Справа № 639/2050/20
Провадження № 2/639/1043/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2020 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі судді Гаврилюк С. М.,

розглянувши матеріали позовної заяви Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить суд стягнути з відповідача на користь Департаменту патрульної поліції матеріальну шкоду в порядку регресу в розмірі 10988,00 грн.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд приходить до висновку про необхідність направлення вищевказаної цивільної справи за підсудністю до іншого суду з наступних підстав.

Так, зі змісту позовної заяви вбачається, що 26.04.2016 з вини ОСОБА_1 , який перебував на той час у трудових відносинах з позивачем та виконував свої службові обов`язки, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю службового автомобіля TOYOTA PRIUS, д.н.з. НОМЕР_1 , та автомобіля ЗАЗ Sens, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 . Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.05.2018, яке змінено постановою Харківського апеляційного суду від 14.03.2019, стягнуто з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 10988,00 грн. Вказану суму Департаментом виплачено, а тому, на думку позивача, у відповідності до ст. 1191 ЦК України та ст. 130 КЗпП України у ДПП виникло право зворотної вимоги до винної особи інспектора ОСОБА_1 , який перебуває з останнім в трудових відносинах.

Однак, суд зазначає, що відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015 № 12 «Про узагальнення практики застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю» у ч. 1 ст. 130 КЗпП України передбачена матеріальна відповідальність працівників за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. У чинному законодавстві поряд із поняттям матеріальної відповідальності визначена категорія цивільно-майнової відповідальності. Судам слід пам`ятати, що тотожні, на перший погляд, поняття за правовою природою істотно відрізняються одне від одного. Матеріальна відповідальність є інститутом трудового права. Умови, підстави, обсяг та порядок її застосування закріплено КЗпП. Майнова відповідальність є цивільно-правовою категорією. Правове забезпечення застосування заходів майнової відповідальності здійснює ЦК, тому вона не поширюється на трудові правовідносини. Галузева належність матеріальної відповідальності до трудового права визначається характером правопорушення. Щодо шкоди, завданої роботодавцю працівником внаслідок недотримання трудової дисципліни, норми цивільного законодавства не застосовуються.

Виходячи зі змісту позовної заяви вбачається, що підсудність справи Жовтневому районному суду м. Харкова позивачем визначено на підставі ч.6 ст. 28 ЦПК України, оскільки ДТП сталася у Жовтневому районі м. Харкова.

Однак, застосування позивачем правил підсудності за місцем завдання шкоди при поданні даного позову є помилковим.

Відповідно до ч.6 ст. 28 ЦПК України, позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди.

Правовідносини, що виникли між позивачем - Департаментом патрульної поліції та відповідачем ОСОБА_1 виникли з приводу настання відповідно до ст. 130 КЗпП України матеріальної відповідальності працівника Управління патрульної поліції в Харківській області ДПП ОСОБА_1 за неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків, в результаті чого позивачем було проведено виплати на користь інших суб`єктів у порядку відшкодування шкоди, оскільки організація відповідає за шкоду, заподіяну діями її працівників.

Отже, в даному випадку при виборі позивачем підсудності справи не можуть застосовуватися положення ч. 6 ст. 28 ЦПК України, якою передбачено, що позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди, оскільки відповідач несе матеріальну відповідальність перед позивачем, а не цивільно-майнову.

Згідно з ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Як вбачається з інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова, сформованої 10.04.2020 на запит суду, місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , що не відноситься до території Новобаварського району м. Харкова.

Частиною 9 ст. 187 ЦПК України передбачено, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до адміністративно-територіального поділу міста Харкова, вулиця Щаслива, 13 знаходиться на території Холодногірського району м. Харкова, що відноситься до територіальної юрисдикції (підсудності) Ленінського районного суду м. Харкова.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 27, 31, 32, 187, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Матеріали цивільної справи № 639/2050/20 (провадження № 2/639/1043/20) за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу направити за підсудністю до Ленінського районного суду м. Харкова.

Відповідно до ч. 2 ст. 261 ЦПК України ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.

Суддя С. М. Гаврилюк