ від 05 червня 2019 року №594 (а.с. 27-36)/

Суд, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.

Частиною першою статті 1054ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти

За змістом статей 525,526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до положень статей 610,611,625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Отже, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

З наданого розрахунку вбачається, що заборгованість відповідача станом на 27.08.2019 року за тілом кредиту становить 25 421 грн. 15 коп., та за простроченим тілом кредиту - 17 368 грн. 41 коп., а всього 42 789 грн. 56 коп.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за процентами, пеню та штрафи.

У Анкеті-заяві від 19 червня 2012 року базова процентна ставка за кредитом не визначена.

Крім того у Анкеті-заяві неможливо визначити, чи зазначені умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання та її розміру.

Відповідач заперечує, що ознайомлювався з Умовами та правилами надання банківських послуг, що додані до позовної заяви, з умовами та тарифами отримання кредитної картки «Універсальна».

Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження№ 14-131цс19).

Суд бере до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03 липня 2019 у справі № 342/180/17, оскільки спірні правовідносини та правовідносини, які були предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду, хоча і стосуються іншого відповідача, проте за характером є тотожними.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» було дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, зокрема, щодо порядку нарахування процентів за кредитним договором.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд приходить до висновку, що сплачені відповідачем грошові кошти Банк неправомірно відносив як на погашення кредиту, так і на погашення процентів, в той час як процента ставка, пеня та штраф договором не передбачені.

За таких обставин, суд вважає, що нарахування відсотків, пені, штрафу суперечить умовам договору, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Між тим, з виписки по рахунку вбачається, що відповідач фактично користувався кредитними коштами, поповнював рахунок, здійснював інші платежі та погашав заборгованість за кредитом.

Так, з матеріалів справи вбачається, що станом на 27.08.2019 року відповідач вносив на погашення заборгованості за кредитом грошові кошти, однак позивачем безпідставно було погашено за рахунок внесених коштів відсотки по кредиту у загальному розмірі 39 769 грн. 63 коп., та на погашення пені (штрафів), комісії 1 168 грн. 29 коп.

З матеріалів справи, а саме із розрахунку заборгованості, наданого Банком вбачається, що відсотки за кредитом та пеня (штрафи), комісійні погашалися за рахунок кредитних коштів, хоча матеріали справи не містять доказів того, що сторони дійшли домовленості щодо нарахування відсотків, пеня, штрафу, комісійних.

Враховуючи, що заборгованість відповідача станом на 27.08.2019 року за тілом кредиту становить 25 421 грн. 15 коп., та за простроченим тілом кредиту - 17 368 грн. 41 коп., а всього 42 789 грн. 56 коп., вказана заборгованість підлягає зменшенню на суму процентів 39 769 грн. 63 коп. та пені (штрафів), комісійних 1 168 грн. 29 коп.

Отже, стягненню з відповідача підлягає заборгованість у сумі 1 851 грн. 64 коп. ( 42789, 56 грн. 39769, 63 грн. 1 168, 29 грн.= 1 851, 64 грн.)

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1,6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи, що строк дії кредитної картки - до березня 2021 року, відповідач користувався карткою, оплачував за рахунок кредитних коштів товари та послуги, поповнював та знову використовував кредитні кошти, посилання представника відповідача на сплив позовної давності та відсутність підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту є необґрунтованим.

Згідно з ч.ч. 1,13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк» сплачено судовий збір у розмірі 1 921 грн. Позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволені частково, а саме на 2,7%.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 51 грн. 87 коп., пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. ст. 257, 264, 509, 525, 526, 530, 550, 589, 1054 ЦК України, ст.ст.89, 141, 209, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 19.06.2012 у розмірі 1 851 грн. 64 коп. (одну тисячу вісімсот п`ятдесят одну грн. 64 копійки).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» витрати по оплаті судового збору у розмірі 51 грн. 87 коп.(п`ятдесят одну грн. 87 копійок)

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Позивач - Акціонерне товариство Комерційного банку «ПРИВАТБАНК», місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-д, код ЄДРПОУ № 14360570, рахунок № НОМЕР_3 , МФО №305299).

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ),

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 29 жовтня 2020 року.

Суддя Л.Л. Шрамко