Справа № 127/5815/20
Провадження № 22-ц/801/1446/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 рокуСправа № 127/5815/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинський В.П.,

суддів Голоти Л.О., Оніщука В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 червня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області про стягнення недорахованої заробітної плати, матеріальної допомоги на вирішення соціально - побутових питань, вихідної допомоги при звільненні, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області про стягнення недорахованої заробітної плати, матеріальної допомоги на вирішення соціально - побутових питань, вихідної допомоги при звільненні, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що 01 вересня 2011 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу на посаду завідувача контрольно - ревізійного відділу виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (наказ від 01.09.2011 року № 56-ОС). Наказом останнього від 31.10.2013 року № 104-ОС «Про переведення працівників виконавчої дирекції» її переведено на посаду начальника контрольно - ревізійного відділу та встановлено посадовий оклад з надбавками за високі досягнення у праці та стаж роботи в органах Фонду і інтенсивність праці відповідно 2568,00 грн., 50 %, 10%, 10%. З жовтня 2016 року щомісячна надбавка за вислугу років в залежності від стажу роботи відповідно до положення Про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду затвердженого постановою правління Фонду від 27.12.2003 року № 127 із змінами і доповненнями встановлено 20% до посадового окладу.

31.07.2017 року наказом Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 31.07.2017 року № 397 ОСОБА_1 звільнено з посади начальника контрольно - ревізійного відділу 31.07.2017 року у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці, п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області № 62-к/т від 15.02.2018 року ОСОБА_1 поновлена на роботу на посаду начальника контрольно - ревізійного відділу до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на підставі постанови Апеляційного суду Вінницької області від 15.02.2018 року по справі № 127/20184/17.

Наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області від 17.05.2018 року № 121-к/тр ОСОБА_1 звільнено з посади начальника контрольно - ревізійного відділу 17.05.2018 року у зв`язку із скороченням штату та чисельності працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Розрахунок проведений відповідачем всіх сум, що належать при звільненні визначений останнім в сумі 4471,88грн., в тому числі вихідна допомога - 2632,20 грн., довідка № 1-34 від 22.05.2018 року та розрахований відповідачем з посадового окладу 2568,00 грн. розмір якого відповідач визначає у своєму наказі від 15.02.2018 року № 62-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » з 31.07.2017 року на посаду начальника контрольно - ревізійного відділу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області з якої позивача було незаконно звільнено 31.07.2017 року, що доведено рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06.12.2017 року та постановою Апеляційного суду Вінницької області від 15.02.2018 року по справі № 127/20184/17, чим погіршує та позбавляє позивача права не тільки на належні та гарантовані їй умови оплати праці (складові фонду оплати праці), встановлені на 31.07.2017 року наказом від 31.10.2013 року № 104-ОС у відповідності до положення про умови оплати стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (постанова правління Фонду від 25.12.2003 року №127 із змінами та доповненнями), а саме щомісячна надбавка за вислугу років - 20% до посадового окладу, щомісячна надбавка за високі досягнення у праці - 50% до посадового окладу, доплата за контрольно - ревізійну службу (інтенсивність праці)-10% до посадового окладу, але і на ті які є чинними у відповідача на дату поновлення.

Відповідач в наказі від 15.02.2018 року № 62-к про поновлення ОСОБА_1 на роботі залишає умови оплати праці на рівні посади яку позивач обіймала до першого звільнення, проте безпідставно позбавляє її права на отримання уже належно встановлених та гарантованих складових фонду оплати праці які додатково становлять 2054, 40грн. (1284,00 грн. (50%) + 513,60 грн. (20%) +256,80 грн. (10%)) не нараховує прямо передбачену ст. 95 КЗпП України та ст. 33 ЗУ від 24.03.1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» індексацію з/п у лютому та травні 2018 року яка становить відповідно 2200, 74 грн. (коефіцієнт індексації 124,9%) і 2334, 65 грн. (коефіцієнт індексації 132,5%) та не включає їх при нарахуванні заробітної плати з відпрацьованих робочих днів 21.02.2018 року та 17.05.2018 року та відповідно при нарахуванні вихідної допомоги при звільненні.

За таких обставин заробітна плата за один відпрацьований день у лютому 2018р. становить 341,16 грн. (6823,144- грн.(2568,00 грн.+1284,0 грн. +513,6 грн. + 256,80грн+ 2200,74 грн.)/20дн. ) та за один відпрацьований день у травні 2018р. - 331,29 грн. (6957,05 грн.(2568,0 грн. + 1284,0 грн. +513,6 грн. + 256,80грн+ 2334,65 грн.)/21дн. ), а враховуючи що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 липня 2018 року у цивільній справі №127/5418/18 «Про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі з урахуванням коефіцієнта підвищення посадових окладів» якими визначено що коригуванню з урахуванням коефіцієнта підвищення (4,128) підлягає заробітна плата з 01.01.2018 року, заробітна плата позивачки за один відпрацьований день у лютому 2018р. становить 1408,30грн. (341,16грн.* 4,128) проти нарахованої відповідачем 128,4 грн. та за один відпрацьований день у травні 2018р. - 1367,56грн. (331,29 грн.* 4,128) проти нарахованої відповідачем 122,29 грн. За таких обставин недонарахована та невиплачена відповідачем при-звільненні заробітна плата за 2 відпрацьованих дні становить 2525,16 грн.( 1408,30грн.+1367,56грн.) - (128,4 грн. +122,29грн.)

Крім того позивачем 7 травня 2018року було надано відповідачу заява на виплату їй матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань №1-В. У день звільнення 17.05.2018р. виплата матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань не проведена. Вважає, що невиплачена відповідачем при звільнені матеріальна допомога на вирішення соціально - побутових питань становить 10600 грн.

Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток ОСОБА_1 за весь час затримки відповідачем належних при звільненні виплат розраховується виходячи із середньоденної заробітної плати, яка становить 1408,30 грн.

Виходячи з викладеного, середньоденна заробітна плата позивачки складає 1408,30 грн. (ЗП за фактично відпрацьовані дні у січні 2018 року - 0 грн. +ЗП за фактично відпрацьовані дні у лютому 2018 року - 1408,30 грн.) : 1 (кількість фактично відпрацьованих днів за січень - лютий 2018 року), а середньомісячна заробітна плата для розрахунку вихідної допомоги становить 28 870,15 грн. (1408,30 грн.* 20,5 (41/2)) проти нарахованої відповідачем 2632,20 грн.

Розмір спричиненої моральної шкоди внаслідок порушення відповідачем (роботодавцем) законодавства про працю, значної тривалості та всебічності порушення відповідачем трудового законодавства та законодавства про оплату праці ОСОБА_1 визначає в розмірі 10 мінімальних заробітних плат, яка становить 47 230,00 грн.

За таких обставин просила суд, з урахуванням уточнених позовних вимог стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування Вінницької області на користь ОСОБА_1 недораховану та невиплачену при звільненні заробітну плату в сумі 3525,16 грн., матеріальну допомогу на вирішення соціально - побутових питань в сумі 29921,81 грн., недораховану вихідну допомогу при звільненні в сумі 26237,95 грн., компенсацію за несвоєчасну виплату всіх належних при звільнення виплат в сумі 21823,73грн., середній заробіток а весь час затримки належних при звільненні виплат з дня наступного за звільненням, виходячи із середнього заробітку - 1408, 30 грн., а також заподіяну моральну шкоду в розмірі 47230, 00 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 червня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування Вінницької області на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 2525,16 грн.

Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування Вінницької області на користь ОСОБА_1 невиплачену при звільненні матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань в розмірі 10 600 грн.

Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування Вінницької області на користь ОСОБА_1 заборгованість по вихідній допомозі при звільненні в розмірі 26 237,95 грн.

Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування Вінницької області на користь ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасну виплату всіх належних при звільненні виплат в розмірі 21823,73 грн. з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів і зборів.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині присудження ОСОБА_1 виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування Вінницької області на користь держави судовий збір в розмірі 3 363,20 грн.

В решті позову - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила оскаржуване рішення в частині відмови позовних вимог скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Також не погодилось з рішенням суду першої інстанції Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування Вінницької області та подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просило оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

На апеляційні скарги відзивів не надходило.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування Вінницької області підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_1 виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що 01 вересня 2011року ОСОБА_1 була прийнята на роботу на посаду завідувача контрольно - ревізійного відділу виконавчої дирекції Вінницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності(наказ від 01.09.2011 року № 56-ОС) (а.с.6).

Наказом Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 31.10.2013 року № 104-ОС «Про переведення працівників виконавчої дирекції» ОСОБА_1 переведено на посаду начальника контрольно - ревізійного відділу та встановлено посадовий оклад з надбавками за високі досягнення у праці та стаж роботи в органах Фонду і інтенсивність праці відповідно 2568,00 грн., 50 %, 10%, 10% (а.с.7-8).

З жовтня 2016 року щомісячна надбавка за вислугу років в залежності від стажу роботи відповідно до положення Про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду затвердженого постановою правління Фонду від 25.12.2003 року № 127 із змінами і доповненнями встановлено 20% до посадового окладу (а.с.37-40).

31.07.2017 року наказом Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 31.07.2017 року № 397 ОСОБА_1 звільнено з посади начальника контрольно - ревізійного відділу 31.07.2017 року у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці, п.6 ст. 36 КЗпП України (а.с.9).

Наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області № 62-к/т від 15.02.2018 року ОСОБА_1 поновлена на роботу на посаду начальника контрольно - ревізійного відділу до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на підставі постанови Апеляційного суд Вінницької області від 15.02.2018 року по справ № 127/20184/17 (а.с.10).

Наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області від 17.05.2018 року № 121-к/тр ОСОБА_1 звільнено з посади начальника контрольно - ревізійного відділу 17.05.2018 року у зв`язку із скороченням штату та чисельності працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.11).

Розрахунок проведений відповідачем всіх сум, що належать при звільненні визначений останнім в сумі 4471, 88грн. в тому числі вихідна допомога - 2632,20 грн., довідка № 1-34 від 22.05.2018 року (а.с.12).

Розмір посадового окладу - 2568,00 грн. визначено у наказі від 15.02.2018 року № 62-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » з 31.07.2017 року на посаду начальника контрольно - ревізійного відділу до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області (а.с.10).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 липня 2018 року у цивільній справі №127/5418/18 залишеним без змін постановою Апеляційного суду Вінницької області від 14 вересня 2018 року виконання яких ухвалено ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31.07.2019 року по справі №127/5418/18 «Про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі з урахуванням коефіцієнта підвищення посадових окладів» якими визначено що коригуванню з урахуванням коефіцієнта підвищення (4,128) підлягає заробітна плата з 01.01.2018 року (а.с.49-58).

ОСОБА_1 07.05.2018 року було надана відповідачу заява на виплату їй матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань №1-В (а.с.41).

У день звільнення 17.05.2018р. виплата матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань не проведена.

ОСОБА_1 у заяві - зверненні від 23.05.2018року №1403 звернулась до відповідача щодо виплати їй матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань (а.с.27) на що відповідачем повідомлено що «...питання виплати було відкладено до моменту отримання всіма працівниками управління матеріальних допомог на оздоровлення» (а.с.28).

Відповідно до п. 6.1 розділу VI Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України від 10.10.2017 №52, п. 5.6 розділу 5 колективного договору управління, зареєстрованого департаментом соціальної політики 27.04.2018р № 155 працівникам Фонду надається матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань в розмірі не більше середньомісячної заробітної плати, але не менше посадового (місячного) окладу.

Відповідно до п. 6.2 зазначеного Положення рішення про надання матеріальної допомоги на підставі заяви працівника та клопотання керівника відповідного структурного підрозділу приймають:

Директор виконавчої дирекції Фонду - працівникам виконавчої дирекції Фонду, начальникам управлінь.

Начальники управлінь - заступникам начальникам управлінь, працівникам відповідних управлінь, начальникам відділень, їх заступникам, працівникам відповідних відділень.

Відповідно до п. 6.5 Виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань , передбачених пунктом 6,1 цього Положення, здійснюється в межах затверджених видатків на оплату праці працівників виконавчої дирекції Фонду та її робочих органів. (а.с.30-36,42-48).

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведені позовні вимоги щодо стягнення невиплаченої заробітної плати, вихідної допомоги та допомоги на вирішення соціально-побутових питань, а вимоги щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки належних при звільненні виплат та відшкодування моральної шкоди обмежені трьохмісячним строком для звернення до суду, а тому судом першої інстанції в задоволенні цих вимог відмовлено.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи , організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до змісту статті 2 Закону України «Про оплату праці» у структуру заробітної плати входить основна заробітна плата, додаткова заробітна плата (це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій) та інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Статтею 5 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на державному рівні; галузевих, регіональних угод; колективних договорів, трудових договорів

Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами

Пленум Верховного Суду України у пунктах 7, 8 постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року за № 13 роз`яснив, що оскільки відповідно до ст.97 КЗпП форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження й розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно в колективному договорі, а у випадку, коли його не укладено, - власником або уповноваженим ним органом за погодженням із профспілковим органом, що представляє інтереси більшості працівників, або, за його відсутності, - з іншим органом, уповноваженим на представництво трудовим колективом, з урахуванням загальних положень законодавства про оплату праці, суд у разі вирішення спорів з цих питань має з`ясовувати, чи були і як саме вони врегульовані у зазначеному порядку та чи було при цьому додержано норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною й галузевою (регіональною) угодами. При їх недодержанні застосовуються відповідно норми і гарантії, передбачені законодавством, генеральною, галузевою (регіональною) угодами.

При вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами.

Так суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги стягнув з управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 2525,16 грн., при цьому розмір заборгованої заробітної плати встановив виходячи з посадового окладу в розмірі 2568 грн. (розмір посадового окладу з яким поновлено ОСОБА_1 на роботі відповідно наказу Фонду від 15.02.2018 року) та відповідних надбавок, які, як вважав, безпідставно не були нараховані, а саме надбавки за вислугу років в розмірі 20 %, надбавки за високі досягнення у праці в розмірі 50 %, надбавки за інтенсивність праці 10 %. Зазначені надбавки встановлені наказом від 31.10.2013 року №104-ОС у відповідності до положення про умови оплати стимулювання працівників Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (Постанова правління Фонду від 25.12.2003 року № 127 із змінами та доповненнями). При цьому розмір заборгованості також було визначено з урахуванням коефіцієнтів індексації та коефіцієнта підвищення посадових окладів.

Крім цього з Фонду соціального страхування на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість по вихідній допомозі при звільненні в розмірі 26 237,95 грн., та невиплачену при звільненні матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань в розмірі 10600 грн.

Визначаючи розмір допомоги на вирішення соціально-побутових питань, суд виходив вже не із посадового окладу 2 568 грн, а із посадового окладу розмір якого складає 10600 гривень, при цьому зазначив, що вказівка в наказі про поновлення на роботі на розмір посадового окладу 2 568 грн. не має правового значення для визначення посадового окладу, як розміру матеріальної допомоги у травні 2018 року, т.я. зазначений посадовий оклад застосовується з дня поновлення на роботі 31.07.2017 року, а з 1 січня 2018 року мало місце підвищення посадового окладу за посадою позивача до 10600 грн.

Таким чином суд першої інстанції, визначаючи розмір заборгованості по заробітній платі, виходив з розміру посадового окладу в сумі 2 568 грн, а визначаючи розмір допомоги на вирішення соціально-побутових питань виходив з розміру посадового окладу розміром 10600 грн. При цьому як розмір заборгованості по заробітній плата так і розмір матеріальної допомоги визначався за один і той же період.

Так Положення № 127, на підставі якого позивачка ОСОБА_1 ставить вимоги щодо стягнення недонарахованої заробітної плати, визначало умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Однак згідно п. 4 розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» Фонд соціального страхування України утворюється шляхом злиття Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Відповідно до п. 9 зазначеного розділу нормативно-правові та розпорядчі акти Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності діють до затвердження відповідних актів Фондом соціального страхування України.

ОСОБА_1 поновлено на роботі в Фонді соціального страхування України 15.02.2018 року. Постановою правління Фонду соціального страхування України від 10.10.2017 року було затверджено Положення № 52 Про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України, яке було введено в дію з 01 січня 2018 року. ОСОБА_1 ставить питання щодо невірно нарахованої заробітної плати за період роботи з 15.02.2018 р. по 17.05.2018 р. Отже у суду першої інстанції не було підстав для визначення розміру недонарахованої заробітної плати виходячи з Положення № 127, яке станом на день поновлення ОСОБА_1 втратило чинність.

Положенням № 52 не передбачено таких видів надбавок як надбавка за високі досягнення у праці 50 % та надбавку за інтенсивність праці 10 %, крім того змінено порядок визначення надбавки за вислугу років, а саме за стаж роботи від 5 до 7 років - 15 %, судом першої інстанції застосовано 20 %.

Також судом першої інстанції при визначенні розміру недонарахованої заробітної плати було безпідставно застосовано коригування заробітної плати на коефіцієнт підвищення посадових окладів 4.128, оскільки в даному випадку спір іде про стягнення недоплаченої заробітної плати за фактично відпрацьований період, а Порядок обчислення середньої заробітної плати, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, відповідно і до якого застосовано коригування на коефіцієнт підвищення посадових окладів, застосовується для обрахунку середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Разом з тим суд першої інстанції безпідставно стягнув матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань, вихідну допомогу та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки дані виплати не належать до структури заробітної плати, тобто не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи іншою компенсаційною виплатою, що входить до такої структури. Таким чином суд першої інстанції, дійшовши висновку про те, що в цій частині позовні вимоги обґрунтовані, мав би застосувати положення ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України, а саме застосувати строк позовної давності, однак цього не зробив. Крім того колегія суддів апеляційного суду не погоджується саме з висновком суду першої інстанції щодо стягнення допомоги на вирішення соціально-побутових питань, оскільки відповідно до пунктів 6.1,6.2 та 6,5 Положення № 52 матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань працівникам Фонду соціального страхування України надається в розмірі не більше середньомісячної заробітної плати, але не менше посадового окладу. Рішення про надання матеріальної допомоги на підставі заяви працівника та клопотання керівника відповідного структурного підрозділу приймають начальники управлінь - працівникам відповідних управлінь, начальникам відділень, їх заступникам, працівникам відповідних відділень.

Рішення про надання матеріальної допомоги ОСОБА_1 прийняте не було, а тому підстав для задоволення позовних вимог в цій частині також не було.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог про стягнення недонарахованої та невиплаченої заробітної плати не підлягають і задоволенню позовні вимоги щодо стягнення заподіяної моральної шкоди.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зважаючи на викладене, апеляційна скарга Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області підлягає задоволенню, в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 слід відмовити. З урахуванням цього рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 червня 2020 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області задовольнити.

В задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 червня 2020 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області про стягнення недорахованої заробітної плати, матеріальної допомоги на вирішення соціально - побутових питань, вихідної допомоги при звільненні, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області 1626,26 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

В.В. Оніщук