Справа № 473/11/16-ц
УХВАЛА

іменем України

"06" листопада 2020 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді - Старжинської О.Є., при секретарі судового засідання Ніколаєнко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенську цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця, зобов`язання зняти арешт з нерухомого майна

ВСТАНОВИВ:

25.09.2020 року заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з скаргою на бездіяльність головного державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кирилова Ю.С. щодо не зняття арешту з нерухомого майна, який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним виконавцем Вознесенського міськрайонного відділу Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Короєвою Ю.О.: номер запису про державну реєстрацію обтяження 17557302(спеціальний розділ) та номер запису про обтяження об`єкту нерухомого майна 17557253(спеціальний розділ) згідно постанови про арешт майна боржника від 26.09.2016 року.

В обґрунтування своїх вимог заявник ОСОБА_1 вказувала, що на виконанні Вознесенського міськрайонного відділу ДВС перебували у 2016-2017 роках та повторно в 2019-2020 роках перебували виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих листів виданих на підставі рішення Вознесенського міськрайонного суду від 02.03.2016року по справі №473/11/16-ц про стягнення з неї на користь ПАТ «УкрСиббанк» 2862,75 грн. та стягнення солідарно з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 15893,18 доларів США та 8984,19 грн. , які були завершені шляхом повернення виконавчого документу стягувачу: перше - через відсутність майна на яке можливо звернути стягнення (ст.37ч.2 ЗУ «Про виконавче провадження), повторне через надходження заяви від стягувача про повернення виконавчого провадження у зв`язку з самостійним погашенням вказаних сум на рахунок стягувача поза виконавчим провадженням ( п.1 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження»), а виконавчі провадження про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження були закінчені шляхом винесення 08.09.2020 року постанови на підставі п.9 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме фактичного виконання в повному обсязі, але арешт на майно скасований не був.

Посилаючись на недотримання державним виконавцем вимог ч.3 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», заявник ОСОБА_1 просила скаргу задовольнити.

В судове засідання заявник не з`явилася, суду надала заяву про розгляд скарги за її відсутності.

Головний державний виконавець Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кирилов Ю.С. в судовому засіданні скаргу вважає необґрунтованою з огляду на те, що у виконавчому провадженні №60549646, яке перебувало в його провадженні, він арешт на нерухоме майно належне боржнику ОСОБА_1 не накладав, виконавче провадження №52232707, що перебувало в провадженні державного виконавця Короєвої Ю.О., йому не передавалося. Заявник ОСОБА_1 доказів суду та йому щодо фактичного виконання в повному обсязі рішення суду на користь ПАТ «УкрСиббанк» не надала, а за відсутності даних про надходження на рахунок органу державної виконавчої служби суми коштів, стягнених з боржника, відсутні підстави для зняття арешту з майна згідно ч.4 ст. 59 Закону № 1404.

Представник заінтересованої особи ПАТ «УкрСиббанк» в судове засідання не з`явився, судом належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив.

Вислухавши пояснення державного виконавця, дослідивши матеріали цивільної справи № 473/11/16ц, виконавчих проваджень №60549646 та №52232707,суд прийшов до наступного.

У частині першій статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Із матеріалів справи слідує, що заявник ОСОБА_1 була стороною виконавчого провадження, заперечення проти арешту (опису) майна, не пов`язані зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, а тому скаргу слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України.

В судовому засіданні встановлено, що у провадженні головного державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу ДВС Південного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кирилова Ю.С. з 12.11.2019року перебувало виконавче провадження №60549646 з примусового виконання виконавчого листа виданого Вознесенським міськрайонним судом по справі №473/11/16-ц про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 15893,18 доларів США та 8984,19 грн., який було повернено стягувачу постановою від 21.08.2020 року на підставі заяви стягувача про повернення виконавчого документу без виконання. Накладення арешту на належне боржнику нерухоме майно не проводилося в цьому виконавчому провадженні. Докази щодо фактичного виконання в повному обсязі рішення суду на користь ПАТ «УкрСиббанк» матеріали справи та виконавчого провадження не містять, а також відсутні дані про надходження на рахунок органу державної виконавчої служби суми коштів стягнених з боржника ОСОБА_1 . Разом з тим, стягувач ПАТ «УкрСиббанк» заінтересованості в боргових зобов`язань за цим виконавчим провадженням не заявляє. Виконавчі провадження про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження були закінчені шляхом винесення 08.09.2020 року постанови на підставі п.9 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме фактичного виконання в повному обсязі.

Разом з тим, судом з`ясовано також, що зареєстроване обтяження у вигляду арешту нерухомого майна належного боржнику ОСОБА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним виконавцем Вознесенського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Короєвою Ю.О.: номер запису про державну реєстрацію обтяження 17557302(спеціальний розділ) та номер запису про обтяження об`єкту нерухомого майна 17557253(спеціальний розділ) згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26.09.2016 року проведено у виконавчому провадженні №52232707, яке було завершено постановою державного виконавця від 14.03.2017року про повернення виконавчого документу стягувачу з підстав відсутності майна боржника, на яке можливо звернути стягнення. Державний виконавець діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, оскільки завершення виконавчого провадження з цих підстав не передбачає зняття арешту з майна боржника .

Спірні правовідносини регулюються Законом України від 02 червня 2016року № 1404 «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404), який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

Положеннями статті 1 Закону № 1404 визначено, що виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виходячи із цього визначення слід розуміти, що виконання одного і того самого виконавчого документу в незалежності від кількості випадків його пред`явлення до виконання має сприйматися як єдине виконавче провадження, на відміну від виконання різних виконавчих документів, де боржником є одна і та сама особа.

Згідно з частинами першою, другою статті 5 Закону № 1404 примусове виконання рішень покладається на державних виконавців, приватних виконавців, які визначені Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Зокрема, відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 1404 примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, в тому числі, встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою виконавчі листи.

Водночас, норми Закону № 1404 містять комплекс дій обов`язкового характеру, які повинен вчиняти державний виконавець в процесі виконання рішення. Одним із його заходів є звернення стягнення на майно боржника, яке відповідно до частини першої статті 56 Закону № 1404 полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до пункту 6 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404 державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно з вимогами частин першої та другої статті 56 Закону № 1404, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також проведенням опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку. Отже, як закінчення виконавчого провадження, так саме повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться. При цьому, підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, передбачені ч.ч. 2, 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, арешт знімається в разі надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Таким чином, судом встановлено, що

-на все майно належне заявнику ОСОБА_1 накладено арешт, який продовжує діяти до теперішнього часу.

-на час розгляду справи заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «УкрСиббанк» в межах виконавчого провадження про стягнення за рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 02.03.2016року по справі №473/11/16-ц на користь ПАТ «УкрСиббанк» 2862,75 грн. та стягнення солідарно з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 15893,18 доларів США та 8984,19 грн. , не існує; інших незавершених виконавчих проваджень, які б обумовлювали необхідність існування накладеного на майно арешту, не існує, внаслідок чого самостійне скасування виконавцем арешту є неможливим

-вимоги скарги про зобов`язання зняти арешт з майна є неможливими без скасування постанови про накладення арешту на нерухоме майно.

За встановлених обставин, суд вважає, що наведені обставини свідчать, що існування арешту майна заявника при визнанні державним виконавцем факту завершення всіх виконавчих проваджень відносно заявника порушує саму мету застосування відповідної процедури. Так, наразі, механізм забезпечення виконання рішення існує, проте провадження в рамках якого його було застосовано завершено, а від так скарга в межах вимог ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з аналізу діючого законодавства, із матеріалів скарги суд не вбачає у діях головного державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кирилова Ю.С. бездіяльності щодо не зняття арешту з нерухомого майна належного боржнику ОСОБА_1 . Фактично його письмових відповідях на звернення ОСОБА_1 зазначено не про відмову в знятті арешту з нерухомого майна , а роз`яснення законодавства з зазначенням про вирішення спору судом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати головного державного виконавця Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кирилова Ю.С. зняти арешт з нерухомого майна належного ОСОБА_1 , який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним виконавцем Вознесенського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Короєвою Ю.О.: номер запису про державну реєстрацію обтяження 17557302(спеціальний розділ) та номер запису про обтяження об`єкту нерухомого майна 17557253(спеціальний розділ) згідно постанови про арешт майна боржника від 26.09.2016 року скасувавши її.

Ухвала може бути оскаржене в Миколаївський апеляційний суд через Вознесенський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів.

Суддя: О.Є. Старжинська