Провадження № 2/161/3350/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

16 жовтня 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді - Крупінської С.С.

при секретарі - Бакай Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ» про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що 10.02.2020 року в м. Луцьку по вул. Теремнівська, 36 ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Fiat Dukato 250L, д.н.з. НОМЕР_1 , виконуючи поворот ліворуч не з крайнього лівого положення на проїзній частині, не надав дорогу належному автомобілю Volkswagen Touran, д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку, внаслідок чого відбулося зіткненя, при ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Луцького міськрайонного суду від 02.03.2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно полісу обов?язкового страхування цивільної відповідальності власника наземних транспортних засобів № ЕР/166201853 відповідальність водія транспортного засобу Fiat Dukato 250L, д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована у ПрАТ «СК «ПЗУ України» за шкоду, заподіяну третім особам, ліміт відповідальності 100 000 грн.

Після поверхневого огляду пошкоджень її автомобіля відповідачем через кілька днів усно була оголошена сума страхової виплати в розмірі 36 431 грн. 03 коп., незважаючи на її заперечення, здійснив виплату в розмірі 36 431 грн. 03 коп.

Згідно висновку експертного заключення від 08.05.2020 року матеріальний збиток, завданий пошкодженням її автомобіля складає 70 508 грн. 42 коп., проте, відповідач відмовився виплатити різницю страхового відшкодування, просить суд стягнути з відповідача 34 077 грн. 39 коп. страхового відшкодування та документально підтверджені судові витрати в розмірі 19 136 грн. 80 коп..

Представник позивача в судове засідання не з`явився, а подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, а надіслав відзив на позов до суду та просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з підстав викладених у відзиві.

А тому згідно вимог ст. 280 ЦПК України судом ухвалено заочне рішення.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Вимоги про відшкодування страхової виплати ґрунтуються на тому, що 10.02.2020 року в м. Луцьку по вул. Теремнівська, 36 ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Fiat Dukato 250L, д.н.з. НОМЕР_1 , виконуючи поворот ліворуч не з крайнього лівого положення на проїзній частині, не надав дорогу належному автомобілю Volkswagen Touran, д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку, внаслідок чого відбулося зіткненя, при ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Луцького міськрайонного суду від 02.03.2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно полісу обов?язкового страхування цивільної відповідальності власника наземних транспортних засобів № ЕР/166201853 відповідальність водія транспортного засобу Fiat Dukato 250L, д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована у ПрАТ «СК «ПЗУ України» за шкоду, заподіяну третім особам, ліміт відповідальності 100 000 грн.

Відповідно до ч. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

На підставі звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу виконаного ПП «Експерт-Сервіс-Альфа» на замовлення ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» позивачу було виплачене відповідачем страхове відшкодування в розмірі 36 431,03 грн, що не оспорюється сторонами.

Згідно виписки з АТ КБ «Приватбанк» 05.06.2020 року на адресу ОСОБА_1 було перераховано кошти в розмірі 36 431 грн. 03 коп. (а.с. 6).

Не погоджуючись із висновком зазначеного звіту, позивач замовила проведення оцінки вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу.

Як вбачається з висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 18 від 08.05.2020 року вартість матеріального збитку складає 70508 грн. 42 коп.

Висновок експерта було подано відповідачу з вимогою здійснити належну страхову виплату, однак, їй усно відмовлено у виплаті страхового відшкодування в повному обсязі.

Відповідно до ст. 22, ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки» при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України.

За приписами статті 1192 ЦК України, розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п. 9.5 та 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», пп. 7 п. 3 та пп. П. 4 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, затвердженого Указом Президента України від 23.11.2011 року № 1070, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, постановила: п. 1 розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09.07.2010 року № 566, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 16.08.2010 року за № 689/17984, викладено в такій редакції: «установити розміри страхових сум за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинного цим розпорядженням: за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмір 100000 грн на одного потерпілого; за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, у розмірі 20000 грн. на одного потерпілого».

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Виходячи з правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення з особи, винної у настанні страхового випадку, сум виплаченого страховою компанією страхового відшкодування, викладеного в постанові від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13 вбачається, що при розгляді справи Верховний Суд України зробив наступний правовий висновок: у разі настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу у потерпілої особи виникає право аби вимагати відшкодування шкоди від особи, винуватої в її заподіянні, або вимагати виплати страхового відшкодування від страхової компанії, з якою нею укладено договір добровільного страхування автомобіля. У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, винуватої у заподіянні шкоди (ст. 993 ЦК України).

Зазначене також узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладена в Постанові від 04.07.2018 року у справі № 755/18066/15.

Також, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 Постанови від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Таким чином вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини ОСОБА_2 , перевищує визначений розмір страхового відшкодування, що є підставою для стягнення з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 різниці між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням, така страхова сума не перевищує ліміту відповідальності страховика, а тому суд вважає, що стягненню на користь позивача підлягає різниця, яка становить 34 077 грн. 39 коп.

Згідно ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Також підлягають стягненню витрати на користь ОСОБА_1 пов?язані з розглядом справи в розмірі 7 296 грн. та 840 грн. 80 коп. сплаченого судового збору, що підтверджується долученими до матеріалів справи квитанціями, актами виконаних робіт.

Стосовно вимоги позивача про стягнення понесених судових витрат, що складають витрати на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 135 ЦПК України, сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та адвокатським бюро «Правовий стандарт» укладено договір про надання правової допомоги від 23.06.2020 року.

Згідно розрахунку надання правової допомоги, згідно договору про надання правової допомоги № 028 від 23.06.2020 року укладеного з ОСОБА_1 від 18.08.2020 року, останньою сплачено 11 000 грн. за надані послуги.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 18, 19, 42, 81, 82, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, на підставі ст.ст. 1166, 1187, 1191 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 34 077 (тридцять чотири тисячі сімдесят сім) грн. 39 коп. страхового відшкодування., судові витрати по справі в розмірі 19 136 (дев`ятнадцять тисяч сто тридцять шість) грн. 80 коп., а всього 53 214 (п`ятдесят три тисячі двісті чотирнадцять) грн. 19 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду виготовлено 16.10.2020 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду С.С.Крупінська