справа № 631/1113/19
провадження № 2/631/297/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

02 жовтня 2020 року смт Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Пархоменко І. О.,

при секретарі - Семенко А. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Свої вимоги обґрунтували наступним. На праві приватної власності позивачам належить квартира в житловому будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом від 07 жовтня 1999 року. Відповідачі з 2017 року та по теперішній час не проживають за місцем реєстрації, що підтверджується відповідними актами обстеження. На даний час фактичне місце проживання відповідачів невідоме, зв?язку з ними не має. Реєстрація ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перешкоджає позивачам у користуванні майном. Просили суд визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 втратившими право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судове засідання не з?явились, через канцелярію суду надали заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять суд провести судові засідання без їх участі. Також зазначили, що проти заочного рішення не заперечують.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судове засідання не з?явились, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомили, заяв про відкладення судового засідання не надавали.

Зі згоди позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Зі свідоцтва про право власності на житло від 07.10.1999, виданого Відділом приватизації житлового фонду Нововодолазької селищної ради народних депутатів, вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Свідоцтво видано згідно з розпорядженням (наказом) від 07.10.1999 № 1380 (а. с. 10).

Згідно з довідкою № 04.05-21/799 від 08.10.2019 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , донька, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , донька, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , син, ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 (а. с. 11).

Відповідно до листів ВІДДІЛУ (ЦЕНТР НАДАННЯ АДМІНІСТРАТИВНИХ ПОСЛУГ) НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ від 07.02.2019 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 19 -20).

Судом встановлено, що відповідачі, зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 , але фактично там не проживають. Зазначене підтверджується актами депутата Нововодолазької селищної ради від 05 вересня 2017 року № 969, від 16 жовтня 2019 року № 866, від 31 січня 2019 року № 117, складеними у присутності свідків (а. с. 12-14).

Таким чином, судом встановлено, що виник спір щодо визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням і позивачі звернулись до суду за захистом свого порушеного права.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідачі не скористалися процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішив справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає приписам ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Статтею 41 Коституции України закріплено право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Приписами ст. 150 ЖК України встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно зі ст. 316 ЦК України передбачено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Стаття 317 ЦК України визначила, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено право власника житлового будинку, квартири на використання помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Приписами ст. 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до ст. 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Разом з тим, згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не є власниками житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , у помешканні не проживають, за призначенням не використовують, договору найму з позивачами не укладали.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , навпаки, є власниками спірного житлового приміщення, користуються ним за призначенням, приймають заходи для належного утримання житла й несуть витрати щодо сплати комунальних послуг, а отже, реєстрація відповідачів обмежує позивачів у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Заперечень проти зазначеного матеріали справи не містять.

Доказів на підтвердження обставин, що мають бути враховані при вирішенні спору, відповідачами не надано. Також відсутні докази на підтвердження будь-яких намірів відповідачів щодо користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право (ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України).

Згідно зі змістом ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов?язків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Приписами частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Таким чином, зібрані по справі докази та їх належна оцінка свідчать про наявність підстав для задоволення вимог позивачів, оскільки відповідачі, які не є власниками житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , не мешкають у ньому, а тільки є зареєстрованими, а відтак, обмежують позивачів у здійсненні права користування та розпорядження власністю.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 150 ЖК України, 316, 317, ч.1 ст. 383, ст. 391, ст. 405 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76 - 81, 95, 263 - 265, 280 - 282, 289, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , втратившею право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , втратившим право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду учасниками справи через Нововодолазький районний суд Харківської області до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення буде складено 12 жовтня 2020 року.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання чи перебування: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Позивач: ОСОБА_2 , місце проживання чи перебування: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстрований: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , зареєстрований: АДРЕСА_1 .

Суддя І. О. Пархоменко