cправа № 752/9867/20
провадження №: 2/752/5371/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2020 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Мазур Ю.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

В С Т А Н О В И В :

В травні 2020 року ТОВ «Теплопостачсервіс» в особі свого представника звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просили стягнути з відповідача на свою користь суму грошових коштів, а саме: суму заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення у розмірі 24288,33 грн; суму заборгованості за оплату житлово-комунальної послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 1627,94 грн; суму інфляційних втрат нарахованих позивачем на суму заборгованості за житлово-комунальну послугу з централізованого опалення у розмірі 1863,64 грн; суму інфляційних витрат, нарахованих позивачем на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 194,44 грн; суму 3% річних, нарахованих позивачем на суму заборгованості за житлово-комунальну послугу з централізованого опалення у розмірі 1077,24 грн; суму 3% річних, нарахованих позивачем на суму заборгованості за житлово-комунальну послугу з централізованого постачання гарячої води у розмірі 95,39 грн; суму судового збору в розмірі 2102,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 01.07.2014 є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, та надає зазначені послуги в тому числі і відповідачу, та нараховує оплату за них, а також формує і надає споживачам рахунки на оплату комунальних послуг, згідно затверджених уповноваженими органами тарифів. Договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води між сторонами не укладений. Відповідач систематично не виконує належним чином своїх зобов`язань з оплати послуг з централізованого опалення, сплачуючи їх частково та порушуючи цим права та інтереси позивача, внаслідок чого утворилась заборгованість за надані послуги.

Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Ухвалою від 11.06.2020 відкрито провадження у справі за вказаним позовом, а розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У відповідності до ст.ст. 174, 178 ЦПК України відповідач скористався своїм правом та направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї.

За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст. 178, ст. 181 ЦПК України.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 15.01.2007 та є споживачем послуг ТОВ «Теплопостачсервіс».

З 01.07.2014 є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, та надає зазначені послуги в тому числі і відповідачу, та нараховує оплату за них, а також формує і надає споживачам рахунки на оплату комунальних послуг, згідно затверджених уповноваженими органами тарифів.

27.10.2013 на підставі Акту про введення в експлуатацію вузла комерційного обліку теплової енергії ТОВ «Ліко-Житлосервіс» було встановлено у квартирі засіб обліку теплової енергії та взято на облік тепло-лічильник «ULTRAHEAT» 2WR6 заводський номер 67424367 з датою повірки 22.05.2013.

24.12.2014 згідно Акту опломбування лічильників водопостачання в присутності представника ТОВ «Ліко-Житлосервіс» встановлено, опломбовано лічильник гарячої води заводський номер 4731896 та взято на облік.

Відповідач письмово повідомляла позивача про те, що у вищевказаній квартирі ніхто не проживає з 11.09.2018, проте ці листи повертались з позначкою «не вручено», «інші причини».

15.05.2017 відповідач повторно звернулась до позивача, оскільки в платіжках було невірно відображено показники лічильники тепла.

Також відповідач про це повідомила заявами № 2858 від 19.10.20147 та від 995 від 21.02.2018. Листом ТОВ «Теплопостачсервіс» вих. № 566 від 01.03.2018 повідомило, що здійснити перерахунок на 1043,35 грн, проте цього не було зроблено.

Повірка квартирного лічильника тепла на той момент була здійснена до 22.05.2017, а повірка квартирного лічильника гарячої води була здійснена до 24.12.2018.

На даний час відповідач самостійно здійснила повірку лічильників, а саме квартирного лічильника, яка дійсна до 24.06.2022, квартирного лічильника гарячої води, яка дійсна до 21.12.2022.

18.09.2017відповідач отримала повідомлення від відповідача про закінчення міжповіркового інтервалу приладу обліку та зняття з абонентського обліку. Вказано не необхідність самостійно забезпечити їх вчасну повірку та подальше введення в експлуатацію після повірки.

У відповідь на заяву відповідача № 955 від 21.02.2018 про обов`язок позивача вчасно та за власний рахунок здійснювати повірку лічильників квартирного обліку та прохання зробити перерахунок за спожите тепло згідно показників лічильника, відповідач отримала лист № 566 від 01.03.2018 про те, що до тарифів не включено витрати на повірку лічильників тепла, а також те, що позивач не є організацією, яка має ліцензію на здійснення повірки лічильників, і що повірка проводиться за рахунок споживача.

23.03.2018 відповідач повторно звернулась до позивача із заявою № 1510 та просила провести повірку лічильників.

Листом № 1138 від 25.04.2018 позивач зазначив, що витрати за періодичну повірку не відшкодовуються через діючі тарифи, а останнє не може здійснювати повірку за власний рахунок.

ОСОБА_1 звернулась до ТОВ «Теплопостачсервіс» із заявою вх. № 1633 від 30.03.2018 про перерахунок заборгованості згідно показників лічильників.

У відповідь ТОВ «Теплопостачсервіс» листом вих. № 934 від 04.04.2018 запропонували з`явитися з метою підписання договору.

В результаті переписки сторін, позивач самостійно за свій рахунок здійснила повірку лічильників. Повірку квартирні лічильники тепла та гарячої води пройшли, несправностей під час періодичної не виявлено.

Відповідач неодноразово зверталась до відповідача з заявами щодо проведення повірки тепло-лічильника та взяття його на абонентський облік, проте з початку опалювального сезону 2017-2018 від позивача почали надходити рахунки, в яких не враховувались показники лічильників тепла.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до ч. 2 - 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.

Згідно зі ст. 179 ЖК УРСР, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватизованого житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, з наступними змінами, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з п. 30 Правил, споживач зобов`язаний: 1) оплачувати послуги в установлені договором строки; 2) забезпечувати доступ до мережі, арматури, квартирних засобів обліку, розподільчих систем представника виконавця за наявності в нього відповідного посвідчення: для ліквідації аварій - цілодобово; для встановлення і заміни санітарно-технічного та інженерного обладнання, проведення технічного і профілактичного огляду, зняття контрольних показників квартирних засобів обліку - згідно з умовами договору; 3) дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; 4) забезпечувати цілісність квартирних засобів обліку та не втручатися в їх роботу; 5) у разі несвоєчасного внесення плати за послуги сплачувати пеню у встановлених законом та договором розмірі; 6) виконувати інші обов`язки відповідно до законодавства.

Згідно із п. 5) ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Разом з тим, згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Також, у відповідності до положень п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частин другої, третьої статті 28 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність" від 11 лютого 1998 року № 113/98-ВР (в редакції, чинній на час прийняття в експлуатацію вузла комерційного обліку теплової енергії, встановленого у квартирі позивача - 2010 рік) засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці через міжповіркові інтервали, порядок встановлення яких визначається нормативно-правовим актом центрального органу виконавчої влади у сфері метрології. Підприємства, організації та фiзичнi особи зобов`язані своєчасно (з урахуванням установлених мiжповiрочних iнтервалiв) подавати засоби вимірювальної технiки на повiрку. Порядок подання фізичними особами, що не є суб`єктами підприємницької діяльності, - власниками засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань якими використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду) на періодичну повірку цих засобів та оплати за роботи, пов`язані з повіркою, встановлюються Кабінетом Міністрів України. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (в тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) зазначених засобів вимірювальної техніки здійснюються за рахунок підприємств і організацій, які надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання.

Згідно з частиною четвертою статті 17 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність" від 05 червня 2014 року № 1314-VII, який набрав чинності 01 січня 2016 року, періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, здійснюються за рахунок суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, покладається на суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Періодична повірка проводиться за рахунок тарифів на електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Порядок подання таких засобів на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, а також порядок оплати за періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини четвертої статті 17 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність" від 05 червня 2014 року № 1314-VII в редакції, чинній на час вирішення справи судами, відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення комерційних розрахунків за спожиті теплову енергію і воду) покладається на суб`єктів господарювання, що здійснюють обслуговування відповідних засобів вимірювальної техніки. Періодична повірка засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення комерційних розрахунків за спожиті теплову енергію і воду) проводиться за рахунок внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку, встановлених відповідно до Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання". Порядок подання таких засобів на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, а також порядок оплати за періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок надання комунальних послуг, права та відповідальність споживачів і виконавців цих послуг регламентується Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила № 630).

Пунктами 9, 30, 32 Правил № 630 передбачено, що квартирні засоби обліку води і теплової енергії беруться виконавцем на абонентський облік, а їх періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) проводяться за рахунок виконавця, до обов`язків якого входить контроль міжповіркових інтервалів, повірка квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, в той час як обов`язком споживача є своєчасна оплата наданих послуг за цінами і тарифами, встановленими згідно з вимогами законодавства.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з опалення будинку, виконавцем яких є ТОВ "Теплопостачсервіс", тому саме позивач несе відповідальність за своєчасну повірку вузла обліку теплової енергії, встановленого у квартирі відповідача. Включення до тарифів плати за повірку приладів обліку теплової енергії, в тому числі демонтаж, транспортування та монтаж після повірки не залежить від дій відповідача, оскільки стосується правових взаємовідносин ТОВ "Теплопостачсервіс" як виконавця послуг та органів державної влади і місцевого самоврядування, а відповідач має право на безоплатну повірку, обслуговування і ремонт засобу обліку теплової енергії.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2019 року у справі № 229/1539/17 (провадження № 61-27909сво18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Голосіївський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: Ю.Ю.Мазур