КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 листопада 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Іванової І.В., Сліпченка О.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Груз», третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року до суду надійшов позов ОСОБА_1 до відповідача ТОВ «Груз», третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до якого просила суд стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування причинених збитків суму в розмірі 55447,45 грн., а також судові витрати, пов`язані із отриманням правової допомоги в сумі 7500,00 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 06.07.2016 року ОСОБА_2 , перебуваючи на посаді водія ТОВ «Груз» виконуючи свої посадові обов`язки, та керуючи автомобілем «Рено» д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Києві по вул. Заболотного вчинив дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої було пошкоджено автомобіль «Пежо» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням позивача. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 05.08.2016 року, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні зазначеної аварії. Про вказану подію було повідомлено ПрАТ «СК «Перша», де була застрахована цивільна відповідальність власника автомобіля «Рено» д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 .. Відповідно до висновку про оцінку збитків від 19.08.2016 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Пежо» д.н.з. НОМЕР_2 склала суму в розмірі 121506,20 грн., а вартість матеріального збитку - 81345,38 грн.. Позивачем було здійснено фактичний ремонт автомобіля на суму 104690,00 грн., яка була сплачена позивачем в повному обсязі. 04.10.2016 року позивачу було сплачено ПрАТ «СК «Перша» страхове відшкодування в сумі 49242,55 грн., а тому невідшкодованою залишилась сума в розмірі 55447,45 грн. (104690,00 грн. - 49242,55 грн.). З огляду на те, що відповідач та третя особа відмовились добровільно відшкодувати решту завданих збитків, позивач вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав з даним позовом до відповідача, оскільки, на час дорожньо-транспортної пригоди винуватець аварії працював в товаристві та виконував свої трудові обов`язки.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 25 червня 2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Груз», третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, і неправильне застосування судом норм матеріального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вказує, що сумніви суду першої інстанції щодо недоведеності факту виконання роботи абсолютно безпідставні і є нічим іншим ніж припущенням. Також зазначає, що в матеріалах справи є докази щодо перебування третьої особи та відповідача у трудових відносинах, і заперечень з цього від сторін не надходило.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу, у встановлений апеляційним судом строк, не надав.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що стороною позивача не доведено те, що третя особа перебувала у трудових відносинах із відповідачем в розумінні трудового закону, а тому між позивачем та третьою особою виникло деліктне зобов`язання, за яким саме на останнього слід покласти обов`язок по відшкодуванню шкоди, як на особу, яка таку шкоду завдала, однак, будь-яких вимог до винуватця ДТП позивачем пред`явлено не було, а суд, в силу вимог цивільного процесуального закону, позбавлений можливості вийти за межі пред`явлених позовних вимог та/або залучити до участі у справі співвідповідача та/або замінити на належного відповідача. Крім того, що в ході розгляду справи не знайшло свого об`єктивного підтвердження факт наявності трудових відносин між відповідачем та третьою особою, який є винуватцем ДТП, останнього, до участі у справі в якості співвідповідача залучено не було та будь-яких вимог до нього позивачем пред`явлено не було, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог до відповідача ТОВ «Груз» слід відмовити, оскільки, досліджені докази свідчать про те, що залучене в якості відповідача ТОВ «Груз» не є належним відповідачем у даному спорі, а відтак вимоги до вказаного товариства є безпідставними та недоведеними.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно доч. 1 та 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК Україниюридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров`ю у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК). Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК).

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Встановлено, що 06.07.2016 року о 12 годині 50 хвилин в м. Києві по вул. Заболотного ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Рено» д.н.з. НОМЕР_1 , порушив вимоги ПДР України та здійснив зіткнення з автомобілем «Пежо» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_1 ..

В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 05.08.2016 року у справі № 752/11290/16-п, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні зазначеної аварії та призначено стягнення у виді штрафу.

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 29.07.2016 року у справі № 752/11365/16-п, провадження у справі відносно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП було закрито, в зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Про вказану подію повідомлено ПрАТ «СК «Перша», де на підставі полісу № АІ9096426, застрахована цивільна відповідальність власника автомобіля «Рено» д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 ..

Відповідно до висновку ТОВ «Асистуюча компанія «Укравтоекспертиза» про оцінку збитків від 19.08.2016 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Пежо» д.н.з. НОМЕР_2 склала суму в розмірі 121506,20 грн., а вартість матеріального збитку - 81345,38 грн..

Позивачем здійснено фактичний ремонт автомобіля «Пежо» д.н.з. НОМЕР_2 на суму 104690,00 грн., яка була сплачена позивачем в повному обсязі, про що свідчить копія акту виконаних робіт № 26 від 02.03.2018 року та копія квитанції від 02.03.2018 року.

04.10.2016 року позивачу сплачено ПрАТ «СК «Перша» страхове відшкодування в сумі 49242,55 грн..

Встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 06.07.2016 року АПІ №235691 ОСОБА_2 працює в ТОВ "ГРУЗ", і транспортний засіб на якому скоєно ДТП також належить на праві власності ТОВ "Груз" (а.с. 29).

З копії зворотної схеми ДТП також встановлено, що автомобіль «Рено» д.н.з. НОМЕР_1 належить ТОВ "Груз" (а.с. 31.)

Також встановлено, що позивачу не відшкодована шкода в розмірі 55447,45грн., що підтверджується матеріалами справи (а.с. 18-28).

В матеріалах справи наявні повідомлення, відповідно до, яких відповідач неодноразово повідомлявся про розгляд зазначеної справи, про що свідчать зворотні поштові повідомлення про отримання кореспонденції разом з цим, відповідач жодних заперечень або пояснень щодо спростування факту перебування третьої особи у трудових відносинах з відповідачам не надав.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що надані позивачем докази не є доказами дійсного перебування відповідача ОСОБА_2 в трудових відносинах із ТОВ «Груз» та вчинення аварії в ході виконання трудових обов`язків.

Відтак, враховуючи наявні в матеріалах справи докази та те, що ці докази відповідачем спростовані не були, суд апеляційної інстанції вважає, що особа, яка завдала шкоди, зобов`язана відшкодувати потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується роботодавцем. Крім того, визначаючи розмір завданої шкоди суд керується фактично понесиними витрптими позивача, які вона оплатила на відновлення пошкодженого транспотроного засобу, які є належними та допустими доказоми.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у справі №201/10191/17.

З урахуванням викладеного з відповідача на користь позивача підлягає стягненню відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 55447,45 грн..

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача було порушено відповідачем.

При вирішенні даного спору суд першої інстанції мав виходити із того, що відповідно до положень ст.ст. 1172, 1194 ЦК України позивачем доведено факт завдання шкоди саме з вини відповідача, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, а також перебування винної особи у трудових відносинах з відповідачем.

Стосовно вимоги позивача про стягнення судових витрат, апеляційний суд доходить наступного.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України від «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України від «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Відповідно до ст. 19 Закону України від «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; 4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; 5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; 7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ; 8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань.

Аналогічні висновки зазначені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 листопада 2019 у справі №9901/264/19.

Судом встановлено, що відповідно до Угоди про надання правової допомоги від 25.07.2016 року адвокат Лукашенко С.П. та ОСОБА_1 уклали угоду про те, що адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу ОСОБА_1 щодо захисту її інтересів по факту ДТП за участю автомобіля Пежо НОМЕР_2 , що мала місце 06.07.2016 року у тому числі здійснювати захисту її інтересів у якості представника (а.с. 32-33).

З урахуванням того, що позивач надав належні докази щодо підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, тому вимога про стягнення витрат на правову допомогу є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Таким чином, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції в цій частині ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, що полягало у невірному тлумаченні закону, і підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог відповідно до ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 червня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Груз», третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Груз» (Індетифікаційний код ЮО: 32215205; юридична адреса: місто Запоріжжя, вулиця Ладозька, будинок 12, квартира 254) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) матеріальну шкоду у розмірі 55447,45 гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Груз» (Індетифікаційний код ЮО: 32215205; юридична адреса: місто Запоріжжя, вулиця Ладозька, будинок 12, квартира 254) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 )судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7500,00 гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Груз» (Індетифікаційний код ЮО: 32215205; юридична адреса: місто Запоріжжя, вулиця Ладозька, будинок 12, квартира 254) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921,00 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «03» листопада 2020 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіІ.В. Іванова
О.І. Сліпченко