Дата документу 29.10.2020
Справа № 320/5007/19
Провадження № 2/937/307/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 жовтня 2020 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді: Іваненко О.В.,
за участю секретаря: Захарової І.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Мелітопольської міської ради Запорізької області, за участю третіх осіб: Органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради, Приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Земенкової Юлії Анатоліївни, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до Мелітопольської міської ради Запорізької області, за участю третіх осіб: Органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради, Приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Земенкової Юлії Анатоліївни, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування.
В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 . Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої входить житловий будинок АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_5 залишилися спадкоємці першої черги, вона дружина ОСОБА_1 та діти ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 . В установленому законом порядку вона подала до приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Земенкової Ю.А. заяву про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину. Проте, у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності на спадкове майно - житловий будинок АДРЕСА_1 , постановою приватного нотаріусу Мелітопольського нотаріального округу Земенковой Ю.А. від 01.04.2019 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з чим вони були змушені звернутися до суду. Тому вона просить суд визнати за нею ОСОБА_1 та її неповнолітнім сином ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 за кожним в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В судове засідання позивач ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 не з`явилася, але від її представника адвоката Бондар П.Ю. надійшла заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримуть в повному обсязі.
Представник відповідача - Мелітопольської міської ради Запорізької області - в судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справу за його відсутності, просить прийняти рішення суду по матеріалам, які містяться у справі.
Представник третьої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради - в судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справу за його відсутності, проти позову не заперечує.
Третя особа - Приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Земенкова Ю.А. - в судове засідання не з`явилася, від неї надійшла заява про розгляд справу за її відсутності, проти позову не заперечує.
Треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином поштовим повідомленням.
У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений своєї власності. Право приватної власності є непорушним.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Як встановлено в судовому засіданні, спадкодавець ОСОБА_5 є чоловіком позивача ОСОБА_1 та батьком неповнолітнього ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с.16,17)
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (а.с.15).
Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина до складу якої входить житловий будинок АДРЕСА_1 , який належав померлому на підставі договору купівлі-продажу від 05.03.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Зубовою А.О., зареєстрованого в реєстрі № 717 (а.с.41).
Згідно ч.1 ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Згідно ч.1 ст. 1222 ЦПК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах
Згідно ст. 1261 ЦПК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно вимог ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Згідно матеріалів справи та копії спадкової справи після смерті ОСОБА_5 , заведеної приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Земенковою Ю.А., судом встановлено, що спадщину прийняли шляхом надання відповідних заяв до нотаріальної контри спадкоємці першої черги діти померлого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , неповнолітній ОСОБА_2 та дружина померлого, ОСОБА_1 . Зі спадкової справи також вбачається, що спадкоємцям після смерті ОСОБА_5 видавалися свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно - земельні ділянки.
Згідно ч.1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.
Таким чином спадкоємці ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5 в рівних частках, по 1/4 частині житлового будинку АДРЕСА_1 .
Згідно постанови приватного нотаріус Мелітопольського нотаріального округу Земенковой Ю.А. від 01.04.2019 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю оригіналу документу, що підтверджує право власності померлого ОСОБА_5 (а.с.10).
Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно матеріалів справи, судом було встановлено, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06.02.2020р. у справі №320/4071/19 було визнано за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 право власності по 1/4 частині житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . Судове рішення набрало законної сили 19.03.2020р. (а.с.20).
Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином рішенням суду було встановлено, що частки спадкоємців ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в житловому будинку АДРЕСА_1 є рівними по 1/4 частині.
Відповідно до абзацу 3 частини другої ст.331 ЦК якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Згідно ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Згідно п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При розгляді справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Згідно п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно ч.1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Враховуючи викладене, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд дійшов до висновку про те, що позивач є спадкоємцем за законом, з заявою про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталася, на даний час вона у зв`язку із тим, що відсутній оригінал документа, що підтверджує право власності померлого ОСОБА_5 на будинок, а тому вона не має можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом, однак має бажання прийняти спадщину, проживала разом із спадкодавцем на день його смерті, тому суд вважає за необхідне визнати за позивачем ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 право власності на спадкове майно, а саме по 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 кожному в порядку спадкування за законом.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, не можна тлумачити як таке, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, а може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року, SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
На підставі вищевикладеного, та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 131, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 1216-1270 ЦК України, суд, Пленумом ВСУ, суд

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Мелітопольської міської ради Запорізької області, за участю третіх осіб: Органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради, Приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Земенкової Юлії Анатоліївни, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 (і.н. НОМЕР_4 ), яка мешкає: АДРЕСА_2 , право власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Визнати за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 (і.н. НОМЕР_5 ), який мешкає: АДРЕСА_2 , право власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Мелітопольського
міськрайонного суду О. В. Іваненко