ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/869/20 Справа № 700/142/20
УХВАЛА

про відкриття апеляційного провадження

13 квітня 2020 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:Новікова О.М., Бондаренка С.І., Вініченка Б.Б., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Лисянського районного суду Черкаської області від 20 березня 2020 року про відмову задоволенні заяви про скасування судового наказу та на судовий наказ Лисянського районного суду Черкаської області №2-н/700/9/20 від 05 березня 2020 року -

в с т а н о в и в :

05.03.2020 Лисянським районним судом Черкаської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Благоустрій» заборгованості за надання житлово-комунальних послуг.

13.03.2020 ОСОБА_1 подав заяву про скасування судового наказу.

Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 20.03.2020 у задоволенні заяви про скасування судового наказу відмовлено.

Після подачі заяви про скасування судового наказу, відмови судом в задоволенні такої заяви, ОСОБА_1 оскаржив судовий наказ в апеляційному порядку. Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що скаржник оскаржує також і ухвалу від 20.03.2020.

Відповідно до ч.1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 167 ЦПК України судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, проте може бути скасований у порядку, передбаченому цим розділом.

Аналіз приписів розділу II ЦПК України дає підстави вважати, що право на скасування судового наказу має особа із правовим статусом боржника у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу.

ОСОБА_1 реалізував своє право на звернення з заявою про скасування судового наказу (заява від 13.03.2020).

Статтями 170, 171 ЦПК України визначено підстави для скасування судового наказу за заявою боржника та регламентовано порядок розгляду таких заяв.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 171 ЦПК України заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 170 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви. У разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження. В ухвалі про скасування судового наказу суд за клопотанням боржника вирішує питання про поворот виконання судового наказу в порядку, встановленому статтею 444 цього Кодексу.

Таким чином, за результатом розгляду заяви боржника про скасування судового наказу суд першої інстанції може ухвалити лише два види судових рішень: ухвалу про повернення такої заяви або ухвалу про скасування судового наказу.

Цивільно-процесуальним законодавством, чинним на час виникнення спірних правовідносин, не передбачено повноваження суду першої інстанції щодо винесення ухвали про відмову в задоволенні заяви про скасування судового наказу.

Згідно ч. 2 ст. 352 ЦПК України ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених ст. 353 цього Кодексу.

Положеннями ч. 1 ст. 353 ЦПК України встановлено вичерпний перелік ухвал, на які можуть бути подані апеляційні скарги окремо від рішення суду.

Так як, винесення ухвали про відмову в задоволенні заяви про скасування судового наказу не передбачено чинним цивільно-процесуальним законодавством, відповідно така ухвала не може міститися у ч. 1 ст. 353 ЦПК України в вичерпному переліку ухвал, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Вирішуючи питання про наявність підстав для відкриття апеляційного провадження, апеляційний суд керується такими принципами.

Відповідно до пункту 8 статті 129 Конституції України одним із фундаментальних принципів правосуддя є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Аналогічні положення закріплює частина третя статті 2 ЦПК України, яка встановлює, що одними з основних засад (принципів) цивільного судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка є джерелом права (стаття 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини») право на доступ до суду не є абсолютним (рішення ЄСПЛ у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» («Golder v. the United Kingdom»). Однак застосовані обмеження не можуть обмежувати чи зменшувати право доступу до суду таким чином або до такої міри, що порушується сама сутність права. Більш того, обмеження не входить у сферу застосування статті 6 § 1, якщо не переслідує «законну мету» і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (Ashingdane v. the United Kingdom (Ашинґдейн проти Сполученого Королівства), § 57; Fayed v. the United Kingdom (Файєд проти Сполученого Королівства), § 65; Markovic and Others v. Italy (Марковіч та інші проти Італії) [ВП], § 99).

ЄСПЛ у своїй практиці також зазначає, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду позову заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справі Zubacv. Croatia («Зубац проти Хорватії») від 05 квітня 2018 року).

Держава має забезпечити особі додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи, що боржник реалізував своє право на звернення з заявою про скасування судового наказу, а суд першої інстанції постановив ухвалу про відмову в задоволенні заяви про скасування судового наказу, яка не передбачена чинним процесуальним законом, колегія суддів вважає за можливе відкрити апеляційне провадження та розглянути доводи апеляційної скарги з метою усунути очевидні процесуальні порушення суду першої інстанції.

При цьому суд керується принципами забезпечення права особи на доступ до правосуддя, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та уникнення надмірної судової тяганини.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 160-171, 353, 354, 359-361 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Лисянського районного суду Черкаської області від 20 березня 2020 року про відмову задоволенні заяви про скасування судового наказу та на судовий наказ Лисянського районного суду Черкаської області №2-н/700/9/20 від 05 березня 2020 року.

Роз`яснити учасникам справи, що відповідно до ст. 360 ЦПК України вони мають право подати в письмовій формі відзив на апеляційну скаргу впродовж п`яти днів з дня отримання копії апеляційної скарги.

Відзив на апеляційну скаргу надсилається на адресу апеляційного суду (вул. Верхня Горова, 29 м. Черкаси) з обов`язковим посиланням на номер апеляційного провадження.

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів надіслати учасникам справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді