Великоолександрівський районний суд Херсонської області
Справа № 650/697/20
Провадження № 2/650/190/20

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.10.2020 р. Великоолександрівський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого - судді Коваля В.О.

за участі секретаря Пилипенко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Велика Олександрівка справу за позовом

АТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості ,-

в с т а н о в и в:

Позивач АТ КБ Приватбанк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідач звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 15.11.2007 року.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування, які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.

Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 6600.00 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 3.2, п. 3.3 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачеві можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. Але в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Відповідач станом на 23.03.2020 року має заборгованість 47387,75 грн., яка складається з наступного: 26 862,91 грн. заборгованість за тілом кредита, в т.ч. 339,42 грн. заборгованість за поточним тілом кредита, 26 523,49 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита; 11 385,73 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 6644,46 грн. нарахована пеня; 250,00 грн. штраф (фіксована частина), 2244,66 грн. штраф (процентна складова).

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «Приватбанк».

З відзиву ОСОБА_1 на позовну заяву вбачається, що відповідач лише одного разу зверталася до Приватбанку з питання оформлення картки 25.12.2007 року. Крім заяви на отримання платіжної карти та довідки про умови кредитування вона нічого не підписувала. Чи відповідає видана їй кредитна картка тій, по якій вона була ознайомлена з умовами кредитування, їй невідомо. Згідно заяви від 25.12.2007 року строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки, згідно довідки позивача строк дії першої кредитної картки до 11 місяця 2011 року. За даними виписки банку за її договором на кінець вказаного строку вона не мала заборгованості по отриманому кредиту з квітня 2010 року по жовтень 2011 року. Згідно довідки банку нова картка видана 27.10.2011 року, видача готівки 1300 грн. здійснювалася в цей же день, з нової картки. Тобто всі умови за заявою позивач виконала повністю, кредитні кошти повернула і не мала ніякої заборгованості.

Крім першої банком почергово було видано позивачеві ще дві картки, які надсилалися на її адресу. Який вид карти видавався та на яких умовах їй невідомо. Жодного документа при цьому вона не підписувала. Таким чином слід вважати, що використання для розрахунків за її картою Умов та Правил надання послуг, Тарифів банку, з якими позивач не знайома та які вона не підписувала, є незаконними, а значить вимоги позову задоволенню не підлягають.

Крім того, в заяві від 25.12.2007 року не передбачено нарахування пені, штрафів, їх розмір за несвоєчасне внесення кредитних коштів. Довідка про умови кредитування згідно змісту заяви від 25.12.2007 року не входить до складу документів, які складають договір про надання банківських послуг.

Згідно наданої банком виписки за договором банк списував відсотки за користування кредитним лімітом. Рух за відсотками та нарахування пені банк показував по першій кредитній картці, хоча вона була дійсною до 11 місяця 2011 року, а фактично суми відсотків а пені утримувалися з коштів, які використовувалися за новими картками, чого не повинно бути. Банк також самостійно визначив розмір відсотків за користування лімітом і самостійно змінював його, спочатку взагалі не зазначаючи цей розмір у виписці. А потім він почав зростати 2,5%, 2,9%, 3,5%, 3,6% на місяць. Хоча згідно підписаної сторонами заяви від 25.12.2017 року річна базова процентна ставка складала 22,8% (1,9% місячна). Позивачем також виставлено вимогу про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, однак не надано механізму розрахунку, періоду, розмір відсотку, що взяті до розрахунку та згідно якого законодавства. З наданої банком таблиці розрахунку річна процентна ставка на прострочений кредит складає 84%. Вона ніяким чином не обгрунтована як і інші цифри, що пов`язані з розрахунком відсотків.

У відповіді на відзив позивач вказує, що зміст кредитного договору, укладеного між сторонами по справі, зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, правилах користування платіжною карткою та Тарифах. Укладення договору таким чином не суперечить чинному законодавству. Позивачем надано до суду копію анкети-заяви від 15.11.2007 року, з якої чітко вбачаються персональні дані відповідача, а також її згода на укладення договору та виявлене бажання оформити на своє ім`я кредитку «Універсальна». Також до матеріалів справи додано «Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів», яка підписана особисто відповідачем та з якої чітко вбачається, що на момент оформлення кредиту банком встановлено поточну процентну ставку у розмірі 22,8 на рік, вказано розміри комісій та штрафів, розмір щомісячного платежу тощо. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростовано, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Із заперечення відповідача по справі ОСОБА_1 вбачається, що крім заяви на отримання платіжної карти та довідки про умови кредитування, які вона підписала 25.12.2007 року, нею не підписувались жодні документи. Надані до матеріалів позову Умови і Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача про ознайомлення з ними, а також підтвердження того, що вони діяли в період підписання заяви. Тому Умови і правила надання банківських послуг, Тарифи банку та Пам`ятка клієнта не є складовою договору про надання банківських послуг. Згідно заяви від 25.12.2017 року строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти. Згідно довідки позивача строк дії першої кредитної карти до 11 місяця 2011 року. За даними виписки банку на кінець вказаного строку відповідач не мала заборгованості по отриманому кредиту з квітня 2010 року по жовтень 2011 року. Згідно довідки банку нова карта видана 27.10.2011 року, кредитний ліміт було збільшено до 1300 грн. Таким чином всі умови за заявою відповідач виконала повністю, кредитні кошти повернула і не мала ніякої заборгованості. Крім першої банком почергово було видано ще дві карти, на яких умовах, під які відсотки, яка відповідальність сторін була встановлена невідомо. Жодного документа ОСОБА_1 не підписувала. Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного суду від 23.10.19 року № 136/695/17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року № 342/180/17, відповідно до яких Умови та Правила надання послуг, які містяться в матеріалах справи, не мають підпису відповідача, тому їх не слід вважати частиною кредитного договору, укладеного відповідачем шляхом підписання заяви. Таким чином слід вважати, що використання для будь-яких розрахунків за картою відповідача Умов та правил надання послуг, Тарифів банку, з якими вона не знайома та які не підписувала є незаконними, а значить вимоги позову задоволенню не підлягають. Згідно даних наданої банком виписки за договором банк списував відсотки за користування кредитним лімітом. Рух за відсотками та нарахування пені банк показував по першій кредитній картці, хоча вона була дійсною до 11/2011, а фактично суми відсотків та пені утримувалися з коштів, які використовувалися за новими картками, чого не повинно бути. Банківський розрахунок заборгованості не відповідає умовам кредитного договору і не може бути доказом розміру заборгованості. Виходячи із викладеного вважає вимоги позивача необгрунтованими та безпідставними, просить суд відмовити в їх задоволенні.

В поясненні представник позивача вказує, що відповідач до певного часу належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знала про умови кредитування та визнавала свої зобов`язання за договором. Тому посилання відповідача про те, що вона не була ознайомлена з умовами кредитування не мають прийматися до уваги. Просить суд задовольнити вимоги позову.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала в межах і з підстав, викладених у ньому. Суду пояснила, що з Умовами та Правилами надання банківських послуг позичальник має можливість ознайомитися на офіційному сайті банку. Відповідач звернулася за отримання банківських послуг та підписала заяву від 15.11.2007 року. Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі 700 грн., потім ліміт збільшено до 1600 грн., останній ліміт 6600 грн. У 2016 році відповідачем з кредитної картки оформлена миттєва розстрочка. Відповідач не погашала своєчасно заборгованість за договором, тому просить суд задовольнити вимоги позову в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову не визнала і суду пояснила, що ОСОБА_1 підписала лише заяву на отримання платіжної картки. Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи на ознайомлення не надавались та не містять підпису позичальника, Пам`ятка клієнта не вручалась. В заяві від 25.12.2007 року, підписаній відповідачем, не передбачено нарахування пені, штрафів за невиконання умов договору та їх розмір, отже банк не повинен був їх нараховувати. Кредитний ліміт банком змінювався без повідомлення та узгодження з відповідачем. Банк самостійно змінив також розмір відсотків по кредиту. З виписки по договору вбачається, що списання відсотків та пені банк показував по першій кредитній картці, яка була дійсна до 11/2011 року, а фактично ці суми утримувалися з коштів за новими кредитними картами, що є неправомірним. Крім того, банком пропущено строк звернення до суд із позовними вимогами про стягнення пені та штрафів, а також слід застосувати і загальний строк позовної давності по щомісячних платежах. Поданий банком розрахунок заборгованості не відповідає умовам кредитного договору. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши та проаналізувавши матеріали позову, суд приймає до уваги наступне.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України).

Звертаючись до суду із позовом, АТ КБ «Приватбанк» надав копію Заяви відповідача від 25.12.2007, яка є складовою частиною кредитного договору та яку підписано позичальником, а також розрахунок заборгованості та копію примірника Умов та Правил надання банківських послуг.

Однак надані до суду Умови та Правила надання банківських послуг не місять підпису ОСОБА_1 про ознайомлення з ними та підтвердження того, що вони діяли в період підписання заяви. Вони також не місять даних про дату їх прийняття чи затвердження.

Подана банком роздруківка про внесення змін в договірну базу за платіжним кредитом не являється належним доказом, оскільки не містить підписів та реквізитів сторін, отже не є свідченням того, що саме нею затверджувалася діюча на момент підписання відповідачем заяви редакція Умов та Правил надання банківських послуг.

Позивачем не надано до суду Тарифи банку та докази вручення відповідачеві Пам`ятки клієнта.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша ст.1055 ЦК України).

За змістом ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відсутність підпису позичальника на Умовах і Правилах надання банківських послуг свідчить про недоведеність факту ознайомлення відповідача саме з цими Умовами та Правилами.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав застосовувати законодавство про договір приєднання.

В судовому засіданні також встановлено, що кредитний ліміт банком змінювався без повідомлення та узгодження з ОСОБА_1 . Представник позивача у відповіді на відзив підтвердив відсутність доказів направлення відповідачеві СМС повідомлень, оскільки відповідна інформація зберігається лише три роки. У п. 5 наданих до суду Умов та Правил надання банківських послуг передбачено обов`язок банку повідомляти клієнта не менш ніж за 7 днів до введення змін у тарифах.

Остання встановлена суму кредитного ліміту, наданого ОСОБА_1 , становила 6600 грн. Однак згідно позовної заяви заборгованість за тілом кредита становить 26 862,91 грн.

В судовому засіданні представник позивача пояснила, щоу 2016 році відповідачем з кредитної картки оформлена миттєва розстрочка, однак матеріали позову не містять підтвердження її оформлення. Крім того, в позові не зазначено, на підставі якого договору АТ КБ «Приватбанк» заявив вимоги щодо стягнення заборгованості - договору 2007 року, укладеного шляхом підписання заяви, чи укладеного у 2016 році договору про миттєву розстрочку, чи на підставі обох договорів. Без доведення вказаних обставин, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог та заперечень сторони відповідача, суд не може вважати вказану в позові суму заборгованості обгрунтованою. На це вказує і судова практика - правова позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові № 210/2665/17 від 16.09.2020 року.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості відповідачем погашено прострочене тіло кредиту в сумі 4100 грн. Останній наданий банком ліміт кредитної картки ОСОБА_1 6600 грн. Таким чином заборгованість до стягнення по тілу кредиту становить 2500 грн. (6600 грн. -4100 грн. =2500 грн.)

З матеріалів позову вбачається, що банк самостійно змінив також розмір відсотків по кредиту. За заявою відповідача від 25.12.07 року базова відсоткова ставка становила 22,8 % річних (1,9% місячна). Банк змінив її своїм наказом, не повідомивши позичальника. З карткового рахунку відповідачки списувалися значні суми і внесених на картку грошей не вистачало для погашення заборгованості.

З розрахунку заборгованості за договором вбачається, що списання відсотків та пені банк проводив по першій кредитній картці, яка була дійсна до 11/2011, а фактично вказані суми утримувалися з коштів за новими кредитними картками, що є неправомірним.

Після закінчення строку кредитування, тобто строку дії кредитної картки, відсотки за договором не нараховуються. Однак згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за рахунком ОСОБА_1 відповідачеві незаконно нараховувались і входили до суми загального боргу відсотки і пеня з 01.05.2018 року.

Позивачем не обгрунтовано підстави стягнення сум згідно ст. 625 ЦК України період, розмір відсотків, сума заборгованості, з якої зроблено розрахунок.

Згідно вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування відсотків АТ КБ «Приватбанк» згідно ст. 625 ЦК України проводиться згідно річної ставки 84%, що взагалі нічим не обгрунтовано.

Згідно виписки і розрахунку заборгованості кошти в першу чергу спрямовувались на погашення заборгованості по процентам, комісії, пені.

Довідка про кредитування не входить до переліку документів, які складають договір про надання банківських послуг. Однак за умови її врахування в ній вказано базову процентну ставку, розмір щомісячних платежів, строк їх внесення, нарахування пені та штрафів. Передбачена довідкою процентна ставка застосовувалась до кінця 2012 року, в подальшому вона почала зростати без попередження позичальника, що є недопустимим.

Положення ст. 625 ЦК України застосовується в частині нарахування відсотків після закінчення строку кредитування. Картка ОСОБА_1 діяла до 04/2018. Отже відсотки розраховуються з 01.05.2018 року до дати прийняття рішення судом, тобто за 909 днів. (2500 грн. х 3% х 909/ 365). Суд проводить розрахунок, виходячи з 3% річних згідно ст. 625 ЦК України, оскільки інша процентна ставка, використана позивачем, нічим не обгрунтована. Таким чином заборгованість до стягнення по нарахованим відсоткам становить 187,00 грн.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України до неустойки застосовується річний строк позовної давності.

Строк дії кредитного договору ОСОБА_1 відповідає строку дії кредитної картки 04/2018. Таким чином на момент звернення до суду 04.05.2020 року закінчився річний строк позовної давності з часу припинення дії картки, тому вимоги позивача про стягнення штрафу та пені задоволенню не підлягають. Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.01.2020 року № 336/5798/14.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про часткову обґрунтованість, правомірність та законність позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. Загальна сума заборгованості до стягнення становить 2687,00 грн., з яких 2500,00 грн. заборгованість за тілом кредита, 187,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками згідно ст. 625 ЦК України.

Розрахунок часткового відшкодування документально підтверджених понесених позивачем судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви, які підлягають стягненню з відповідача на підставі приписів статті 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами: 2102 гривень (сума сплаченого позивачем судового збору за подання позовної заяви) х 6 % (задоволено судом вимоги заявленого позову) = 126,12 гривень.

На підставі викладеного, керуючись статтями ст.ст.12, 13, 141, 209, 259, 263 265, 279, 280 - 289 ЦПК України, статтями 526, 611, 615, 1054 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість у розмірі 2687 грн. 00 коп. за кредитним договором № б/н від 15.11.07 року, яка складається з наступного:

-2500,00 грн. заборгованість за тілом кредита;

-187,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" 126.12 грн. судового збору.

Повний текст рішення виготовлено 03 листопада 2020 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з моменту виготовлення повного тексту рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.О. Коваль