Справа № 481/362/20
Провадж.№ 2/481/157/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року м. Новий Буг

Новобузький районний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Ціпивко І.І., з участю секретаря судового засідання Асмолової Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новий Буг Миколаївської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

з участю: позивача ОСОБА_1 , її представника адвоката Чоронобривця В.С., відповдіача ОСОБА_2 та представника відповідача адвоката Довгополого О.Б.,

встановив:

Стислий виклад позицій сторін

Позивач звернулася до суду із позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким стягнути із ОСОБА_2 на її користь майнову шкоду в розмірі 7377,72 гривень та моральну шкоду в розмірі 50000,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 16 лютого 2020 року вона зі своїми друзями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знаходилися у м. Новий Буг Миколаївської області. Близько 02.00 години ночі вони поверталися додому пішки та йшли дорогою з м. Новий Буг до с. Станційне Новобузького району Миколаївської області. Йшли вони по правій стороні дороги. Вона йшла по проїжджій частині дороги разом із ОСОБА_3 , а ОСОБА_4 йшов попереду них. Коли пройшли повз будівлю колишнього хлібзаводу, то почули звук автомобіля, який рухався дорогою, та який здійснив на них наїзд, залишивши при цьому місце пригоди. Через декілька хвилин, водій повернувся та завіз їх у лікарню. Вже до лікарні приїхали працівники поліції, де відібрали у них пояснення. Того ж вечора вона поїхала додому. Проте через два дні її здоров`я погіршилося і вона знову звернулася за медичною допомогою. Її госпіталізували та вона перебувала на лікуванні з 18 по 27 лютого 2020 року. За час лікування вона витратила коштів на загальну суму 7377,72 гривень. Крім цього їй завдана моральна шкода, яка виразилася у тому, що вона пропустила заняття в училищі та одну навчальну практику, а також перенесла нервовий стрес та сильну фізичну біль.

Відповідач ОСОБА_2 надіслав до суду відзив на позовну заяву, у якому категорично заперечує позовні вимоги, обґрунтовуючи це тим, що він не винен у настанні вказаної у позовній заяві дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується матеріалами кримінального провадження та постановою слідчого про закриття кримінального провадження. Відтак вважає себе неналежним відповідачем у даній справ. Крім цього, стверджує, що позивачка жодними належними доказами не підтверджує понесені нею витрати на лікування та взагалі докази на підтвердження необхідності такого лікування. Вказує на відсутності причинно-наслідкового зв`язку між його діями та наслідками, що настали. Відтак просить у задоволення такого позову відмовити у повному обсязі.

Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 17 березня 2020 року матеріали справи передано судді Ціпивко І.І.

На запит суду щодо доступу до персональних даних відповідача 01 квітня 2020 року на адресу суду надійшла відповідь.

Ухвалою судді Новобузького районного суду Миколаївської області від 21 квітня 2020 року позовну зачву залишено без руху.

Ухвалою судді Новобузького районного суду Миколаївської області від 18 травня 2020 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з участю сторін.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві та просили їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні 19.06.2020 року, позовні вимоги не визнав та додатково пояснив, що не причетний до вказаної у позовній заяві дорожньо-транспортної пригоди. Так, 16.02.2019 року він дійсно проїжджав дорогою у напрямку з м. Новий Буг до с. Станційне Новобузького району Миколаївської області. На узбіччі побачив людину, яка лежала, а тому вирішив зупинитися та надати допомогу. У задоволенні позову просить відмовити.

Представник відповідача, адвокат Довгополий О.Б. у судовому засіданні, позовні вимоги заперечив та просив у задоволенні таких відмовити з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Фактичні обставини справи встановлені судом та відповідні їм правовідносини

Судом встановлено та підтверджено матеріалами кримінального провадження те, що 16 лютого 2019 року до чергової частини Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області надійшло повідомлення від чергового фельдшера Новобузької ЦРЛ про те, що 16 лютого 2019 року до приймального відділення Новобузької ЦРЛ було доставлено ОСОБА_3 з тілесними ушкодженнями, які він отримав внаслідок ДТП.

Відповідні відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 лютого 2019 року за № 0000072 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Під час досудового розслідування даного кримінального провадження було проведено ряд слідчих дій, у тому числі і допит потерпілих та свідків: ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , проведено експертизи.

Так, при допиті ОСОБА_2 під час досудового розслідування кримінального провадження, останній пояснював, що дійсно у своєму користуванні має автомобіль марки «Opel Astra», р.н. НОМЕР_1 (польської реєстрації). 16.02.2019 року близько 00.20 годині повертався додому дорогою у напрямку з м. Новий Буг до с. Станційне Новобузького району Миколаївської області. Рухався зі швидкістю близько 80 км/год. Коли побачив трьох пішоходів, які рухалися в одному напрямку. Наближаючись до них, у момент роз`їзду із автомобілем, що рухався назустріч, він різко змінив напрямок руху, з метою уникнути наїзду на когось із пішоходів, проте ОСОБА_2 відчув удар у праву передню частину автомобіля та лобове скло. Проїхавши ще деяку відстань, він зупинився, розвернувся та під`їхав до місця ДТП. Вийшовши із автомобіля, ОСОБА_2 побачив ОСОБА_6 , який лежав на дорозі. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебували поруч. ОСОБА_2 посадив усіх в автомобіль та відвіз у лікарню.

Згідно висновку експерта № 129 від 17.05.2019 року встановлено, що ходова частина та рульове керування автомобіля не мають невідповідностей вимогам ДСТУ та ПДР України, що могли би виникнути до ДТП та на момент ДТП перебували у працездатному стані.

Згідно висновку експерта № 39/29 від 01.04.2019 року, у ОСОБА_1 наявними були такі тілесні ушкодження:струс головного мозку, дисторзія шийного відділу хребта, які утворилися внаслідок дії (струс) якихось тупих твердих предметів, можливо 16.02.2019 року в умовах ДТП (наїзд автомобіля на пішохода). Найбільш вірогідно, що наявні ушкодження утворилися у момент зіткнення з авто або внаслідок падіння на поверхню дороги. Виставлений у медичній картці стаціонарного хворого діагноз «ПРотрузія м/п диску, дегенеративно дистрофічні зміни шийного відділу позвоночника» не обумовлені травмою, а є соматичним захворюванням і судово-медичній оцінці не підлягають.

Згідно результатів токсикологічного дослідження № 5637/1585 від 01.10.2019 року, при токсикологічному дослідженні крові ОСОБА_3 виявлено етанол в концентраці 0,69 г/л, наркотичних, психотропних чи інших речовин не виявлено.

Згідно висновку експерта № 394 від 01.11.2019 року встановлено, що належні дії водія автомобіля марки «Opel Astra», р.н. НОМЕР_1 (польської реєстрації) регламентуються вимогами п.п. 12.2, 12.3, 12.6 Правил дорожнього руху України. Водій автомобіля не мав технічної можливості запобігти ДТП. Дії водія автомобіля з технічної точки зору у причинному зв`язку з настанням ДТП не перебувають.

Постановою старшого слідчого СВ Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області від 27.11.2019 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000072 від 16.02.2019 року закрито у зв`язку із відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення.

Медичними документами: випискою із медичної карти хворого та листком лікарських призначень позивач підтверджує те, що вона проходила лікування у Новобузькій ЦРЛ. На копії квитанцій, які долучила до позовною заяви посилається як а підтвердження своєї позовної вимоги щодо наявної матеріальної шкоди.

Крім цього, позивач на підтвердження своїх позовних вимог посилається на показання свідків: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Так, свідок ОСОБА_4 , будучи допитаним у судовому засіданні 19.06.2020 року, попередженим про кримінальну відповідальність та приведеним до присяги, повідомив, що дійсно 16 лютого 2020 року він разом із ОСОБА_3 та ОСОБА_1 поверталися з м. Новий Буг Миколаївської області до с. Станційне Новобузького району Миколаївської області десь близько 02.00 годині ночі. Перебували вони у нетверезому стані, оскільки до цього випивали слабоалкогольні напої. Підтвердив, що почув звук автомобіля, обернувшись, побачив, що на дорозі лежить ОСОБА_3 , а поряд із ним ОСОБА_1 . Проте хто на них наїхав та яким авто він не бачив.

Свідок ОСОБА_3 , будучи допитаним у судовому засіданні 19.06.2020 року, попередженим про кримінальну відповідальність та приведеним до присяги, повідомив, що дійсно 16 лютого 2020 року він разом із ОСОБА_4 та ОСОБА_1 поверталися з м. Новий Буг Миколаївської області до с. Станційне Новобузького району Миколаївської області десь близько 02.00 годині ночі. Перебували вони у нетверезому стані, оскільки до цього випивали слабоалкогольні напої. Підтвердив, що почув звук автомобіля, який наїхав на них із ОСОБА_1 , які йшли поруч. Проте хто наїхав та на якому автомобілі він не бачив. Вважає, що це може бути ОСОБА_2 , оскільки він забрав їх та відвіз у лікарню.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1 ст.81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Пунктами 1, 3 частини другої статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

З огляду на презумпцію вини завданої шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Згідно роз`яснень, які містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року з відповідними змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов`язок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом - тільки умислу потерпілого. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено.

Згідно ч.1 та 2 ст. 1193 ЦК України в редакції на час скоєння ДТП шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Як зазначено в п. 7 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено Правила дорожнього руху.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція вини заподіювача шкоди.

Таким чином володілець джерела підвищеної небезпеки звільняється від відповідальності, коли доведе, що шкоду було заподіяно внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У подібних випадках причинний зв`язок встановлюється між дією непереборної сили або умислу потерпілого і шкодою, що настала.

Згідно ч.1 ст. 1193 ЦК України умисел потерпілого відноситься до юридичного факту, за наявності якого особа, яка завдала шкоди, безумовно звільняється від обов`язку її відшкодувати. Діяти умисно означає передбачати і бажати настання шкоди або свідомо її допускати.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач по справі, не надав суду жодних безспірних належних та допустимих доказів наявності непереборної сили або умислу потерпілого та їх причинного зв`язку зі шкодою, заподіяною позивачу.

Більше того, у судовому засіданні ним та його представником не було заявлено жодних клопотань, спрямованих на підтвердження існування згаданих вище обставин.

Обов`язки та права пішоходів регулюються главою 4 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі Правил).

Так, п. 4.1 Правил встановлено, що пішоходи повинні рухатися по тротуарах і пішохідних доріжках, тримаючись правого боку. Якщо немає тротуарів, пішохідних доріжок або пересуватися по них неможливо, пішоходи можуть рухатися велосипедними доріжками, тримаючись правого боку і не утруднюючи рух на велосипедах, або в один ряд узбіччям, тримаючись якомога правіше, а у разі його відсутності або неможливості рухатися по ньому - по краю проїзної частини назустріч руху транспортних засобів. При цьому треба бути обережним і не заважати іншим учасникам дорожнього руху.

Згідно п. 4.3 Правил, за межами населених пунктів пішоходи, які рухаються узбіччям чи краєм проїзної частини, повинні йти назустріч руху транспортних засобів.

Відповідно до п. 4.4 Правил, у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості пішоходи, які рухаються проїзною частиною чи узбіччям, повинні виділити себе, а за можливості мати на зовнішньому одязі світлоповертальні елементи, для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно матеріалів кримінального провадження встановлено, що 16.02.2019 року близько 02.00 години невстановлений транспортний засіб під керуванням невстановленого водія, рухаючись по дорозі м. Новий Буг с. Станційне у напрямку від м. Новий Буг Миколаївської області до с. Станційне Новобузького району Миколаївської області у межах своєї смуги руху здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , які рухались один біля одного, в напрямку від м. Новий Буг Миколаївської області до с. Станційне Новобузького району Миколаївської області, тобто у напрямку руху автомобіля. Внаслідок чого ОСОБА_3 та ОСОБА_1 отримали тілесні ушкодження.

Відповідні відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 лютого 2019 року за № 0000072 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Допитаними під час досудового розслідування кримінального провадження свідками: ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 встановлено те, що 16.02.2019 року близько 02.00 години саме ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом марки «Opel Astra», р.н. НОМЕР_1 (польської реєстрації), рухаючись по дорозі м. Новий Буг с. Станційне у напрямку від м. Новий Буг Миколаївської області до с. Станційне Новобузького району Миколаївської області у межах своєї смуги руху здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , які рухались один біля одного, в напрямку від м. Новий Буг Миколаївської області.

Судом критично оцінюється твердження відповідача щодо того, що він жодним чином не причетний до вказаної вище дорожньо - транспортної пригоди, оскільки таке спростовується матеріалами кримінального провадження та іншими доказами у справі.

Разом з тим, оцінюючи такі матеріали кримінального провадження, а особливо висновок експерта № 394 від 01.11.2019 року, яким встановлено те, що у діях водія автомобіля марки «Opel Astra», р.н. НОМЕР_1 не вбачається невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України, його дії з технічної точки зору не знаходяться в причинному зв`язку із настанням ДТП. Водій автомобіля не мав можливості застосувати гальмування до наїзду на пішоходів.

Судом встановлено та підтверджено як матеріалами кримінального провадження, так і безпосередньо поясненнями позивача ОСОБА_1 та показаннями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 те, що у порушення вимог Правил дорожнього руху України, вони у той вечір йшли у напрямку с. Станційне Новобузького району Миколаївської області проїзною частиною дороги у напрямку руху транспортних засобів, що є порушенням п.п. 4.1 та 4.3 Правил. Крім цього, у порушення п. 4.4 Правил, вони рухаючись проїзною частиною у темну пору доби, жодними засобами себе не виділяли. Крім того, усі троє перебували у стані, хоча і легкого, проте алкогольного сп`яніння.

Відтак, проаналізувавши усі докази по справі та надавши їй належну оцінку, суд дійшов до переконання, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якого ОСОБА_3 та ОСОБА_1 отримали тілесні ушкодження відбувалася за участі відповідача ОСОБА_2 , однак через порушення пішоходами: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Правил дорожнього руху України.

Як на підставу своїх заперечень відповідач посилався на те, що він жодним чином не причетний до відповідної дорожньо-транспортної пригоди, а лише допоміг потерпілим, а також те, що постановою слідчого кримінальне провадження відносно нього закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, а відтак відсутній причинно-наслідковий зв`язок між його діями як водія та наслідками у вигляді тілесних ушкоджень потерпілих, що настали.

Жодних доказів та пояснень з приводу наявності умислу потерпілих або наявності непереборної сили, які би виключали його цивільно-правову відповідальність ним не подано та клопотань про витребування будь-яких доказів не заявлено.

Наявність у потерпілої ОСОБА_1 тілесних ушкоджень у вигляді: струсу головного мозку, дисторзії шийного відділу хребта, які згідно висновку експерта № 39/29 від 01.04.2019 року, утворилися внаслідок дії (струс) якихось тупих твердих предметів, можливо 16.02.2019 року в умовах ДТП (наїзд автомобіля на пішохода), а саме у момент зіткнення з авто або внаслідок падіння на поверхню дороги. В матеріалах справи відсутній висновок судово-медичної експертизи, який спростовував би можливість отримання цих пошкоджень у спосіб інший, аніж при обставинах дорожньо-транспортної пригоди

Відтак, враховуючи грубу необережність потерпілої (позивача) ОСОБА_1 , яка сприяла настанню дорожньо-транспортної пригоди та виникненню шкоди, суд, в силу ч.2 ст. 1193 ЦК України, вважає, що це дає підставу для зменшення розміру відшкодування завданої потерпілій шкоди, а не для звільнення від обов`язку по її відшкодуванню.

При цьому суд звертає увагу, що постановою про закриття кримінального провадження встановлена відсутність складу кримінального провадження, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, що само по собі не означає відсутність вини володільця джерела підвищеної небезпеки для цивільно-правової відповідальності.

Як на підставу своїх вимог щодо матеріальної шкоди позивач покликається на виписку із картки хворого, яка свідчить про те, що ОСОБА_1 у період з 18.02.2019 року по 27.02.2019 року проходила лікування у Новобузькій ЦРЛ з діагнозом: струс головного мозку та дисторзія шийного відділу хребта; листок лікарських призначень та фіскальні та товарні чеки на загальну суму 5223,34 гривень.

Надані позивачем докази суд визнає належними, допустимими, і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог (суми матеріальної шкоди), яка була необхідною саме для лікування ОСОБА_1 від отриманої травми, завданої їй 16 лютого 2019 року, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Усі, надані суду квитанції та товарні чеки на оплату ліків та лікувальних послуг датовані у період лютого-березня місяця 2019 року, тобто одразу ж після ДТП.

Крім цього, судом беруться до уваги показання свідків: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які були безпосередніми очевидцями дорожньо-транспортної, та які хоча і не підтвердили винуватості відповідача ОСОБА_2 у настанні такої пригоди, проте підтвердили те, що позивач ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження саме як наслідок такої пригоди, а не у інший спосіб.

З приводу позовної вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У частині третій статті 23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

З матеріалів справи вбачається, що такий випадок викликав деякі зміни в житті позивача і мав істотний вплив на погіршення життєвої ситуації. У даному випадку має місце переживання позивача з приводу того, що, будучи студенткою, через необхідність лікування, пропустила навчання та практику, через що вона нервувала та хвилювалася. Крім цього, під час лікування відчувала сильну фізичну біль, яка також впливала на її емоційний стан та відносини в родині. Відтак, такий випадок спровокував у позивача значні психічні та емоційні переживання.

Визначаючи суму грошового відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд перш за все враховує характер та обсяг страждань (душевних, психічних), яких зазнала позивач, характер немайнових витрат ( їх тривалості, можливості відновлення), інші обставини по справі (те, що вона перенесла фізичну біль під час лікування та пропустила навчання та практику в училищі), а також виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним задовольнити заявлені позовні вимоги частково у розмірі 2000 грн.

Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви

Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності і допустимості та взаємного зв`язку, врахувавши тривалість лікування, глибину моральних страждань, понесених ОСОБА_1 у зв`язку з отриманням нею тілесних ушкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 16 лютого 2019 року, за участю автомобіля під керуванням ОСОБА_2 , суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, а саме матеріальну шкоду слід задовольнити у частині доведеності її розміру доказам у справі 5223,34 гривень, а моральну шкоду в розмірі 2000,00 гривень.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 223, 229, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 5223 (п`яти тисяч двохсот двадцяти трьох) гривень 34 копійок та 2000 (двох тисяч) гривень 00 копійок моральної шкоди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення, а в разі проголошення лише вступної та резолютивної частин або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ……. року народження, місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 30.10.2020 року.

Суддя І.І. Ціпивко