Справа № 527/2707/19
провадження 2/527/155/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29 жовтня 2020 року м. Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - Олефір А.О.,

за участю секретарів

судових засідань - Волик Л.І., Волик Ю.І.,

позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Глобине в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми авансу,-

В С Т А Н О В И В:

18 грудня 2019 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача суми авансу.

В обґрунтування позову, позивач зазначила, що у серпні 2017 року вона та ОСОБА_3 досягли усної домовленості щодо купівлі-продажу об`єкта нерухомого майна, а саме приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також промислового обладнання по виготовленню брикету, пилорами, продольного станку, що знаходилися у вказаному приміщенні. З метою подальшого укладення договору купівлі-продажу вказаного майна, вона передала відповідачу суму авансу в розмірі 10000,00 доларів США в присутності двох свідків, що підтверджується письмовою розпискою від 14.08.2017 року про отримання відповідачем вказаної суми. В подальшому, угоду купівлі продажу між позивачем та відповідачем укладено не було, оскільки відповідач ухилявся від її укладення. З метою досудового врегулювання спору, 26.11.2019 року вона направила на адресу відповідача вимогу про повернення суми авансу, яку відповідач отримав, але кошти не повернув. Відповідно до інформації з реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.11.2019 року, відповідач не має у власності жодного об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим, придбання в подальшому позивачем у відповідача об`єкта нерухомого майна за вказаною адресою не видається можливим.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд, стягнути з відповідача на її користь суму авансу у розмірі 10000,00 доларів США, а також судовий збір.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та крім того пояснила, що у 2017 році вона домовилася з відповідачем про придбання у нього за 20000,00 доларів США приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також промислового обладнання по виготовленню брикету, пилорами, продольного станку, що знаходилися у вказаному приміщенні. На виконання вказаної домовленості, 14.08.2017 року вона зустрілася з відповідачем в кафе «Хутірець» та в присутності двох свідків передала йому суму авансу в розмірі 10000,00 доларів. З того часу вона почала користуватися вказаним приміщенням із обладнанням у ньому. Через деякий час, вони з відповідачем поїхали до нотаріуса, який повідомив їм які саме документи необхідно підготувати відповідачу для укладення договору купівлі-продажу. Разом з тим, у кінці 2019 року їй стало відомо, що відповідач продав вказане приміщення ОСОБА_5 . Вона підійшла до останнього та запитала про вказані обставини, на що він підтвердив, що придбав приміщення та вони домовилися, що протягом двох днів вона його звільнить. Вона забрала із вказаного приміщення обладнання та перевезла його на свою територію. На її звернення про повернення коштів, відповідач відмовився та сказав, що вона забрала собі обладнання, яке коштує 10000,00 доларів, тому він нічого їй не винен. Документів на обладнання відповідач їй не передавав, актів приймання-передачі обладнання вони з відповідачем також не підписували. Обладнання яке у неї залишилося вона може повернути у будь-який момент, оскільки воно не пошкоджене.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала із наведених у позові підстав.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та пояснив суду, що наприкінці літа 2017 року, він домовився з позивачем про придбання нею за 10000,00 доларів приміщення за адресою: АДРЕСА_1 та за 10000,00 доларів обладнання. Оскільки у позивача були відсутня повна сума грошових коштів, він отримав від неї суму авансу в розмірі 10000,00 доларів, про що написав відповідну розписку та передав позивачу у користування приміщення разом з обладнанням. Близько двох років він їздив до позивача та просив її укласти договір купівлі-продажу, але позивач відмовлялася. У нього документи до купівлі-продажу були готові, що є підтвердженням того, що він уклав договір з ОСОБА_5 . Проте, перед продажем приміщення, він повідомив позивача, що оскільки вона не бажає купувати приміщення він буде шукати покупця. Вважає, що виконав зобов`язання, оскільки у позивача залишилося обладнання, яке було ними оцінене у 10000,00 доларів. Обладнання на даний час не бажає забирати, оскільки його було пошкоджено під час пожежі, яка була у приміщенні.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, посилаючись на те, що відповідачем було повністю виконані взяті зобов`язання, оскільки він передав позивачу в повне фактичне управління будівлю приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також обладнання по виготовленню брикету, пилораму. Грошові кошти в розмірі 10000,00 доларів відповідач передав позивачу саме за обладнання, яким вона і на даний час користується. Відповідач продав ОСОБА_5 нерухоме майно, оскільки позивач ухилялася від укладення договору купівлі-продажу.

Вислухавши пояснення позивача, відповідача, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне.

Як вбачається з розписки від 14.08.2017 року, ОСОБА_3 отримав завдаток в розмірі 10000,00 доларів США за продаж приміщення з обладнанням по виготовленню брикету та пилорама, продольний станок котрі знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Повна сума складає 2000 доларів США (а.с.6).

Свідок ОСОБА_6 пояснив суду, що позивач та відповідач у його присутності домовилися про те, що ОСОБА_7 придбає у ОСОБА_8 за 20000 доларів приміщення та обладнання для виготовлення брикетів. Вони домовилися, що після того, як ОСОБА_8 оформить документи, укладуть договір купівлі-продажу. Як аванс, ОСОБА_7 передала ОСОБА_9 10000,00 доларів США в кафе «Хутірець», про що було складено розписку, він особисто був присутнім під час передачі грошових коштів. Після передачі грошових коштів, ОСОБА_7 внаслідок усної домовленості з ОСОБА_8 почала здійснювати у його приміщенні свою підприємницьку діяльність. Через деякий час, ОСОБА_7 дізналася, що приміщення продане іншій особі, яка орендувала приміщення поруч з приміщенням, яке належало ОСОБА_8 .

Факт написання розписки та отримання грошових коштів в розмірі 10000,00 доларів США від ОСОБА_1 підтвердив в ході судового розгляду відповідач.

30.07.2019 року відповідач продав ОСОБА_5 1/4 частку приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8-11).

Вказану обставину в ході судового розгляду підтвердив відповідач.

26.11.2019 року позивач направила на ім`я відповідача вимогу про повернення суми авансу (а.с.7,12). Згідно трекінгу відправлень Укрпошта - відправлення № 279 прийняте (а.с.12).

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорення.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін).

Отже, з розписки дослідженої в ході судового розгляду вбачається, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_3 домовилися про продаж приміщення з обладнанням по виготовленню брикету та пилорами, продольного станку котрі знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

За таких обставин, суд зазначає, що належним виконанням зобов`язання вказаного в розписці є укладення між сторонами нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна, а також укладення договору купівлі-продажу рухомого майна та/або підписання акту приймання-передавання.

Разом з тим, як встановлено судом, ОСОБА_3 здійснив відчуження об`єкту нерухомого майна, вказаного в розписці на користь третьої особи.

Отже виконання зобов`язання вказаного в розписці є неможливим.

Відповідно до частини першої статті 546 Цивільного кодексу України,виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 570 Цивільного кодексу Українизавдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Отже, ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.

Аванс не має забезпечувальної функції. Якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається його власникові.

Приймаючи до уваги те, що сторони не уклали договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна, а також купівлі-продажу рухомого майна, суд дійшов висновку, що передані ОСОБА_1 10000,00 доларів США ОСОБА_3 є авансом та підлягають поверненню ОСОБА_1 .

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 21 вересня 2020 року (справа № 308/1904/17).

Суд критично ставиться до тверджень відповідача, стосовно того, що він належним чином виконав зобов`язання, так як передав обладнання позивачу, оскільки зі змісту написаної розписки вбачається, що її предметом є одночасно рухоме та нерухоме майно, тому належним виконанням за нею мало б бути перехід права власності на позивача як на рухоме та нерухоме майно. Крім того, у вказаній розписці не розмежовано вартість нерухомого та рухомого майна.

Згідно ч. 2 ст. 545 Цивільного кодексу Україниякщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає.

У частині 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку.

Представником позивача в ході судового розгляду було надано суду оригінал розписки від 14 серпня 2018 року, яку було оглянуто в судовому засіданні.

Наявність у позивача оригіналу розписки свідчить про те, що зобов`язання за нею виконано не було.

Судом встановлено, що у позивача перебуває обладнання належне відповідачу.

Факт перебування обладнання у позивача підтвердили в ході судового розгляду сторони та свідок ОСОБА_10 .

За таких обставин, суд зазначає, що у випадку перебування майна відповідача без законних правових підстав у позивача, він має можливість захистити своє право шляхом витребування такого майна.

Відповідач в ході судового розгляду зазначив, що вказане обладнання було пошкоджене під час пожежі, тому він не має наміру його забирати.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ході судового розгляду не надано суду жодних письмових доказів на підтвердження вказаних обставин, з пояснень свідка ОСОБА_11 , яка дала свідчення суду, що в приміщенні належному ОСОБА_3 , у якому здійснювала підприємницьку діяльність ОСОБА_1 відбувалася пожежа, неможливо встановити яке саме майно було пошкоджено та ступінь його ушкодження, тому суд дійшов висновку, що твердження відповідача про пошкодження позивачем належного йому обладнання базується на припущеннях.

Факт використання ОСОБА_1 приміщення належного ОСОБА_4 може свідчити про наявність між сторонами інших правовідносин, разом з тим, не є підтвердженням належного виконання зобов`язання за розпискою від 14.08.2017 року

Приймаючи до уваги те, що розпискою від 14 серпня 2017 року, ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 10000,00 доларів США, сторони не уклали договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна, а також купівлі-продажу рухомого майна, тому вказаний аванс підлягає поверненню ОСОБА_1 у грошовій валюті - долари США, оскільки розпискоюне передбачено його визначення в грошовому еквіваленті до національної валюти України - гривні, тому правових підстав для перерахунку у гривні зазначеної суми авансу за офіційним курсом НБУ не вбачається.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 27 лютого 2019 року (справа № 173/1025/16-ц, провадження № 61-17413св18).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір в сумі 2349,90 грн.

Керуючись ст.ст. 12,13, 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп: НОМЕР_2 суму авансу у розмірі 10000,00 (десять тисяч) доларів США за розпискою від 14.08.2017 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2349,90 грн. (дві тисячі триста сорок дев`ять гривень 90 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Полтавського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп: НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , рнокпп: НОМЕР_1 ).

Повний текст рішення складено 04 листопада 2020 року.

Суддя А. О. Олефір