П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2020 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 755/20712/19

Номер провадження 22-ц/824/12839/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В. В., Шахової О. В.,

за участю секретаря судового засідання - Яворської А. А.,

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 липня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Гончарука В. П., у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про захист прав споживачів, відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про зобов`язання відшкодувати шкоду завдану порушенням прав споживачів житлово-комунальних послуг у сумі 10 989 грн. 22 коп.

Позовна заява обґрунтована тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 та користується послугами водопостачання і теплопостачання, які надає КП «Київтеплоенерго».

Так, показники лічильників холодної та гарячої води надавались позивачем у паперовій формі КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», ЖЕД-410, крім того, направлялись в електронному вигляді на сайти «Київводоканалу» та «Київтеплоенерго». Разом з тим, на протязі двох років, відповідачем не проводилось зняття показників лічильника гарячої води у зв`язку з чим, у позивача наявні сумніви щодо відповідності фактичним даним поточних та попередніх показників лічильника гарячої води у рахунках-повідомленнях, які надходили від відповідача.

Позивач зазначає, що у рахунку-повідомленні станом на 01 вересня 2018 року поточні показники лічильника гарячої води вказані на позначці 863,85, разом з тим, актом зняття поточних показників лічильника гарячої води працівником підприємства «Київські теплові мережі» від 04 вересня 2018 року фактичні поточні показники лічильника встановлені на позначці 833,00.

Таким чином, на думку позивача, останньому незаконно було нараховано заборгованість станом на 01 вересня 2018 року 2 299 грн.

Позивач зазначає, що неодноразово звертався до ЖЕД-410 та до відповідача з вимогою скасувати незаконно нараховану заборгованість, разом з тим, вказана вимога виконана не була.

На думку позивача, сума завданих йому збитків становить 4 598 грн., крім того, останній було завдано моральну шкоду у розмірі 4 598 грн., які він просить стягнути з відповідача.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 28 липня 2020 року (а.с. 107 - 113) у задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про захист прав споживачів, відшкодування шкоди, відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду, 09 вересня 2020 року ОСОБА_1 направила апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 липня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги, задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення було порушено вимоги ст. 263 та 264 ЦПК України.

Скаржник зазначає, що оскаржуване рішення було ухвалено судом через 7 місяців з дня відкриття провадження по справі, що є грубим порушенням вимог ст. 275 ЦПК України.

На думку скаржника, судом не було досліджено докази наявні в матеріалах справи, чим порушено вимоги ст.ст. 77-80, 89 ЦПК України, крім того, твердженням про те, що «позивач не вказала, які ж саме протиправні та незаконні дії вчинив відповідач», суд першої інстанції фальшує матеріали позовної заяви.

Скаржник зазначає, що всупереч вимогам ч. 2 ст. 11 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» відповідач на протязі кількох років жодного разу не проводив контрольне зняття показників лічильника гарячої води у присутності скаржника або його представника, у зв`язку з чим, у останньої виникли сумніви щодо відповідності фактичним даним поточних та попередніх показників лічильника гарячої води у рахунках-повідомленнях, які надходили від відповідача.

На думку скаржника, відповідачем було порушено вимоги п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та вимоги ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів».

Скаржник вважає, що правочин від 01 вересня 2018 року було вчинено з обманом, а тому, відповідач повинен відшкодувати завдані скаржнику збитки у подвійному розмірі та одночасно відшкодувати завдану моральну шкоду.

На думку скаржника, твердження суду про те, що позивачем «не зазначено, за якими саме тарифами нараховувалась заборгованість за централізоване постачання гарячої води», є абсурдним, оскільки такі тарифи вказані відповідачем у рахунках-повідомленнях від 01 вересня 2018 та 01 вересня 2019 роках, копії яких наявні в матеріалах справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 вересня 2020 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 вересня 2020 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

29 вересня 2020 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив від відповідача з відповідними підтвердженнями про направлення його позивачу

З вказаного відзиву вбачається, що відповідач вважає оскаржуване судове рішення законним, обґрунтованим та таким, що прийняте з дотриманням норм процесуального та матеріального права, з повним з`ясуванням обставин справи та наданні доказам належної оцінки.

Відповідач зазначає, що останній не є правонаступником ПАТ «Київенерго».

Відповідач зазначає, що за період з травня 2018 року по жовтень 2019 року нарахування за спожиті послуги з постачання гарячої води здійснювалися на підставі показників повіреного індивідуального засобу обліку гарячої води, які зазначались споживачем в квитанції при проведенні сплати за послуги з постачання гарячої води.

За період з листопада 2019 року по день подання даного відзиву, нарахування за споживчі послуги з постачання гарячої води здійснювалися по середній нормі, оскільки за відсутності інформації про повірку лічильника, індивідуальний засіб обліку гарячої води за вказаною адресою було знято з обліку з листопада 2019 року. Дата останньої повірки, невідома.

Починаючи з листопада 2019 року нарахування плати за постачання гарячої води по квартирі АДРЕСА_2 проводиться згідно з показаннями будинкового засобу обліку, як для споживача, квартиру якого не обладнано квартирним засобом обліку, пропорційно кількості мешканців квартири.

На думку відповідача, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивачу було завдано шкоду саме з вини відповідача.

Враховуючи вищенаведене, відповідач вважає, що оскаржуване рішення не підлягає скасуванню, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У судовому засіданні представник відповідача Данилов С. А. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, без змін.

Скаржник до суду апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення у зв`язку з чим, колегія суддів вважала за можливе розпочати та завершити розгляд справи за відсутності останнього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши заперечення представника відповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було вказано які саме протиправні та незаконні дії вчинив відповідач та не зазначила, за якими тарифами нараховувалась заборгованість за централізоване постачання гарячої води.

Колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 на праві власності ОСОБА_1 (а.с. 04).

Згідно рахунку-повідомлення станом на 01 вересня 2018 року поточні показники лічильника гарячої води у квартирі АДРЕСА_2 , становили 863,85 м.куб. (а.с. 05).

Згідно акту зняття контрольних показників з лічильника гарячої води, показник лічильника гарячої води станом на 04 вересня 2018 року у квартирі АДРЕСА_2 станом становили 833,00 м.куб. (а.с. 06).

Згідно рахунку-повідомлення станом на 01 вересня 2019 року поточні показники лічильника гарячої води у квартирі АДРЕСА_2 , становили 863 м.куб. (а.с. 07).

Заявою від 21 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до КП «Київтеплоенерго» в якій просив скасувати незаконно нараховану заборгованість за централізоване постачання гарячої води у сумі 2 299 грн. (а.с. 08).

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; а споживач - це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до статті 13 цього Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч.3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зараз і надалі в редакції чинній на час виникнення заборгованості).

Згідно п. 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил.

За наявності витоків із загальнобудинкової мережі споживачі, які не мають квартирних засобів обліку або не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку, оплачують послуги з холодного, гарячого водопостачання та водовідведення за встановленими нормативами (нормами) за місяць, у якому ці витоки виявлено.

Згідно пунктів 15, 16 вказаних Правил, засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці. Періодична повірка засобів обліку води і теплової енергії проводиться у строк, що не перевищує одного місяця. За цей час споживач оплачує відповідні послуги у такому порядку: з централізованого постачання холодної та гарячої води - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередні три місяці; з централізованого опалення - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередній опалювальний період.

У разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання.

У разі виникнення сумнівів щодо правильності показань квартирних засобів обліку споживач в установленому порядку може проводити їх позачергову повірку за власні кошти, про що інформує виконавця. Якщо виявлена у показаннях помилка виходить за межі, передбачені у паспорті квартирного засобу обліку, виконавець повинен здійснити перерахунок плати за споживання води та/або теплової енергії з дня останньої повірки або встановлення засобу обліку, якщо його повірка не проводилась, шляхом зменшення плати на відсоток, який перевищує встановлені межі точності для цього типу засобу обліку, до моменту виявлення помилки.

Виконавець має право здійснювати перевірку показань квартирних засобів обліку в порядку, визначеному законом і договором.

Відповідно до п. 20 вказаних Правил, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

У платіжному документі передбачаються графи для зазначення поточних і попередніх показань засобів обліку води, теплової енергії, різниці цих показань або затверджених нормативів (норм) споживання, тарифу на даний вид послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу.

Відповідно до п. 32 Правил, виконавець зобов`язаний, зокрема, проводити перерахунок розміру плати за надання послуг у разі ненадання їх, надання не в повному обсязі, зниження якості, зокрема відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України та визначеному договором.

Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_1 . Як вбачається з акту зняття контрольних показників з лічильника гарячої води від 04 вересня 2018 року, рахунків-повідомлень, а також позовної заяви, у позивача наявні лічильники гарячої води.

Згідно рахунку-повідомлення станом на 01 вересня 2018 року, позивачем було спожито 863,85 м.куб. гарячої води, а згідно акту зняття контрольних показників з лічильника гарячої води від 04 вересня 2018 року, остання спожила 833,00 м.куб. гарячої води. Таким чином, вбачаються розбіжності у вищевказаних рахунку-повідомленні та акті зняття контрольних показників з лічильника гарячої води. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що позивач, як споживач послуги, зверталась до виконавця з завою щодо проведення коригування нарахувань згідно з показниками лічильників у квартирі.

Крім того, як вбачається з рахунку-повідомлення станом на 01 вересня 2019 року, позивачем було спожито 863,00 м.куб. З вказаного повідомлення також вбачається, що у позивача наявна заборгованість за споживання гарячої води у розмірі 1 259 грн. 79 коп. Доказів того, що позивачем сплачувались кошти за споживання гарячої води за період з вересня 2018 року по вересень 2019 року матеріали справи не містять. Таким чином, відсутні підстави вважати, що права позивача, як споживача послуги, були порушені, а відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача збитків у зазначеному позивачем розмірі.

ПАТ «Київтеплоенерго» надає послуги, зокрема, з постачання гарячої води, разом з тим, вимоги до ПАТ «Київтеплоенерго» не заявлялись.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою 2 цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»). Разом з тим, колегія суддів дійшла висновку про те, що права позивача, як споживача послуги, не були порушенні, а відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника на те, що судом не було досліджено докази наявні в матеріалах справи, чим порушено вимоги ст.ст. 77-80, 89 ЦПК України, крім того, твердженням про те, що «позивач не вказала, які ж саме протиправні та незаконні дії вчинив відповідач», суд першої інстанції фальшує матеріали позовної заяви, оскільки, проаналізувавши зміст оскаржуваного рішення, колегія суддів приходить до висновку, що вказане рішення було ухвалено судом у відповідності до вимог ст. 265 ЦПК України, з повним дослідженням доказів наявних в матеріалах справи та з правильним встановленням обставин, які мають значення для справи.

Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника на те, що відповідачем було порушено приписи ч. 2 ст. 11 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, як вбачається з матеріалів справи, відповідач надавав позивачу рахунки-повідомлення в яких міститься інформація, про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги. Таким чином, позивачу, як споживачу послуги, було своєчасно надано необхідну, доступну та достовірну інформації про продукцію.

Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника на те, що правочин від 01 вересня 2018 року було вчинено відповідачем з обманом, оскільки, згідно Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі самостійно знімають та передають показання лічильників виконавцю, у зв`язку з чим, у колегії суддів відсутні підстави вважати, що зазначений у рахунку-повідомленні показник лічильника, а саме 863,85 м.куб. не був поданий виконавцю саме позивачем, враховуючи, зокрема, те, що в позовній заяві та заяві про скасування незаконно нарахованої заборгованості за централізоване постачання гарячої води позивач зазначає, що остання регулярно подавала та подає показники лічильників, зокрема й гарячого водопостачання.

Посилання скаржника на те, що оскаржуване рішення було ухвалено судом через 7 місяців з дня відкриття провадження по справі, що є грубим порушенням вимог ст. 275 ЦПК України, не може бути безпосередньою підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 липня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 29 жовтня 2020 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В. В. Саліхов

О. В. Шахова