_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 1512/2-1667/11
Провадження № 6/947/586/20
УХВАЛА

28.10.2020 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

за участю секретаря Кирикової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт», за участі заінтересованих осіб: ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», про заміну сторони на його правонаступника у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №1512/2-1667/11, виданого Київським районним судом міста Одеси відносно ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

05.10.2020 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» про заміну сторони на його правонаступника у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №1512/2-1667/11, виданого Київським районним судом міста Одеси відносно ОСОБА_1 .

Відповідно до автоматизованої системи документообігу справу за вказаною заявою розподілено судді ОСОБА_2 .

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 06.10.2020 року прийнято до розгляду вказану заяву та призначено дату, час і місце проведення судового засідання.

Представник заявника Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки, однак надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Боржник ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, однак 28.10.2020 року до суду надійшла заява від представника боржника, в якій останній просить суд у задоволенні заяви відмовити, розгляд справи провести за його відсутності.

Інші представники заінтересованих осіб по справі у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно з ч.3 статті 442 ЦПК України, суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів.

Пунктом 3 вказаної вище постанови Пленуму судам роз`яснено, що з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків у цивільних справах є, в т.ч. і правова та фактична складність справи; поведінка заявника, характер процесу та його значення для заявника.

Також судом враховується, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Враховуючи викладене, в умовах існуючих процесуальних строків розгляду такого виду заяв, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що в провадженні Київського районного суду міста Одеси перебувала цивільна справа №1512/2-1667/11 за позовом Публічного акціонерного товариства УкрСиббанкдо ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором.

За наслідком розгляду вказаної справи, Київським районним судом міста Одеси 14 листопада 2011 року ухвалено рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ УкрСиббанк заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 30 травня 2007 року у розмірі 46243 гривні 12 копійок, судові витрати у розмірі 462 гривень 43 копійок, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 гривень.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11 квітня 2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Київського районного суду міста Одеси від 14 листопада 2011 року залишено без змін, а відтак набрало законної сили 11 квітня 2012 року.

17 травня 2012 року Київським районним судом міста Одеси видані виконавчі листи №1512/2-1667/11 стосовно боржника ОСОБА_1 , на виконання вказаного рішення суду.

Надалі 05.10.2020 року заявник ТОВ «Глобал Спліт» звернувся до суду з заявою про заміну стягувача ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «Глобал Спліт» у виконавчому провадженні з виконання вищевказаного рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із зазначеними вимогами заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є окремою підставою процесуального правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником

Виходячи з п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, а тому припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 442 ЦПК України визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту ст.ст. 512, 514 ЦК України та ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд також наголошує на тому, що згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З наданих заявником до суду документів, судом встановлено, що 16 листопада 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» був укладений договір №997/К купівлі-продажу майнових прав, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В., зареєстрований в реєстрі за №7997.

За умовами вказаного договору, продавець ПАТ «Дельта Банк» передає у власність покупцеві ТОВ «Глобал Спліт», а покупець приймає у власність майнові права, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому та які включають:

- право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів (надалі - Боржники), які виникли за укладеними договорами (надалі - Укладені договори) та/або на інших підставах наведених у додатку № 1 та додатку № 2 до цього Договору (надалі - Права вимоги);

- право оскаржувати недійсність або припинення прав вимоги, а також припинення/ліквідацію будь-якого з боржників у судовому та позасудовому порядках;

- право звернення до державних органів, установ та організацій всіх форм власності в межах прав та повноважень власника Прав вимоги та/або кредитора за правами вимоги, які передбачені законодавством та укладеними договорами, включаючи, але не обмежуючись Боржників, органів нотаріату, правонаступників/спадкоємців боржників, тощо;

- право власності на права вимоги, а також інші права кредитора за правами вимоги утому числі ті, які виникнуть в майбутньому у разі скасування рішень про їх недійсність чи припинення або у разі скасування припинення/ліквідації боржника, на підставі цього договору;

- право набути у власність гроші та/або майно на підставах наведених у додатку №1 та додатку №2 до цього договору або отримати грошові кошти/відшкодування за наслідками недійсності/нікчемності укладених договорів, тощо;

- інші права, що пов`язані або випливають із прав вимоги;

Покупець сплачує продавцю за майнові права грошові кошти (плату) у розмірі та порядку, визначених цим договором, а саме в розмірі 3076975 гривень 86 копійок. Майнові права вважаються переданими покупцю з моменту підписання цього договору.

У відповідності до витягу з додатку №1 до договору купівлі-продажу майнових прав від 16 листопада 2018 року вбачається, що ПАЬ «Дельта Банк» передав ТОВ «Глобал Спліт» право вимоги за кредитним договором № 0 від 30 травня 2007 року укладеним з ОСОБА_1 , який забезпечений заставою автомобілем марки «Mitsubishi Navita», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Однак, заявником не надано до суду документів на підтвердження того, що ПАТ «Дельта Банк» є стягувачем по справі №1512/2-1667/11, оскільки позивачем в свою чергу є Публічне акціонерне товариство УкрСиббанк.

Останнє рішення, яке прийнято по справі №1512/2-1667/11, є ухвала апеляційного суду Одеської області від 11 квітня 2012 року, якою залишено без змін рішення Київського районного суду міста Одеси від 14.11.2011 року, по справі саме за позовом ПАТ «УкрСиббанк».

Заявником також не надано доказів, що ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги від ПАТ «УкрСиббанк» за кредитним договором № 0 від 30 травня 2007 року укладеним з ОСОБА_1 .

Щодо наданої до суду заявником копії договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., зареєстрованого в реєстрі за №2949, 2950, суд зазначає, що з договору вбачається, що дійсно останній укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», за умовами якого продавець ПАТ «УкрСиббанк» бажає продати, а покупець ПАТ «Дельта Банк» бажає придбати (прийняти) права вимоги за кредитними договорами за плату та на умовах, визначених нижче.

Відповідно до визначення термінів у вказаному договорі, «Позичальник» - означає позичальника за кредитним договором, зазначеним у додатку №1 (перелік прав вимога за кредитами) цього Договору.

У той же час, суд не приймає вищевказаний договір, як належний і допустимий доказ підтвердження того, що ПАТ «УкрСиббанк» продав /відступив/, а ПАТ «Дельта Банк» купив /прийняв/ право вимоги за кредитним договором № 0 від 30 травня 2007 року укладеним з ОСОБА_1 , оскільки заявником не надано до суду доказів на підтвердження того, що ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» були виконані умови вказаного договору, і ПАТ «УкрСиббанк» здійснив за цим договором передання ПАТ «Дельта Банк» право вимоги саме за вказаним договором. Суд також зазначає, що заявником не надано Додатку 1 до вказаного договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року.

Отже, на підставі встановлених обставин, вбачається, що ПАТ «Дельта Банк» безпідставно передало ТОВ «Глобал Спліт» право вимоги за вказаним кредитним договором на підставі договору купівлі-продажу майнових прав від 16 листопада 2018 року .

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі вищевикладеного, суд вважає заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» про заміну сторони на його правонаступника у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №1512/2-1667/11, виданого Київським районним судом міста Одеси відносно ОСОБА_1 , необґрунтованою та такою, що підлягає залишенню без задоволення, оскільки заявник не надав суду доказів того, що ПАТ «Дельта Банк», який передав ТОВ «Глобал Спліт» право вимоги саме за кредитним договором № 0 від 30 травня 2007 року укладеним з ОСОБА_1 , також набув право вимоги за цим договором.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що з аналогічними заявами Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» вже зверталось до суду, а саме 21 грудня 2018 року, 01 квітня 2019 року, 29 листопада 2019 року, за наслідком яких Київським районним судом міста Одеси постановлено ухвали від 21.03.2019 року, 18 квітня 2019 року та 16 грудня 2019 року відповідно, якими у задоволенні заяв було відмовлено з підстав того, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» не підтвердило належними доказами, що ПАТ «Дельта Банк», який передав ТОВ «Глобал Спліт» право вимоги за кредитним договором №0 від 30 травня 2007 року укладеним з ОСОБА_1 , набув право вимоги за цим договором від ПАТ «УкрСиббанк».

У зв`язку з чим, суд вважає зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частинами 1-3 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 13 ЦПК України закріплює, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У статті 12 ЦПК України також передбачено, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість зокрема сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Отже ЦПК України, як і Конституція України, Закон України "Про міжнародне приватне право", закони України, передбачають право особи на доступ і звернення до суду, з відповідною метою, та надають і закріплюють відповідні гарантії і процесуальні права такої особи.

У той же час, частина 1 статті 44 ЦПК України, закріплює, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У зазначеній статті /44/ також розкрито поняття - «зловживання процесуальними правами», а саме залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992р.).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1998 року та "Креуз проти Польщі" від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Надаючи оцінку діям заявника, судом одночасно враховується, що представництво в цивільному судочинстві, як фізичних, так і юридичних осіб здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), тобто особою обізнаною з вимогами процесуального закону, яким закріплено обґрунтування належними доказами своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що адвокатська діяльність здійснюється на принципах верховенства права, законності, незалежності, конфіденційності та уникнення конфлікту інтересів.

Отже, з урахуванням вищевикладеного вбачається, що у попередньо поданих заявником заявах до суду, за наслідком яких були постановлені ухвали, було роз`яснено заявникові необґрунтованість його вимог, однак не зважаючи на це, заявником знов подано до суду аналогічну заяву, яка є не обґрунтованою, що надає можливість зробити висновок про наявність в діях заявника характер спрямований на систематичне подання до суду заяви, яка не обґрунтована належними доказами, що в свою чергу у відповідності до ст. 44 ЦПК України відноситься до критерію «зловживання процесуальними правами».

Одночасно суд вважає роз`яснити заявникові, що у відповідності до положень ЦПК України /ст.143 ЦПК України/, на суд покладено обов`язок спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства, шляхом застосування до таких осіб заходів процесуального примусу, якими є: попередження; видалення із залу судового засідання; тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; привід; штраф.

Керуючись ст. 442 ЦПК України, п.15.5 Перехідні положення Розділу ХІІІ ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,

УХВАЛИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт», за участі заінтересованих осіб: ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», про заміну сторони на його правонаступника у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №1512/2-1667/11, виданого Київським районним судом міста Одеси відносно ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий Калініченко Л. В.