Постанова

Іменем України

29 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 210/4342/18

провадження № 61-6438св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг», Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Левітом Семеном Олександровичем, на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 листопада 2019 року у складі судді Хлистуненко О. В., постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року у складі колегії суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М., Зубакової В. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі - ПАТ «АМКР»), Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ПАТ «Кривбасзалізрудком»), Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПрАТ «ЦГЗК») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

Позовна заява мотивована тим, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачами. В результаті того, що роботодавці не забезпечили безпечних умов праці, у позивача настали негативні наслідки у вигляді погіршення здоров`я.

Крім того, перебуваючи у трудових відносинах з ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» та працюючи машиністом бурової установки на шахті імені Орджонікідзе, 21 травня 2006 року при виконанні трудових обов`язків з позивачем стався нещасний випадок, внаслідок чого він отримав травму лівого вуха.

Висновком МСЕК від 26 липня 2018 року позивачу первинно встановлено 50 % втрати професійної працездатності, з яких: 35 % - по радикулопатії, 10 %- по ХОЗЛ, 5 % - по трудовому каліцтву, третя групу інвалідності. При наступному переогляді висновком МСЕК від 09 квітня 2019 року позивачу повторно встановлено 65 % втрати професійної працездатності, з яких: 25 %- по ХОЗЛ, 35 % - по радикулопатії, 5 % - по трудовому каліцтву, третя група інвалідності.

У зв`язку з зазначеним порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, оскільки він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно відчуває больові відчуття. Крім того, періодично необхідне своєчасне лікування.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив стягнути з відповідачів (з кожного окремо) по 150 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання; стягнути з ПрАТ «ЦГЗК» 100 000 грн в відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок виробничої травми.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «АМКР» на користь ОСОБА_1 20 000 грн відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 30 000 грн відшкодування морально шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з ПрАТ «ЦГЗК» на користь ОСОБА_1 55 000 грн відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що обставини, на які посилався ОСОБА_1 , знайшли документальне підтвердження, встановлений факт заподіяння моральної шкоди, доведено спричинення відповідачами шкоди здоров`ю позивача, вину відповідачів в її спричиненні та причинно-наслідковий зв`язок між винними діями відповідачів, та настанням негативних наслідків - втрати позивачем професійної працездатності в розмірі 65 % та встановлення йому ІІІ групи інвалідності, тому заподіяна моральна шкода підлягає частковій компенсації.

Не погодившись з таким рішенням місцевого суду, ОСОБА_1 , ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», ПАТ «Кривбасзалізрудком» та ПрАТ «ЦГЗК» подали апеляційні скарги.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року рішення місцевого залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У березні 2020 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Левіта С. О. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову апеляційного суду та рішення суду першої інстанції змінити, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили рішення необґрунтовано з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно та неправильно встановили обставини, які мають значення для справи, а висновки судів не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідачі з касаційною скаргою на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 листопада 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року не звертались.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 15 квітня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи.

08 травня 2020 року вказана справа передана на розгляд до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 з 13 квітня 1992 року до 01 березня 1993 року працював підземним гірником очисного забою та машиністом бурової установки в рудоуправлінні ім. Кірова, ДВО «Південруда», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»; з 23 травня 1996 року до 15 червня 1999 року - машиністом бурової установки на дільниці № 2, дільниці № 5 шахти «Більшовик» шахтоуправління «Октябрська» об`єднання «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком»; з 24 травня 2000 року до 05 травня 2004 року - машиністом бурової установки на дільниці № 5 шахти «Більшовик» та шахти «Октябрська» ДП «Криворізький державний залізорудний комбінат» ВАТ «Кривбасзалізрудком», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком»; з 20 травня 2004 року до 13 липня 2017 року - машиністом бурової установки на дільниці бурових та вибухових робіт № 7 шахти імені Орджонікідзе ВАТ «ЦГЗК», правонаступником якого є ПрАТ «ЦГЗК». 13 липня 2017 року позивач звільнений з ПрАТ «ЦГЗК».

Відповідно до пункту 7.1. Інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання (отруєння) від 19 лютого 2018 року №107/4.6-4 визначено, що перелік підприємств, на яких працював ОСОБА_1 до яких, зокрема, включено підприємства відповідачів, основними факторами, які могли викликати розвиток захворювань - радикулопатія попереково-крижова, плечолакатковийперіртроз, хронічний пиловий бронхіт - важкість праці, вібрація пил фіброгенної дії, супутній - несприятливий мікроклімат.

Згідно з пунктом 6 Акта № 14 від 01 липня 2006 року про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, 21 травня 2006 року під час виконання трудових обов`язків на ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», правонаступником є ПрАТ «ЦГЗК» з ОСОБА_1 стався нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, внаслідок якого він отримав травму лівого вуха.

Відповідно до пункту 10 вказаного Акта особою, яка допустила порушення законодавства про охорону праці є гірничий майстер доюувальної дільниці № 1 ОСОБА_2 , який порушив вимоги пункту 2.13., 2.19., 2.22.7 Посадової інструкції для гірничого майстра добувної дільниці №1, п. 5.3.10 «Положення о СУОТ», статті 14 Закону України «Про охорону праці».

Відповідно до пункту 16 Акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 17 травня 2018 року, внаслідок праці в підземних умовах підземним машиністом бурової установки, де позивач виконував роботи з керування буровими станками під час буріння свердловин, монтував, демонтував, перемітав, готував до роботи, установлював і регулював бурове обладнання, у ОСОБА_1 виникло професійне захворювання. При цьому, внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, порушень систем вентиляції, пилоподавлення, позивач підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. В підземних умовах не завжди була можливість використовувати транспортувальні засоби та засоби малої механізації для переміщення вантажів внаслідок технологічного обмеження робочого простору, перешкоджаючого їх застосування.

Згідно з пунктом 17 Акта причиною виникнення професійного захворювання у ОСОБА_1 є пил переважно фіброгенної дії.

Відповідно до висновку МСЕК від 26 липня 2018 року позивачу первинно встановлено 50 % втрати професійної працездатності, з яких: 35 % - радикулопатія, 10 % - ХОЗЛ, 5 % - трудове каліцтво, третя група інвалідності.

Висновком МСЕК від 09 квітня 2019 року ОСОБА_1 встановлено 65 % втрати професійної працездатності, з яких: 25 % - ХОЗЛ, 35 % - радикулопатія, 5 % - трудове каліцтво, третя група інвалідності.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з частинами першою, другою статті 153 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

У статті 173 КЗпП України закріплено право працівника на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

При цьому, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

У Рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» зазначено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що до професійного захворювання у позивача, втрати ним працездатності й встановлення інвалідності призвело незабезпечення роботодавцем безпечних і здорових умов праці.

При таких обставинах, встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, про наявність підстав для відшкодування відповідачами моральної шкоди позивачу в силу зазначених вище норм закону.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суди попередніх інстанцій, урахувавши глибину та ступінь моральних і фізичних страждань, яких зазнав та зазнає позивач внаслідок професійного захворювання, встановлення йому втрати професійної працездатності в розмірі 65 %, характеру ушкодження здоров`я, виходячи із принципів розумності і справедливості, дійшли обґрунтованого висновку про стягнення з ПАТ «АМКР» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 20 000 грн, з ПАТ «Кривбасзалізрудком» - 30 000 грн, з ПрАТ «ЦГЗК» -55 000 грн.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що визначений судами розмір відшкодування моральної шкоди є заниженим, є безпідставними, оскільки містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами попередніх інстанцій, які їх обґрунтовано спростували. Ці доводи зводяться до переоцінки доказів та встановлених обставин справи, що в силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи також були предметом дослідження в судах першої та апеляційної інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

З урахуванням того, що інші аргументи касаційної скарги, є ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким суд надав належну оцінку, висновки суду є достатньо аргументованими, Верховний Суд приходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника, при цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Верховний Суд встановив, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального права та процесуального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Левітом Семеном Олександровичем, залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 листопада 2019 року, постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев