Постанова

Іменем України

21 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 2-2217/10

провадження № 61-4421св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

заявник (стягувач) - акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»,

боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

особа, яка подала апеляційну і касаційну скарги, - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт»

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, у складі судді Шевчук Ю. В., від 27 березня 2019 року про відмову у здійсненні процесуального правонаступництва та заміну стягувача у виконавчих листах та постанову Одеського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П., Погорєлової С. О., від 21 січня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2010 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - АТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення коштів за кредитним договором.

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 жовтня 2010 року позов АТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь

АТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції

АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором

№ 014/2-0-1/08-068 від 05 березня 2008 року у розмірі 914 302, 28 грн,

1 700 грн судового збору та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 жовтня 2010 року набрало законної сили.

Короткий зміст заяви про здійснення процесуального правонаступництва та заміну стягувача у виконавчих листах

В серпні 2018 року представник АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із заявою, в якій просив здійснити процесуальне правонаступництво із АТ «Райффайзен Банк Аваль» на товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» (далі - ТОВ «ФК «Форінт») та замінити стягувача у виконавчих листах, виданих у справі № 2-2217/2010.

Заява мотивована тим, що 11 квітня 2018 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ФК «Форінт» укладено договір, згідно умов якого

АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило ТОВ «ФК «Форінт» право вимоги за кредитним договором № 014/2-0-1/08-068 від 05 березня 2008 року, в обсязі та на умовах, що існуватимуть на дату відступлення прав вимоги, а набувач сплатив кредитору їх вартість.

Крім того, 11 квітня 2018 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ФК «Форінт» укладено договір відступлення прав за договором поруки, у зв`язку з укладенням якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» передало, а ТОВ «ФК «Форінт» прийняло права за договором поруки № 014/2-0-1/08-068/1 від 05 березня 2008 року, укладеним з ОСОБА_2 .

Посилаючись на те, що АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ФК «Форінт» в повному обсязі виконані зобов`язання, що випливають із зазначених договорів відступлення прав вимог, а отже АТ «Райффайзен Банк Аваль» перестало бути стороною кредитного договору та всіх забезпечувальних правочинів за ним, на підставі статей 512, 514, 516 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» та статей 55, 442 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), заявник просив суд здійснити процесуальне правонаступництво позивача з АТ «Райффайзен Банк Аваль» на ТОВ «ФК «Форінт» та замінити стягувача АТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника ТОВ «ФК «Форінт» у виконавчих листах № 2-2217/10, виданих Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області

16 лютого 2011 року.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області

від 27 березня 2019 року у задоволенні заяви АТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що заміні підлягає сторона виконавчого провадження, а не позивач, як про це просив у своїй заяві банк. За відсутності доказів перебування на примусовому виконанні виконавчого документу з виконання рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 жовтня 2010 року по справі

№ 2-2217/10 суд позбавлений можливості вирішити питання щодо заміни сторони виконавчого провадження. Заміна стягувача за виконавчим листом можлива лише до відкриття виконавчого провадження.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 21 січня 2020 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Форінт» залишено без задоволення, а ухвалу

Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області

від 27 березня 2019 року залишено без змін.

Приймаючи постанову від 21 січня 2020 року, колегія суддів погодилась із висновками суду першої інстанції, як такими, що узгоджуються з обставинами справи і доказами доданими до заяви АТ «Райффайзен Банк Аваль».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

В поданій у березні 2020 року касаційній скарзі представник ТОВ «ФК «Форінт» - адвокат Приходько В. М., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заяву АТ «Райффайзен Банк Аваль».

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 27 березня 2020 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано її матеріали з місцевого суду.

У квітні 2020 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 06 жовтня 2020 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована помилковістю висновків судів попередніх інстанцій, оскільки ухвалюючи оскаржені судові рішення, суди неправильно застосували положення статей 55, 442 ЦПК України, Закону України «Про виконавче провадження» та не врахували висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, зокрема постанову Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 грудня

2019 року в справі № 2-3627/09.

З посиланням на вимоги статей 55, 442 ЦПК України, статті 1, 15 Закону України «Про виконавче провадження», звертає увагу суду, що вимога

АТ «Райффайзен Банк Аваль», який є позивачем у справі і стягувачем у виконавчому провадженні, про здійснення процесуального правонаступництва на ТОВ «ФК «Форінт» є обґрунтованою. У заяві стягувача йде мова як загальну можливість здійснення процесуального правонаступництва так і про спосіб в який можливо здійснити таке правонаступництво - шляхом заміни стягувача у виконавчих листах.

Заявник вважає, що суд першої інстанції припустився надмірного формалізму замість розгляду заяви по суті.

Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

ОСОБА_1 в поданому у квітні 2020 році до Верховного Суду відзиві на касаційну скаргу, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржених судових рішень, просить у задоволенні касаційної скарги

ТОВ «ФК «Форінт» відмовити та закрити провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України.

Іншими учасниками справи відзив на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області 05 жовтня 2010 року ухвалено заочне рішення по цивільній справі за позовом АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення коштів, яким позовні вимоги задоволено та стягнуто солідарно з відповідачів на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 914 302, 28 грн, судовий збір в сумі 1 700 грн. та витрати за оплату інформаційно-технічного забезпечення судового процесу в розмірі 120 грн.

На виконання заочного рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 жовтня 2010 року 16 лютого 2011 року цим судом було видано відповідні виконавчі листи.

11 квітня 2018 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» (кредитор) та ТОВ «ФК «Форінт» (набувач) укладено договір, згідно умов якого кредитор передав у власність набувачу права вимоги, вказані в реєстрі відступлених прав вимоги, в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, а набувач прийняв від кредитора права вимоги в обсязі та на умовах на дату відступлення прав вимоги.

Згідно реєстру відступлених прав вимоги до договору від 11 квітня

2018 року до набувача, у тому числі, перейшло право вимоги за кредитним договором № 014/2-0-1/08-068 від 05 березня 2008 року, укладеного між

АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 .

Також, 11 квітня 2018 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» (цедент) та ТОВ «ФК «Форінт» (цесіонарій) укладено договір відступлення прав за договорами поруки, які не посвідчені нотаріально.

Згідно пункту 1.1 та 1.2 договору відступлення прав за договорами поруки, які не посвідчені нотаріально від 11 квітня 2018 року, цедент відступає та передає, а цесіонарій приймає та набуває всіх належних цеденту прав за договорами поруки, що перелічені у додатку № 1 до договору, який є невід`ємною частиною цього договору. Відступлення прав за договорами поруки здійснюється у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення прав, включаючи всі права цедента (кредитора), що передбачені умовами договорів поруки.

Згідно додатку № 1 до договору відступлення прав за договорами поруки, які не посвідчені нотаріально від 11 квітня 2018 року (реєстр договорів поруки) також до ТОВ «ФК «Форінт» відступлені права за договором поруки укладеного між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 в забезпечення виконання кредитного договору № 014/2-0-1/08-068

від 05 березня 2008 року.

11 квітня 2018 року ТОВ «ФК «Форінт» перерахувало на рахунок

АТ «Райффайзен Банк Аваль» загальну вартість прав вимоги на суму

19 000 000 грн, що підтверджено копією платіжного доручення № 221

від 11 квітня 2018 року. Між кредитором та набувачем було підписано реєстр відступлених прав вимоги.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржені судові рішення не відповідають з огляду на наступне.

Аналізуючи зміст поданої у серпні 2019 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» заяви Верховний Суд дійшов висновку, що заявником порушено питання саме щодо процесуальної заміни стягувача у правовідносинах із виконання заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 жовтня 2010 року.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суди виходили з того, що заявником не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що виконавчі документи не перебувають на виконанні відповідного органу державної виконавчої служби, а заміна стягувача у виконавчих листах за наявності відкритих виконавчих проваджень з примусового виконання виконавчих листів № 2-2217/10 є неможливою.

При цьому, суд першої інстанції вказав і на неможливість заміни сторони виконавчого провадження з примусового виконання зазначених виконавчих документів за відсутності належних і допустимих доказів існування відкритого провадження з їх виконання.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, Верховний Суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

На підставі частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи зі змісту наведених норм права, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи універсального правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття первісного кредитора з одночасною заміною його новим кредитором.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження та її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник у таких правовідносинах, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеним у постанові від 20 листопада 2013 року № 6-122цс13 та висновками Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 2-3627/09 (провадження

№ 61-16520сво18).

Вирішуючи питання про можливість вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження у разі відсутності відкритого виконавчого провадження, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновків, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

При цьому, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду виходила з того, що норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

За таких обставин звернення до суду із заявою про надання статусу стягувача правонаступнику кредитора відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення визначених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутися до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, тому зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні заяви АТ «Райффайзен Банк Аваль» про здійснення процесуального правонаступництва та заміну стягувача у виконавчих листах, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, не врахував того, що без здійснення такої заміни правонаступник фактично позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

При цьому, касаційний суд враховує, що оригінали виконавчих листів знаходяться у стягувача та відсутність в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень відомостей про перебування на виконанні відповідного органу державної виконавчої служби виконавчих провадження відносно боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стягувачами по яким є АТ «Райффайзен Банк Аваль», як на час розгляду заяви судами першої та апеляційної інстанцій так і на час касаційного перегляду судових рішень у цій справі.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про відсутність правових підстав для заміни АТ «Райффайзен Банк Аваль», на користь якого постановлено судове рішення, на ТОВ «ФК «Форінт» та помилково відмовили у задоволенні заяви.

Відповідно до статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заяви.

Підстав для закриття провадження за заявою АТ «Райффайзен Банк Аваль» на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, про що просив ОСОБА_1 у відзиві на касаційну скаргу, Верховним Судом не встановлено.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» задовольнити.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області

від 27 березня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду

від 21 січня 2020 року скасувати.

Заяву акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити.

Замінити стягувача акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», на користь якого ухвалене заочне рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 жовтня 2010 року у цивільній справі № 2-2217/10, його правонаступником - товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт».

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта В. В. Шипович