ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/513/20 Номер провадження 22-ц/814/2237/20Головуючий у 1-й інстанції Алтухова О. С. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Одринської Т.В., Пікуль В.П., при секретарі судового засідання: Ряднині І.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Антіхович Володимира Володимировича на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13 серпня 2020 року (ухвалене суддею Алтуховою О.С., повний текст рішення складено суддею 17 серпня 2020 року) у справі за позовом Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2020 року Обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Лубнитеплоенерго» (далі - ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за теплову енергію.

В обгрунтування позовних вимог зазначили, що відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . Відповідачам присвоєно особовий номер споживача послуг з централізованого опалення № НОМЕР_1 . ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» надає послуги з теплопостачання вказаного будинку. Однак покладені зобов`язання щодо оплати послуг з теплопостачання відповідачі належним чином не виконують, в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 01.02.2020 року складається в сумі 36663,20 гривні за період з січня 2018 року по 31 січня 2020 року, враховуючи надані пільги 6770,99 грн, сплату 1686,56 грн, яку позивач і просить стягнути з відповідачів.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13 серпня 2020 року позов Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго» заборгованість за теплову енергію станом на 01.02.2020 р. у розмірі 36663 (тридцять шість тисяч шістсот шістдесят три) гривні 20 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго» судовий збір у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні в рівних частках.

З вказаним рішенням суду не погодилась ОСОБА_1 та подала на нього через свого представника - адвоката Антіхович Володимира Володимировича апеляційну скаргу, в якій прохає рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13 серпня 2020 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Апелянт вважає, що рішення суду першої є незаконним, необґрунтованим, та таким що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що суд неповно та неправильно встановив обставини, які мають значення для справи, неправильно дослідив та оцінив докази, внаслідок чого зробив хибні висновки та визнав встановленими обставини, які не були доведені.

Зокрема, вказує, що при нарахуванні сум за постачання гарячої води, позивачем зазначено, що за адресою АДРЕСА_2 проживають три особи, однак дана інформація не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вже більше десяти років не проживають у вказаній квартирі. Факт реєстрації відповідачів ніяким чином не підтверджує факту використання ними гарячої води. Вважає, що позивач протиправно нараховував плату за ГВП спираючись на довідку про кількість зареєстрованих в приміщенні осіб. Тому, недостовірні дані покладені в основу розрахунку свідчать про неможливість його використання в якості доказу в межах даної справи. З огляду на викладене вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Від позивача ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній спростовуючи доводи апеляційної скарги та підтримуючи рішення суду першої інстанції прохали апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Від представника ОСОБА_1 - адвоката Антіхович Володимира Володимировича надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якому останній спростовуючи доводи викладені у відзиві прохав апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на житло від 05.11.2007 року (а.с.8).

Крім того, за даними сектору з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб ЦНАП виконавчого комітету Лубенської міської ради відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , зареєстровані за вищевказаною адресою (а.с. 22-23).

Позивач ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» надає послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води для населення багатоквартирних будинків м. Лубни, в тому числі і квартири, в якій зареєстровані відповідачі.

Станом на 01.02.2020 р. ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» відповідачам надано послуг на суму 36663,20 гривні, які ним не оплачено, що підтверджується розрахунком боргу, наданим позивачем (а.с.15).

Задовольняючи позовні вимоги ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго», суд першої інстанції виходив з того, що позивач на підтвердження своїх позовних вимог надав докази надання послуг відповідачам, підтвердив правильність нарахування, виходячи з кількості осіб, зареєстрованих в квартирі, в той час як відповідачами належних та допустимих доказів оплати за використану ними теплову енергію не надано, а тому суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законом України Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, а відповідно до частин 1-3 ст.32 зазначеного Закону плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, відповідно до умов договору.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно п.12. Правил у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку.

Відповідно до п.21 Правилу разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства; з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.

Рішенням виконавчого комітету Лубенської міської ради від 27.08.2014 року №185 затверджено норми витрат гарячої води згідно ДБН В.2.5-64:2012 «Внутрішній водопровід та каналізація» норма витрати гарячої води на 1 мешканця становить 3,04 кв. м.

У ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений порядок оплати житлово-комунальних послуг, відповідно до якого споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. А у частині 3 цієї ж статті вказано, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Отже, враховуючи вищенаведені положення норми матеріального права, стягнення заборгованості за теплову енергію, повинно здійснюватись із розрахунку пропорційно на усіх співвласників.

Доводи апелянта про те, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вже більше десяти років не проживають у вказаній квартирі, а тому позивач протиправно нараховував плату за ГВП спираючись на довідку про кількість зареєстрованих в приміщенні осіб є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 29 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» , споживач має право на зменшення розміру плати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).

Однак, судом встановлено, що відповідачі з відповідними письмовими заявами та офіційними документами, що підтверджує їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання) і що надавало б право на зменшення розміру плати, до позивача ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» не звертались, тому суд обґрунтовано дійшов до висновку про правильний розрахунок боргу, наданим позивачем.

Такий висновок суду викладено у Постанові Верховного Суду № 336/3748/16-ц від 13.03.2019 року, який у відповідності до вимог п.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховується іншими судами при застосуванні таких норм права.

Крім того надані відповідачами докази є не достатніми, оскільки не містять даних про дійсне місце проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Антіхович Володимира Володимировича - залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13 серпня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови виготовлено 3 листопада 2020 року.

Головуючий суддя : ________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _____________ Т.В. Одринська ______________ В.П. Пікуль