РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2020 Провадження №2/425/24/20

Справа №425/1135/19

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області в складі:

головуючого - судді Москаленко В.В.

за участю секретаря судового засідання - Окрошко О.О.

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача- ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Рубіжне Луганської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

установив:

02.04.2019 позивач звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики, в якому просить стягнути з відповідача на його користь 44000,00 гривень та розподілити судові витрати.

В обґрунтування позову вказав, що 22.08.2018 відповідач одержала від нього позику в сумі 44000,00 гривень, про що надала розписку, згідно якої зобов`язалась повернути борг однією сумою до 01 березня 2019 року. Станом на 01 квітня 2019 року відповідач кошти не повернула і ухиляється від виконання своїх зобов`язань, тому він звернувся до суду з цим позовом.

04.06.2019 Рубіжанським міським судом Луганської області ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг у розмірі 44000 ,00 грн., а також 768 ,40 грн. витрат пов`язаних зі сплатою судового збору, та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн.

Ухвалою суду від 23.07.2019 заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення задоволено. Заочне рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 04 червня 2019 у цивільній справі № 425/1135/19 (провадження № 2/425/356/19) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики скасовано та призначено до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.

20.08.2019 до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач вказала, що позов не визнає, оскільки ніяких коштів вона від позивача не отримувала. Боргову розписку вона написала під примусовим впливом позивача, який їй погрожував та психологічно тиснув ( а.с.-8).

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, надали суду аналогічні пояснення по суті заявлених вимог.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що вона дійсно написала позивачу боргову розписку, але це вона зробила під його натиском, після виявлення недостачі у нього в магазині, де вона працювала продавцем. Грошей у позивача за цією борговою розпискою вона не отримувала. До правоохоронних органів із заявою про неправомірні дії позивача щодо неї, вона не зверталась.Своє звільнення за п.8 ст.40 КЗпП України в судовому порядку не оспорювала.

Суд, заслухавши усіх учасників справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, об`єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи дійшов наступного.

Судом встановлено, що 22.08.2018 ОСОБА_3 отримала у борг від ОСОБА_1 44000,00 грн., який зобов`язалась повернути у строк до 01 березня 2019 року, що підтверджується оригіналом розписки, яка міститься у справі (а.с. 23).

Відповідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Таким чином, суд дійшов висновку, що сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписка свідчить про укладення 22 серпня 2018 року договору позики між позивачем та відповідачем, відповідно до якого відповідач отримала в борг 44000,00 гривень від ОСОБА_1 , які вона зобов`язувалася повернути до 01 березня 2019 року.

Факт передачі грошей відповідачу підтверджується наявною борговою розпискою, оригінал якої долучений до матеріалів справи.

Доказів які спростовують ці обставини, відповідачем не надано.

Суд зазначає ,що 19.01.2019 відповідач була звільнена позивачем з посади продавця продовольчих товарів за п.8 ст.40 КЗпП України -виявлені факти розкрадання майна на робочому місці.

Суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що боргову розписку вона написала під психологічним тиском на неї позивача, оскільки доказів того, що вона зверталась за захистом своїх прав до відповідних органів , відповідачем суду не надано.

В матеріалах справи немає жодного доказу,який би підтверджував,що вказану розписку відповідач написала без передачі їй грошових коштів, перебуваючи під психологічним тиском ,як відсутні докази того, що вказана розписка була написана в рахунок компенсації розкраденого майна .

Матеріали справи також не містять підтверджень того ,що розкрадання майна взагалі відбувалося ,а своє звільнення за вказаною статтею відповідач не оспорювала в судовому порядку.

Отже, позивачем підтверджена наявність договірних відносин з відповідачем, а також факт порушення відповідачем зобов`язань щодо повернення боргу, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу у розмірі 44000,00 грн.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами, разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно договору № 22/19 на правничу допомогу, яка укладені між ОСОБА_1 і адвокатом ОСОБА_2, визначена винагорода адвокату за надання правової допомоги (а.с. 7).

Згідно квитанції №22 від 01.04.2019 ОСОБА_1 сплатив адвокату ОСОБА_2 2500,00 гривень за надання правових послуг згідно договору № 22/19 від 29.03.2019 (а.с. 9).

На даний час представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача у рахунок витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката 1500,00 гривень, які згідно наданого акту виконаних робіт від 04.06.2019 складаються з: консультації, встановлення обставин, узгодження правової позиції - 500,00 гривень та підготовки позову до суду - 1000,00 гривень (а.с. 22, 24).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, на думку суду, є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Відповідачем не доведено неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Отже, суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 768,40 гривень та судові витрати на правничу допомогу в розмірі 1500,00 гривень.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 12, 141, 265-268 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 44000 (сорок чотири тисячі) грн.00 коп..

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок, та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Луганського апеляційного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області, або безпосередньо до Луганського апеляційного суду, протягом тридцяти днів з дня його складання. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник позивача: ОСОБА_2 , місцезнаходження за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя: В.В. Москаленко