22-ц/804/2768/20
221/9210/19

Єдиний унікальний номер 221/9210/199
Номер провадження 22-ц/804/2768/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Мальцевої Є.Є., суддів Баркова В.М., Принцевської В.П.,

секретар судового засідання Галстян Г.Г.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 06 липня 2020 року, ухвалене у складі судді Мохова Є.І., в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, в якому вказував, що 18.05.2019 року о 19.40 годині відповідач ОСОБА_2 вибивав вхідні двері його квартири АДРЕСА_1 , чим пошкодив їх. Внаслідок чого відповідач завдав йому матеріальну шкоду в сумі 10700 грн., висловлювався на його адресу нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою. Постановою Волноваського районного суду від 21.08.2019 року провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП, закрито у зв`язку зі спливом строків накладення адміністративного стягнення. Крім матеріальної шкоди, йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач переніс нервовий стрес, внаслідок якого вимушений був звернутися за медичною допомогою на станцію швидкої медичної допомоги з кризом неускладненим з підвищеним артеріальним тиском. Крім того, його безпідставно принижено, постраждали його честь та гідність, він реально сприйняв погрози життю та постійно переживає за життя та з приводу пошкодження належного його майна.

На підставі викладеного просив стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 10 700 грн та моральну шкоду в розмірі 10 000,00 гривень.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 06 липня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити його позов. В скарзі посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, необґрунтованість судового рішення, неповне з`ясування судом обставин, що мають істотне значення для справи. Вказує, що суд зробив невірні висновки, оскільки не оцінив належно докази у справі.

В обґрунтування скарги зазначив, що висновки суду щодо недоведеності обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги є помилковими та не відповідають фактичним обставинам справи.

Суд в своєму рішенні лише вказав, що були допитані у якості свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , але пояснень цих свідків не навів та оцінку їм не надав. Однак пояснення цих свідків мають суттєве значення для справи.

Свідки зі сторони відповідача також вказали на те, що двері були пошкоджені саме 18 травня 2019 року.

Суд в рішенні зазначив, що у постанові про закриття справи не досліджувались обставини вчинення адміністративного правопорушення, але суд послався як на доказ на протокол про адміністративне правопорушення серії ГП № 217652 від 18.05.2019 року, в якому вказано, що ОСОБА_2 вибивав двері квартири ОСОБА_1 та висловлювався на його адресу нецензурною лайкою, про пошкоджене майно не зазначено. При цьому суд не дослідив усі матеріали справи, втому числі заяву позивача до поліції, де він вказував про те, що ОСОБА_2 пошкодив двері квартири.

Суд не надав правової оцінки фото дверей, де зафіксовано пошкодження у вигляді вгнутостей та вдавлень від ударів, пошкодження навісів.

Суд не задовольнив клопотання ОСОБА_1 про перегляд зробленого ним відеозапису подій 18 травня 2019 року, де зафіксовано обставини пошкодження дверей, яку ОСОБА_6 зламав зовні квартири.

Суд в якості доказів взяв до уваги письмові пояснення ОСОБА_7 , яка не була допитана в суді у загальному провадженні, тому ці письмові пояснення не можуть бути джерелом доказування, оскільки надання доказів у такий спосіб не передбачено нормами діючого цивільно-процесуального законодавства.

Виходячи з наведеного, позивач вважає, що висновки , викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, суд першої інстанції порушив норми процесуального права. Рішення суду не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення справи.

Сторони до суду явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином поштовими відправленнями та телефонограмами, зареєстрованими в журналі телефонограм апеляційного суду за №№ 640,641.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 адвоката Лісодіда О.В., який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 проживає в квартирі АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду, позивач вказав, що 18.05.2019 року о 19.40 годин до нього прийшов відповідач ОСОБА_2 , який на підвищених тонах вимагав поспілкуватися з ним з приводу конфлікту позивача з матір`ю відповідача, а коли ОСОБА_1 не відчинив йому двері, почав висловлюватися на його адресу нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, вибивати вхідні двері його квартири АДРЕСА_1 , чим пошкодив їх.

Як пояснював ОСОБА_1 , з приводу цього він викликав поліцію, звернувся з відповідною заявою про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності.

Постановою Волноваського районного суду Донецької області від 21.08.2019 року провадження по справі відносно ОСОБА_2 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП закрито за спливом строку накладення адміністративного стягнення. Зі змісту постанови вбачається, що ані факту вчинення правопорушення, ані вини у вчиненні адміністративного правопорушення ОСОБА_2 встановлено не було: у постанові про закриття справи не досліджувались обставини вчинення правопорушення та не було встановлено протиправність дій, пошкодження майна.(а.с.5).

При вирішенні спору суд першої інстанції дослідив надані сторонами докази, в тому числі і матеріали справи № 221/3815/19 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП.

Так, суд встановив, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ГП № 217652 від 18.05.2019 року, складеним за заявою ОСОБА_1 , зазначено, що ОСОБА_2 вибивав двері квартири у ОСОБА_1 та нецензурно лаявся, але конкретно про пошкоджено майно не зазначено.

Суд прийняв до уваги також письмові поясненнях листоноши Укрпошти ОСОБА_7 , яка вказала, що її робота пов`язана зі щоденною доставкою пенсії, тому може підтвердити, що момент інциденту з ОСОБА_2 вхідні двері квартири ОСОБА_1 були вже пошкоджені.

Судом також зазначено в рішенні, що свідки, допитані в судовому засіданні, не підтвердили обставин, на які посилався позивач.

Тому, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів., що діями відповідача були порушені його права заподіяна матеріальна та моральна шкода.

Перевіривши справу, колегія судді не може погодитися з таким висновком суду.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Як вбачається зі справи, судом за клопотанням сторін були допитані свідки.

Згідно з статтею 90 ЦПК України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

Колегією суддів перевірені матеріали справи, в тому числі звукозапис протоколів судових засідань.

Так, з боку позивача пояснення суду давала свідок ОСОБА_4 , яка перебуває у близьких стосунках із ним, була в його квартирі 18.05.2019 року під час конфлікту з ОСОБА_2 .. Свідок пояснила, що ОСОБА_2 скандалив, вибивав двері, лаявся і погрожував ОСОБА_1 розправою. Вона бачила відповідача у дворі будинку з вікна квартири позивача, впізнала його в суді, однозначно вказувала, що відповідач пошкодив двері, оскільки бив ногами, це було чутно, і ніяких інших подій, з якими можливо пов`язати пошкодження двері, не було.

Свідок ОСОБА_5 матір відповідача, допитана як свідок з його боку, пояснила, що знає про конфлікт між сторонами, який виник у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 раніше її кривдив, ображав, і син бажав захистити її. Вона не була очевидцем конфлікту сторін, а тільки через декілька днів ходила поглянути на двері позивача: дверна ручка була зламана.

Свідок ОСОБА_8 , яка працює кур`єром в селищній раді, пояснювала суду, що неодноразово приходила до ОСОБА_1 , оскільки приносила йому листи з соціальних служб. Вона не може напевно сказати, коли саме була у нього в останній раз можливо в квітні-травні 2019 року. Однак бачила, що ручка на двері була зламана, в двері був невеликий перекіс, була щілина. Вважає, що наявних пошкоджень на двері не було, коли вона була останній раз у позивача.

Як вбачається з пояснень даних осіб, ніхто з них, крім свідка з боку позивача, не був очевидцем конфлікту між сторонами, в ході якого було пошкоджено майно позивача.

Разом з тим, згідно з матеріалами справи, свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що безпосередньо чула, як відповідач ногами стукав в двері позивача, вимагав зустрічі, лаявся. При цьому свідок принесла присягу, була попереджена про кримінальну відповідальність за неправдиві свідчення. Такі обставини підтверджуються і відеозаписом, наданим позивачем до справи.

Суд першої інстанції ніяк не оцінив пояснення свідків, хоча згідно з положеннями частини 3 статті 89 ЦПК України суд зобов`язаний надати оцінку як зібраним по справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Під час допиту в судовому засіданні свідки приведені до присяги.

Всупереч зазначеним вимогам процесуального закону суд ніяк не мотивував відхилення свідчень ОСОБА_4 , не аргументував, чому приймає до уваги пояснення інших свідків, а також, яким чином перевірені письмові пояснення ОСОБА_7 , на які суд послався в рішенні як на доказ.

Колегією суддів перевірені матеріали адміністративної справи відносно ОСОБА_2 , які досліджував суд першої інстанції. З матеріалів справи № 221/3815/19 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП вбачається, що ОСОБА_1 негайно, вже 18.05.2019 року в заяві в поліцію вказував про те, що ОСОБА_2 вибивав йому двері, причинив матеріальну шкоду. Такі ж обставини він відобразив в поясненнях від 18.05.2019 року, адресованих в правоохоронні органи. ОСОБА_2 у власних поясненнях вказував, що не застосовував до ОСОБА_1 фізичної сили. Про те, що відповідач вибивав двері позивачу, вказано також у протоколі про адміністративне правопорушення, складеному відносно ОСОБА_2 ..

Позивачем у підтвердження наявності і розміру матеріальної шкоди надані суду фотокартки, з яких вбачається, що на двері позивача пошкоджена дверна ручка та декілька полос оббивки дверей мають механічні пошкодження, є щілини у дверях.

Тому, враховуючи положення процесуального закону щодо обґрунтованості судового рішення, яка включає оцінку доказів на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності тверджень позивача про заподіяння йому матеріальної шкоди саме діями відповідача, і вважає, що позивач належно довів позовні вимоги наданими доказами.

Позивач розмір матеріальної шкоди визначив в сумі 10700 грн.

Вирішуючи питання щодо розміру матеріальної шкоди, колегія суддів врахувала, що згідно з висновком звіту про оцінку майна загальна вартість збитку на дату оцінки 25.05.2019 року, з урахуванням зносу та пошкодження дверей металевих вхідних розміром 0,9 х 2,0 м становить 5 117,55 грн.

Враховуючи наведене, положення статті 376 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні вимог про відшкодування матеріальної шкоди з ухваленням нового рішення про часткове задоволення таких позовних вимог в розмірі 5117,55 грн, оскільки така сума шкоди належно доведена позивачем.

Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач визначив розмір відшкодування моральної шкоди, що була йому заподіяна пошкодженням майна, приниження його честі та гідності, нервового стрес внаслідок незаконних дій відповідача. Позивач оцінив заподіяну шкоду в розмірі 10000 грн.

Положеннями п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 , колегія суддів враховує обставини справи, ступінь вини відповідача, роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», норми ст.23 ЦК України, і вважає, що сума 500 грн буде достатньою і розумною компенсацією такої шкоди, тим самим частково задовольнивши вимоги позивача.

Таким чином, апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині відмови в задоволенні вимог позивача про відшкодування моральної шкоди також. Позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 500 грн.

Згідно з ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням вимог чинного законодавства, тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

У відповідності до положень ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 при зверненні до суду сплатив судовий збір 768,40 грн та за подачу апеляційної скарги сплатив 1153,50 грн. У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог (сума позову про відшкодування матеріальної шкоди складала 10700 грн, вирішено про стягнення на користь позивача суми 5177,55 грн, що складає 47,82% від первісних позовних вимог), відповідач повинен компенсувати позивачу 918,62 грн у відшкодування судових витрат, що пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 06 липня 2020 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) у відшкодування матеріальної шкоди 5117 (п`ять тисяч сто сімнадцять) грн 55 коп. та моральну шкоду в сумі 500 (п`ятсот) грн..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування судових витрат 918 (дев`ятсот вісімнадцять) грн 62 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч 3 ст.389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 29 жовтня 2020 року.

Судді Є.Є. Мальцева

В.М. Барков

В.П. Принцевська