КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Мараєва Н.Є.

при секретарі Букалов В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Департаменту патрульної поліції - Осипенка Сергія Вікторовича на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 19 серпня 2020 року, постановлену у складі судді Українця В.В. у справі за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

Департамент патрульної поліції звернувся з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути кошти за пошкодження з його вини службового автомобіля під час виконання службових обов`язків.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19 серпня 2020 року закрито провадження у справі за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про стягнення коштів, оскільки спір підлягає розгляду в порядку, передбаченому КАС України.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник Департаменту патрульної поліції - Осипенко Сергій Вікторович подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Посилається на те, що завдання шкоди та процес її відшкодування не підпадають під визначення публічно - правового спору, оскільки є деліктним зобов`язанням з конкретно визначеним суб`єктним складом - боржником, який завдав збитків та кредитором, якому завдані збитки мають бути відшкодовані. Вказаних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 10 квітня 2018 року у справі №533/934/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі №815/5027/15, від 03 жовтня 2018 року у справі №755/2258/17. Спори у цих справах також стосувались звернення суб`єкта владних повноважень із позовом про стягнення грошових коштів з особи, що перебувала на публічній/державній службі, і суд дійшов висновку, що питання стягнення збитків/відшкодування шкоди, завданих особою, що перебуває або перебувала на державній/публічній службі, має вирішуватись за правилами цивільного судочинства. Зазначає, що спір у цій справі не можна вважати публічно - правовим, оскільки він не пов`язаний із захистом прав громадянина від порушень з боку суб`єкта владних повноважень. Суд залишив без уваги те, що в матеріалах справи наявна постанова Солом`янського районного суду м. Києва від 14.03.2019 року, якою відповідача ОСОБА_1 станом на час звернення до суду з позовом вже визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, тому відсутні додаткові підстави для встановлення його вини окружним адміністративним судом та як наслідок розгляду цієї справи в порядку адміністративного судочинства.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у апеляційній скарзі.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу до суду не надав, в судове засіданні не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, щовідповідач, перебуваючи на посаді, що відноситься до публічної служби, завдав шкоду державі в особі Департаменту патрульної поліції шляхом пошкодження майна у період здійснення ним повноважень, пов`язаних з виконанням його службових обов`язків.

Спір, який виник між сторонами, віднесено до юрисдикції адміністративного суду, і такий спір підлягає розгляду в порядку, передбаченому КАС України, що узгоджується з позицією викладеною в постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року в справі № 686/18159/18.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи, Департамент патрульної поліції звернувся з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача майнову шкоду у розмірі 126 593,17 грн..

Посилається на те, що 03.01.2019 року ОСОБА_1 керуючи службовим автомобілем марки «СКС MOU-04МП» НОМЕР_1 здійснив зіткнення з транспортним засобом «Toyota Prius», НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок дорожньо - транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 14.03.2019 року у справі №760/1556/19 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

ОСОБА_1 проходить службу в УПП у місті Києві Департаменту патрульної служби на посаді поліцейського роти №6 батальйону №4 полку №1 (з обслуговування правого берега), та має спеціальне звання - сержант поліції.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст.16 ЦК України, ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідноч. 1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно з пунктами 1 та 2 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР, це Положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами. Дія цього Положення поширюється також на осіб рядового та начальницького складу Міністерства внутрішніх справ України.

За вказаним Положенням відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Відповідно до ч. 1ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. До суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право. Суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Пунктами 1, 2 ч. 1ст.19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Пунктами 1, 2, 8 ч. 1 ст.4 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Згідно ст. 17 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно до ч. 1 ст.59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Стаття 60 Закону України «Про Національну поліцію» визначає, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно п.17 ч.1 ст.4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Таким чином, суд дійшов вірного висновку, що відповідач, перебуваючи на посаді, що відноситься до публічної служби, завдав шкоду державі в особі Департаменту патрульної поліції шляхом пошкодження майна у період здійснення ним повноважень, пов`язаних із виконанням його службових обов`язків.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16 (провадження № 11-892апп18).

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Виходячи з положень вищевказаних норм права, суд дійшов правильного висновку, що спір, який виник між сторонами, віднесено до юрисдикції адміністративного суду, і такий спір підлягає розгляду в порядку, передбаченому КАС України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 686/18159/18.

З`ясувавши обставини справи, враховуючи практику Верховного Суду, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про закриття провадження у справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не взято до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постановах від 10 квітня 2018 року у справі №533/934/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі №815/5027/15, від 03 жовтня 2018 року у справі №755/2258/17, колегія суддів не приймає до уваги виходячи з наступного.

Згідно правової позиції викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року в справі № 818/1688/16 з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо відшкодування шкоди/стягнення збитків, завданих особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновків, викладених у постановах від 10 квітня 2018 року у справі №533/934/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 815/5027/15, від 03 жовтня 2018 року у справі № 755/2258/17, виходячи з таких міркувань.

У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.

Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

Твердження скаржника про те, що в матеріалах справи наявна постанова Солом`янського районного суду м. Києва від 14.03.2019 року, якою ОСОБА_1 вже визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, тому відсутні додаткові підстави для встановлення його вини окружним адміністративним судом та як наслідок розгляду цієї справи в порядку адміністративного судочинства, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не спростовують висновків суду, що спір, який виник між сторонами віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Інших доводів в чому полягає незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали апеляційна скарга не містить.

За встановлених обставин доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленої ухвали.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Представник Департаменту патрульної поліції - Осипенко Сергій Вікторович разом з апеляційною скаргою подав до апеляційного суду заяву про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, а саме до Київського окружного адміністративного суду.

Відповідно до ч.4 ст.377 ЦПК України у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про залишення без змін ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 19 серпня 2020 року, якою закрито провадження у справі, виходячи з вищевикладеного вказану справу належить направити для розгляду до Київського окружного адміністративного суду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 379, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Департаменту патрульної поліції - Осипенка Сергія Вікторовича - залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 19 серпня 2020 року - залишити без змін.

Направити справу для розгляду до Київського окружного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 листопада 2020 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Заришняк Г.М.

Мараєва Н.Є.