Справа № 541/1233/20
Номер провадження 2/541/757/2020
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20 жовтня 2020 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Городівського О.А.,

за участю секретаря судових засідань - Непокупної Л.М.

позивача ОСОБА_1 відповідача ОСОБА_2

розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав

тертя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Виконавчий комітет Миргородської міської ради Полтавської області,

в с т а н о в и в:

02 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з вказаним позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав. В позові просить позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав відносно його дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В позові посилалася на те, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 до січня 2010 року. Згідно рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 січня 2010 року даний шлюб було розірвано. Від цього шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 січня 2010 року було ухвало стягувати аліменти з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання спільної дитини у розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу), про що було видано виконавчий лист 04 лютого 2010 року. 28 липня 2010 року відділом ДВС Миргородського міськрайонного управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення аліментів на утримання сина, заборгованість по яким становить 109739,80 гривень. Зазначила, що ОСОБА_2 не піклується про фізичний і духовний розвиток свого сина, не цікавиться його навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, що негативно впливає на його фізичний розвиток, е спілкується з ним, не надає доступ до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, свідомо нехтуючи своїми обов`язками і на її думку позбавлення останнього батьківських прав відповідає інтересам дитини.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала, просила їх задоволити з підстав вказаних у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 визнав, проти позбавлення його батьківських прав не заперечував.

Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутність, при розгляді справи покладалися на розсуд суду і врахування інтересів дитини (а.с.44).

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувала в шлюбі з 24 березня 2006 року по 11 січня 2010 року, що підтверджується копією рішення суду від 11 січня 2020 року (а.с.6). Від цього шлюбу сторони мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.7). Згідно довідки Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.06.2020 року в розмірі 109739,80 гривень (а.с.6). Згідно довідки ДНЗ №12 №світлячок» встановлено, що ОСОБА_3 відвідував дошкільний навчальний заклад з 2009 року по 2012 року, протягом всього період батько дитини ОСОБА_2 не брав участі у вихованні дитини (а.с.12). Згідно довідки Миргородської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 1 імені Панаса Мирного ОСОБА_2 не бере участі у вихованні сина ОСОБА_3 , учня 8-Б класу, не спілкувався з класним керівником, батьківські збори не відвідував протягом всього навчання дитини в школі з 01.09.2012 року по 29.05.2020 рок (а.с.13). Крім того служба у справах дітей Великобагачанської районної державної адміністрації надала суду висновок яким визнала за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав, як такого, що ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно неповнолітнього ОСОБА_3 (а.с.46-48).

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

У ст. 3 Конвенції про права дитини зазначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Верховний Суд України в ч. 2 п.16 Постанови Пленуму «Про практику застосування законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2016 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Факт нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками відносно дитини підтверджується перевіреними судом зазначеними вище доказами по справі у їх сукупності, згідно з якими відповідач байдуже ставить до своєї дитини вже протягом останніх 10 років.

На основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів у їх сукупності суд вважає, що позивачем доведено ті обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог, тому позовна вимога щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 стосовно його дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд вважає доведеним, що відповідач протягом тривалого часу систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своєї дитини, не піклується про неї, не забезпечує її матеріально.

Суд роз`яснює відповідачу, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлений батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо дитина не була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом.

Відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Керуючись ст.ст. 164-166, 192 главами 14,15 СК України, ст.ст. 13, 206, 263, 265 ЦПК України, суд -

ухвалив :

Прийняти визнання позову ОСОБА_2 .

Задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 в повному обсязі.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) відносно неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 - 420,40 грн.

Головному управлінню Державної казначейської служби України Полтавській області ( 36000 м.Полтава, вул. Шевченка, 1) повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні даного позову на підставі квитанції : номер 101 від 02.07.2020 року у ТВПБВ №10016/000157/060157, що становить 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту через Миргородський міськрайонний суд до Полтавського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 26 жовтня 2020 року.

Суддя О. А. Городівський