Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
27 жовтня 2020 року Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого - судді Черенкової Н.П.,
при секретарі - Янкевич В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, третя особа - Товарна біржа "Нерухомість-Південь",-
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.01.2020 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 02.06.2020 року задоволено клопотання представника позивачів - адвоката Костенюк М.В., витребувано від КП ММБТІ інвентарну справу на об`єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_1 .
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.08.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивачів в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить провести розгляд справи за її відсутності.
Відповідачі до судового засідання не з`явилися, відзив не надали, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.
Представник третьої особи Товарної біржі "Нерухомість-Південь" в судове засідання не з`явився, пояснень не надано про час та місце судового засідання повідомлено належним чином, причини неявки суду не повідомлено.
Судом ухвалено про заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, прийшов до наступного.
Статтею 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
При цьому, статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам та вчинятися у формі, встановленій законом.
Частина 1 статті 204 передбачає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
В абзаці другому статті 9 Житлового кодексу Української РСР, в редакції, яка діяла на момент вчинення вказаних правочинів, було передбачено, що громадяни мають право на придбання квартир на біржових торгах.
В статті 15 Закону України "Про товарну біржу" в редакції, яка діяла на момент вчинення вказаних правочинів, було встановлено, що біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня.
Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Як вбачається з частини 1 статті 17 Закону України "Про власність", яка була чинною на момент укладання Договору за №123/1 від 2506.1997 року та договору №3280 від 07.04.1999 року - "Майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними".
При цьому, в статті 112 Цивільного Кодексу УРСР (у відповідній редакції від 27.12.1996 року) було встановлено, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).
Як вбачається зі свідоцтва про право власності від 21 грудня 1993 року вказане житлове приміщення - квартира АДРЕСА_1 , належала на праві спільної сумісної власності громадянам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , тобто, у відповідності до ст. 122 Цивільного Кодексу УРСР (у відповідній редакції від 27.12.1996 року) без визначення конкретних часток кожного власника.
За договором №123/1 від 2506.1997 року відбувся перехід права власності на квартиру АДРЕСА_1 від громадян ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при цьому, відбувався перехід права власності на все майно, без поділу його на частки.
Таким чином, на момент укладення договору №3280 від 07.04.1999 року, квартирою АДРЕСА_1 володіли одночасно дві особи - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при цьому, квартира належала їм на праві спільної сумісної власності, та зі змісту договору №3280 від 07.04.1999 року вбачається, що продавці - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , виставили на торги конкретне, не поділене на частки майно - квартиру АДРЕСА_1 .
Статтею 225 Цивільного Кодексу УРСР (у редакції від 27.12.1996 року) було передбачене право продажу майна його власником.
Таким чином, договір №3280 від 07.04.1999 року, було укладено у відповідності до вимог закону, який не передбачав обов`язку його нотаріального посвідчення.
У відповідності до ч. 2 ст.47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору, постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною.
Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями законодавства, діючого на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що за обставин, що склалися, позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-прордажу дійсним, третя особа - Товарна біржа "Нерухомість-Південь" підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 4-13, 76-89, 258-273, 280 ЦПК України, суд,-
Позов - задовольнити.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 27 жовтня 2020 року.

Суддя Н.П. Черенкова