Справа № 456/4430/20
Провадження № 2-з/456/44/2020
УХВАЛА

04 листопада 2020 року місто Стрий

Суддя Стрийського міськрайонного суду Львівської області Сас С. С. , розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання укладеним договору купівлі-продажу земельної ділянки,

встановив:

03.11.2020 заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 1,7579 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :03:000:0108, що розташована за адресою: Угерська сільська рада, Стрийського району, Львівської області та заборони вчинення реєстраційний дій щодо перетворення, поділу, об`єднання з іншими земельними ділянками земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0108; заборонити ОСОБА_2 розпоряджатись, змінювати цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0108, здійснювати її перетворення, поділ, об`єднання з іншими земельними ділянками; заборонити земельним кадастровим реєстраторам, які входять до складу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (, вул. Народного Ополчення, 3, м. Київ, 03151) та її територіальних органів, вносити до Державного земельного кадастру будь-які відомості, які стосуються земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0108, окрім внесення записів про скасування у Поземельній книзі записів про державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0108, (в частині державної реєстрації цієї земельної ділянки за ОСОБА_3 , РНОКБПП НОМЕР_1 ).

В обґрунтування заяви покликається на те, що 20.08.2019 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки., згідно якого ОСОБА_2 зобов`язується у межах року з дня зняття мораторію на відчуження земель укласти та підписати договір купівлі-продажу земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,7579 га, розташована за адресою: Угерська сільська рада, Стрийського району, Львівської області. Продаж земельної ділянки буде вчинений за суму 95290,00 грн., що еквівалентно до долара США на момент укладення договору 3785,00.Остаточний розрахунок за об`єкт продажу здійснюється до моменту підписання основного договору. ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 95290,00 грн., що еквівалентно до долара США на момент укладення договору 3785,00, що підтверджується розпискою. На випадок смерті ОСОБА_2 складено заповіт, яким заповідає ОСОБА_1 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,7579 га, розташована за адресою: Угерська сільська рада, Стрийського району, Львівської області та заборони вчинення реєстраційний дій щодо перетворення, поділу, кадастровий номер :03:000:0108. На даний час ОСОБА_2 відмовляється від своїх зобов`язань та вчиняє всі можливі дії для передання права власності на вказану земельну ділянку іншим особам. З метою забезпечення виконання рішення суду про повернення земельної ділянки добросовісному набувачу, у разі задоволення позову, необхідним є вжиття заходів забезпечення, незалежних від волі відповідача.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Зваживши доводи заяви, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно із ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відтак, заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто бути безпосередньо зв`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази не можуть грунтуватися на припущеннях.

Із змісту заяви про забезпечення позову та поданих доказів неможливо зробити висновок про наявність вищезазначених обставин та загроз на які посилається позивач, зокрема на можливість та загрозу відчуження та обтяження зобов`язаннями спірної земельної ділянки, що може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду.

Окрім цього, заявник мотивує заяву тим, що відповідач після отримання в повному обсязі коштів за земельну ділянку намагається відчужити її третім особам, зокрема: ОСОБА_4 та Службі автомобільних доріг у Львівській області.

За змістом правового висновку Верховного суду, викладеного у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №183/5864/17-ц, заява про забезпечення позову повинна бути обґрунтованою, а доводи, викладені в ній свідчити про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому. Разом з цим, заявником не наведено посилань на те, що існують обставини, які свідчать про реальну можливість відчуження відповідачем спірного нерухомого майна на користь третіх осіб.

Дослідивши заяву та додані до неї матеріали судом встановлено, що заявником не надано жодних доказів щодо наявності намірів відповідача щодо відчуження земельної ділянки,розташованої за адресою: Угерська сільська рада, Стрийського району, Львівської області, кадастровий номер :03:000:0108.

Доводи заявника про те, що вказана земельна ділянка буде відчужено власником (відповідачем), наразі є лише припущенням та не доведено належними і допустимими доказами.

Крім того, до матеріалів позовної заяви не додано належних та допустимих доказів того, що власником спірної земельної ділянки є саме відповідач ОСОБА_2 .

За таких обставин враховуючи, що заявником не доведено факту унеможливлення чи утруднення виконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову, не надано доказів щодо власника земельної ділянки, на яку просить накласти арешт, суд приходить до висновку про відмову у забезпеченні позову.

Крім того, згідно роз`яснення наведеного у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» саме позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Разом з тим, предметом позову ОСОБА_1 є визнання укладеним договору купівлі-продажу земельної ділянки між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , викладений у певній редакції, тобто позовні вимоги ОСОБА_1 є немайнового характеру, що є додатковою підставою для відмови у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно.

Суд не вбачає необхідності у забезпеченні позову, так як доводи позивача не знайшли свого підтвердження, а тому безпідставне вжиття заходів забезпечення позову порушить права інших осіб.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову за безпідставністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. 149, 150, 151,153 ЦПК України, -

ухвалив:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання укладеним договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Суддя С. С. Сас