Справа № 404/5269/20
Номер провадження 2/404/1497/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року місто Кропивницький

Суддя Кіровського районного суду міста Кіровограда Кулінка Л.Д., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), до Державного підприємства «Кіровоградський комбінат хлібопродуктів № 2» Державного агентства резерву України (місцезнаходження: 25014, місто Кропивницький, проспект Інженерів, будинок № 2), про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки розрахунків при звільненні,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з Державного підприємства «Кіровоградський комбінат хлібопродуктів № 2» Державного агенства резерву України заробітної плати в розмірі 100401,62 грн. та середнього заробітку із розрахунку середньоденного заробітку в розмірі 1394,08 грн. (без включення сум відрахування на податки) за весь час затримки розрахунків, починаючи з 01.08.2020 року по день фактичного розрахунку.

Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 08 вересня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

На виконання вимог ухвали судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 08 вересня 2020 року позивачем подано позовну заяву (вх. № 33162 від 06.10.2020 року), якою недоліки вказані в ухвалі судді від 08.09.2020 року не усунуті в повному обсязі. Відтак ухвалою судді Кіровського районого суду міста Кіровограда від 13 жовтня 2020 року продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви ОСОБА_1 .

На виконання вимог ухвали судді Кіровського районого суду міста Кіровограда від 13 жовтня 2020 року позивачем подано заяву (вх. № 34953 від 21.10.2020 року), якою знову ж таки вимоги попередніх ухвал судді від 08.09.2020 року та 13.10.2020 року не виконано.

В поданій заяві ОСОБА_1 вказує, що не має можливості визначити ціну позову, чітко та конкретно визначити розмір суми грошових коштів у вигляді середнього заробітку за весь час затримки розрахунків при звільненні, яка підлягає стягненню, оскільки на думку позивача суд повинен орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких як можна було б розумно передбачити, міг знати позивач.

Проте, саме позивач повинен визначити ціну позову та зміст позовних вимог, як це передбачено пунктами 3 та 4 частини третьої статті 175 Цивільного процесуального кодексу України. Це не є формальною недопискою, а є прямим виконанням вимог Закону щодо відповідності позову.

Відсутність конкретних відомостей щодо ціни позову та змісту позовних вимог, які позивач просить суд визначити у рішенні, позбавляє можливості відкрити провадження у справі, здійснити судовий розгляд та прийняти обгрунтовне та законне рішення по суті, в межах заявлених та зазначених вимог.

На ці недоліки було наголошено в ухвалах судді від 08.09.2020 року та 13.10.2020 року, але на теперішній час вони залишились не усунутими.

Позивач у своїй заяві вказує на обов`язок суду визначити розмір судового збору з посиланням на частину другу статті 176 Цивільного процесуального кодексу України, при цьому тлумачення цієї норми та її зміст викладається позивачем хибно.

Відповідно до частини другої статті 176 Цивільного процесуального кодексу України, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

В данному позові не майно є предметом спору, а тому розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні покладається на позивача.

Звертаю увагу позивача, що в позовних вимогах міститься розмір середньоденного заробітку (1394,08 грн.), вказаний початок періоду, заявленного стягнення (з 01.08.2020 року) і навіть орієнтовний розрахунок суми стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зважаючи на необхідність сплатити 1% від суми позову, перевищує суму сплаченого позивачем судового збору, що свідчить про намагання позивача уникнути обов`язку сплати судового збору в повному обсязі.

Згідно з частиною третьою статті 185 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Частиною п`ятою статті 185 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

За таких обставин і враховуючи те, що позивачем у зазначений судом строк вказані недоліки позовної заяви лишились не усунуті, позов поданий без додержання вимог форми і змісту позовної заяви, тому на підставі статті 185 Цивільного процесуального кодексу України її слід вважати неподаною та повернути позивачеві.

Також вважаю за необхідне зазначити, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним, з точки зору його практичного забезпечення: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання, шляхом застосування національного законодавства («Golder проти Сполученого Королівства», «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року). Суд приймає рішення щодо дотримання вимог Конвенції, переконавшись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть прави буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури. На відміну від права на справедливий суд, право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може бути обмежено, зокрема задля забезпечення нормального функціонування судової системи. Це включає часові обмеження, фінансовий тягар, вимоги щодо форми звернення тощо. Ще у справі Trukhv. Ukraine (50966/99, 14 жовтня 2003) Європейський суд дав оцінку застосуванню процесуальних обмежень у вигляді обов`язку сплати судових витрат, надати копії документів у певній кількості та направити звернення до конкретного суду. Європейський суд не виявив жодних підстав вважати, що застосування згаданих процесуальних обмежень у цій конкретній справі було свавільним чи невиправданим.

Керуючись частинами третьою, п`ятою статті 185 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Позовну ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), до Державного підприємства «Кіровоградський комбінат хлібопродуктів № 2» Державного агентства резерву України (місцезнаходження: 25014, місто Кропивницький, проспект Інженерів, будинок № 2), про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки розрахунків при звільненні, разом з доданими до неї документами, вважати неподаною та повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви (частина сьома статті 185 Цивільного процесуального кодексу України).

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено 27.10.2020 року.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда Л. Д. Кулінка