Справа № 579/1590/20
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 жовтня 2020 року Кролевецький районний суд Сумської області

в складі - головуючого судді Моргуна О.В.,

за участі секретаря Сірої С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Житлово-експлуатаційною конторою Кролевецького міськвиконкому 24.09.1996, вона, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є власниками квартири АДРЕСА_1 . 27 листопада 2014 року після одруження дочки вони зареєстрували в зазначеній квартирі її чоловіка ОСОБА_2 .

Відповідач, хоча і зареєстрований за вищезазначеною адресою, фактично в квартирі за місцем реєстрації жодного дня не проживав. В даній квартирі ніхто не проживає понад 10 років, за вказаною адресою не проводяться нарахування комунальних послуг з поводження з побутовими відходами, з водопостачання і водовідведення, у зв`язку з відсутністю проживаючих у квартирі.

Вона, позивач, неодноразово зверталась до відповідача з приводу його зняття з реєстрації в квартирі, на що він не заперечував, однак цього не зробив. Відповідач до недавнього часу проживав в м.Києві разом з сім`єю. Її дочка ОСОБА_4 нещодавно припинила шлюбні відносини з відповідачем, і після цього їй не відома його точна адреса проживання та засоби зв`язку. Відповідач втратив право на користування житлом - квартирою АДРЕСА_1 , оскільки з моменту реєстрації в квартирі - 27.11.2014 року майже 6 років в ній не проживав.

У зв`язку з тим, що відповідач зареєстрований за даною адресою, вона, позивач, позбавлена можливості здійснювати своє право власності на власний розсуд.

Враховуючи викладене, позивач просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились.

Позивач надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 31).

Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання (а.с. 30), в судове засідання не з`явився без повідомлення причин неявки, відзив на позовну заяву не подав.

Треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 надали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують (а.с. 31).

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе відповідно до ст.ст. 211, 223, 247 ЦПК України розглядати справу у судовому засіданні за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Суд, вивчивши та дослідивши наявні в справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено, що позивач та треті особи є власниками квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданого згідно з розпорядженням Житлово-експлуатаційної контори м.Кролевець від 24 вересня 1996 року (а.с.5).

Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Кролевецької міської ради 19 серпня 2020 року № 9517 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6). Зазначені обставини також підтверджуються записами в будинковій книзі для прописки громадян, що проживають в буд. АДРЕСА_1 , згідно яких ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за вказаною адресою з 27.11.2014 року (а.с. 7-9).

За змістом позовної заяви відповідач ОСОБА_2 за зареєстрованим місцем проживання - в квартирі АДРЕСА_1 не проживає близько 6 років, фактично не проживав жодного дня з моменту реєстрації - з 27.11.2014 року.

Факт тривалого не проживання відповідача в квартирі АДРЕСА_1 підтверджується довідкою секретаря міської ради Рекухи О. від 21.08.2020 № 02-11/1396, згідно з якою ОСОБА_2 зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 , але фактично не проживав за місцем реєстрації з дня такої реєстрації - 27.11.2014 року (а.с.10).

Згідно з довідкою КП "Кролевецька житлово-експлуатаційна контора" Кролевецької міської ради від 21.08.2020р. №530 нарахування з оплати комунальної послуги - послуги з поводження з побутовими відходами за адресою АДРЕСА_1 відсутнє, у зв`язку з тим, що за даною адресою тривалий час фактично ніхто не проживає (а.с. 12).

Згідно з довідкою КП "Кролевецьводоканал" від 25.08.2020р. послуга з центрального водопостачання і центрального водовідведення за адресою АДРЕСА_1 не нараховувалась в зв`язку з непроживанням (а.с. 13).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до статті 1 Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В силу норм ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 фактично за місцем реєстрації по АДРЕСА_1 не проживає без поважних причин більше одного року підряд, житлом не користується, участі в утриманні будинку не приймає. Поважних причин непроживання відповідача більше одного року за вказаною адресою судом не встановлено.

Судом не встановлено, що між позивачем і відповідачем була домовленість про збереження за останнім права користування спірним житловим приміщенням, не встановлено, що відповідач оспорював виселення зі спірного житла, звертався до правоохоронних органів з заявою на неправомірні дії позивачів щодо перешкоди користування житловим приміщенням, тобто не надав суду доказів, що покинув житло проти його справжньої волі.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України).

Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути серед інших і припинення дії, яка порушує право, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користуватись житловим приміщенням, не суперечить положенням статті 391 та ч.2 ст. 16 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_2 не є власником житла (квартири), яке належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та не проживає за адресою: АДРЕСА_1 більше одного року.

Виходячи з вимог ст. 321 ЦК України, ст. 5 ЦПК України суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. № 1382-ІV.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 76, 81, 82, 141, 206, 247, 263-265, 268, 279, 280, 282 ЦПК України,-

в и р і ш и в:

позовну заяву ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , до ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , треті особи ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Кролевецький районний суд Сумської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 27 жовтня 2020 року.

Суддя О. В. Моргун