Справа № 148/288/19
Провадження № 22-ц/801/1712/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковганич С. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 рокуСправа № 148/288/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Ковальчука О. В.,

суддів: Сала Т. Б., Якименко М. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дітей,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 10 липня 2020 року в м. Тульчині суддею цього суду Ковганичем С. В., дата складання його повного тексту не відома,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дітей, мотивуючи його тим, що сторони проживали однією сім`єю, мали спільний побут, спільно вели господарство, проте до органів реєстрації актів цивільного стану для реєстрації шлюбу не звертались. У них народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте сімейне життя не склалось і сторони проживають окремо, а діти разом з позивачем та знаходяться на його утриманні.

Відповідач не приймає участі в утриманні дітей, водночас її стан здоров`я та матеріальне становище дозволяють сплачувати аліменти на їх утримання.

Пославшись на викладене та на те, що угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто, відповідач має нерегулярний, мінливий дохід та вона є працездатною, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на його користь на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 10 липня 2020 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 та сина ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн (одна тисяча двісті гривень), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 13 лютого 2019 року і до досягнення дітьми повноліття.

Не погодившись із ухваленим рішенням позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог ст. 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості судового рішення, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення змінити в частині розміру присуджених аліментів, збільшивши їх розмір з 1200 грн до 2000 грн на кожну дитину.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 від 30 липня 2014 року (т. 1, а. с. 6) та серії НОМЕР_2 від 11 грудня 2013 року (т. 1, а. с. 7) ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з довідками про реєстрацію місця проживання особи, виданими виконавчим комітетом Тульчинської міської ради Вінницької області (т. 1, а. с. 8-9) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 11 вересня 2013 року, а ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 13 листопада 2018 року.

11 листопада 2018 року головою квартального (вуличного, будинкового) комітету Тульчинської міської ради Вінницької області видано довідку про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Дружина ОСОБА_2 в даний час з сім`єю не проживає (т. 1, а. с. 10).

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових та санітарно-гігієнічних умов життя сім`ї ОСОБА_1 від 11 листопада 2018 року (т. 1, а. с. 11), будинок в якому проживає сім`я відповідає всім вимогам для нормального проживання дітей.

Згідно з актом обстеження умов проживання ОСОБА_1 від 15 листопада 2018 року (т. 1, а. с. 12), житло розміщене на І поверсі одноповерхового будинку та складається із 2-х кімнат, кухні, вітальні, санвузла. Санітарно-гігієнічний стан будинку задовільний. Кухня та ванна кімната обладнані необхідною технікою. Для виховання та розвитку дітей створено належні умови. Дитяча кімната обладнана необхідними меблями. Діти забезпечені одягом та взуттям в достатній кількості.

21 грудня 2018 року комісією з питань захисту дитини при виконкомі Тульчинської міської ради Тульчинського району Вінницької області складено висновок № 268 про доцільність та відповідність інтересам малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визначення місця проживання разом з батьком ОСОБА_1 (т. 1, а. с. 14).

На підтвердження факту утримання дітей ОСОБА_1 надані відповідні копії чеків, квітанцій та накладних на придбання одягу, взуття, канцелярських товарів, продуктів харчування, гігієни, медикаментів, шкільних речей, підготовки дітей до школи, оплати дитсадка, організації дозвілля дітей (т. 1, а. с. 68-172, 179-208, 228-250; т. 2, а. с. 1-4).

В судовому засіданні в суді першої інстанції, яке відбулося 03 березня 2020 року, ОСОБА_2 пояснила, що аліменти в добровільному порядку позивачу не сплачує, позовні вимоги не визнає, є працюючою, розпочала займатися підприємницькою діяльністю, може утримувати дітей та хоче, щоб вони проживали з нею.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Положеннями ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України).

За умовами ст. ст. 180, 191 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Частинами 1, 3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно зі ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет на 2020 рік" прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01 липня 2019 року встановлено в розмірі 2318 грн., отже розмір аліментів для дитини такого віку не може бути меншим ніж 1159 грн.

Суд першої інстанції, встановивши вказані обставини, зокрема, що діти сторін у справі проживають разом із позивачем, враховуючи матеріальне становище відповідача, відсутність на її утриманні інших осіб, які є непрацездатними, дійшов обґрунтованого висновку, що розмір аліментів, який є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей сторін у справі, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо дітей, зокрема й щодо їх утримання, становить 1200 грн на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому відхиляються.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення справи по суті заявлених вимог, тому, з огляду на положення ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 10 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : Т. Б. Сало

М. М. Якименко

Текст постанови виготовлено 03 листопада 2020 року.