Справа № 306/2473/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 жовтня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Кожух О.А., Бисаги Т.Ю.

з участю секретаря судового засідання: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 06 лютого 2019 року, ухваленого у складі судді Вінер Е.А., в справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , державного реєстратора Баранинської сільської ради Ужгородського району Мочара Івана Івановича, треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання дій неправомірними та скасування рішення державного реєстратора Баранинської сільської ради Ужгородського району Мочар Івана Івановича про реєстрацію права власності на домоволодіння

встановив:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом. Позовні вимоги мотивує тим , що він є власником квартири АДРЕСА_1 . Вказана квартира знаходиться у двоквартирному житловому будинку. Власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 14 грудня 2017 року відповідачем ОСОБА_2 було проведено технічну інвентаризацію житлового будинку АДРЕСА_1 , в результаті якої складено технічний паспорт від 14.12.2017р. Згідно даного технічного паспорту, до складу майна, що належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 увійшли: літ."А" -житловий будинок, діт"Б"- сарай, а також приміщення підвалу, загальна площа будинку - 81,0 кв.м., житлова -43,4 кв.м. На підставі даних технічної нвентаризації державним реєстратором Баранинської сільської ради Ужгородського району Мочар І.І. 07 червня 2018 року зареєстровано право власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на житловий будинок АДРЕСА_1 . Позивач вважає дії ФОП ОСОБА_2 та саму реєстрацію права власності неправомірними та такими, що порушують його право власності, оскільки підвал площею 8,7 кв.м належить до квартири АДРЕСА_1 . Рішенням виконавчого комітету Свалявської міської ради №359 від 17 грудня 1997 року передано в спільну сумісну власність ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 72,3 кв.м, про що видано відповідне Свідоцтво про право власності на квартиру. Право власності на підвал ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не оформлялося. В зв"язку з вищевикладеним просив визнати дії фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 щодо включення підвалу площею 8,7 кв.м. до складу будинку АДРЕСА_1 неправомірними та скасувати рішення державного реєстратора Баранинської сільської ради Ужгородського району Мочар І.І. про реєстрацію права власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на домоволодіння АДРЕСА_1 від 07 червня 2018 року, індексний номер 41477094.

Рішенням Свалявського районного суду від 06 лютого 2019 року в задоволенні заявленого позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та увалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд не врахував обставини, які ним наведені в позовній заяві, не дав їм належної правової оцінки та безпідставно відмовив у заявленому позові.

Відзиву на апеляційну скаргу від учасників справи не надходило.

Сторони в судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ст. 372 ЦПК України розглянута у їх відсутності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в заявленому позові, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог.

З такими висновками суду першої інстанції, погоджується і апеляційний суд, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Згідно зі ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Матеріалами справи встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Свалявської міської ради №359 від 17 грудня 1997 року передано в спільну сумісну власність ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 72,3 кв.м та видано свідоцтво про право власності на квартиру (будинок)(а.с. 4,5).

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину /ВСТ/686043/19.05.2006/Свалявська державна нотаріальна контора, що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №10977797 від 19.06.2006 року (а.с.14).

02 листопада 2017 року ОСОБА_3 отримала висновок щодо технічної можливості переведення квартири під житловий будинок, згідно якого приватна спільна часткова частина об`єкта є відокремлена та має окремий вихід і може бути виділена в натурі (а.с. 42).

Рішенням виконавчого комітету Свалявської міської ради від 30 листопада 2017 року переведено квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві спільної часткової власності громадянам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у житловий будинок АДРЕСА_1 . Загальна площа 72,3 кв.м., житлова площа 43,4 кв.м. (а.с.41).

Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок по АДРЕСА_1 виготовлений фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 14 грудня 2017 року ,згідно якого загальна площа житлового будинку становить 81,0 кв.м., житлова-43,4 кв.м., підсобна -37,6 кв.м. (а.с. 7-11).

Згідно довідки фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за №225 від 27 грудня 2017 року стверджується, що під час проведення технічної інвентаризації 14 грудня 2017 року було проведено обміри житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Під час проведення обмірів було виявлено підвал, тому загальна площа збільшилась на 8,7 кв.м. Загальна площа житлового будинку становить 81,0 кв.м., житлова -43,4 кв.м. (а.с.44)

На підставі розпорядження міського голови Свалявської міської ради І.І. Ланьо за №16 від 12 січня 2018 року про присвоєння поштової адреси, житловому будинку -літ.А, загальною площею 81,0 кв.м. (площа будинку у відповідності до свідоцтва на право власності на нерухоме майно-72,3, житловою площею 43,4 кв.м., площа підвалу у відповідності до довідки від 27.12.2017 року №225- підвал- 8,7 кв.м.) присвоєно поштову адресу : АДРЕСА_1 (а.с.43).

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 126663394 від 07 червня 2018 року, який сформований ОСОБА_7 , Баранинська сільська рада Ужгородського району, Закарпатської області зареєстровано право власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на підставі заяви з реєстраційним № 28518889, дата і час реєстрації заяви 04.06.2018 15:47:37 на житловий будинок в АДРЕСА_1 . Загальна площа 81,0 кв.м., житлова- 43,4 кв.м. Житловий будинок складається з підвала, двох кімнат, прихожої, двох кладових та кухні (а.с.12).

Обгрунтовуючи заявлений позов позивач посилається на те, що дії ФОП ОСОБА_2 щодо включення підвалу площею 8,7 кв.м. до складу будинку АДРЕСА_1 та рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на домоволодіння АДРЕСА_1 від 07 червня 2018 року є неправомірними та такими, що порушують його право власності, оскільки підвал площею 8,7 кв.м належить до його квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з приписами ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України)

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачем не надано суду жодних документів та доказів, які б підтверджували, що дії ФОП ОСОБА_2 щодо включення підвалу площею 8,7 кв.м. до складу будинку АДРЕСА_1 та рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на домоволодіння АДРЕСА_1 від 07 червня 2018 року є неправомірними та такими, що порушують його право власності.

Матеріалами справи встановлено, що на замовлення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 при проведенні інвентаризації належного їм на праві власності нерухомого майна ОСОБА_2 провів відповідні обміри та аналізуючи матеріали попередніх інвентаризацій встановив, що в житловому будинку АДРЕСА_1 , який розділений на дві квартири №1 та №2 , наявні два підвальні приміщення. Одне підвальне приміщення площею 8,7 кв.м., розташоване під квартирою №1 , та ним користувалась сім`я ОСОБА_3 , а інше підвальне приміщення площею 5,50 кв.м. знаходиться під квартирою №2 , яка належить позивачу ОСОБА_1 .

Позивачем ОСОБА_1 не подано жодних належних, допустимих та достовірних доказів, які б підтверджували, що підвальне приміщення площею 8,7 кв.м., яке включено до складу квартири №1 у вказаному будинку, відносилось до квартири №2 і належало позивачу.

Для перевірки доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 судом апеляційної інстанції було витребувано матеріали інвентаризаційної справи на будинок АДРЕСА_1 .

Дослідженою інвентаризаційною справою стверджено, що в будинку АДРЕСА_1 наявні два підвальні приміщення: площею 8,7 кв.м., та площею 5,50 кв.м., проте не вбачається, що підвальне приміщення площею 8,7 кв.м., з яким позивач пов`язує порушення своїх прав, або обидві підвальні приміщення відносяться до квартири №2 , яка на праві власності належить позивачу.

Таким чином, позивачем не доведено, що відповідачами порушуються його законні права та інтереси, які б підлягали захисту.

За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову та обґрунтовано в його задоволенні відмовив. Доводи апеляційної скарги даних висновків суду не спростовують, ґрунтуються на припущеннях, а тому не заслуговують на увагу.

З врахуванням наведенного, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 06 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 жовтня 2020 року.

Головуючий:

Судді: