"27" жовтня 2020 р.
Справа № 642/3248/19
2/642/11/20
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 жовтня 2020 року Ленінський районний суд м. Харкова (діє на підставі п.3 розділу ХІІ прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 30.09.2016р.) в складі:
головуючого судді Ольховського Є.Б.
при секретарях Алімурадовій Т.Я., Клименко О.О.
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя , зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю
В С Т А Н О В И В:
В травні 2019 року до суду звернувся позивач який зазначив що перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Під час перебування в шлюбі сторони придбали квартиру АДРЕСА_1 ; квартира АДРЕСА_2 та автомобіль NISSAN MIKRA 1.2. 2010 р.в. д/н НОМЕР_1 . Вказане майно зареєстровано за ОСОБА_2 . Позивач прохає визнати за сторонами право власності на Ѕ частину вказаних квартир та залишити за ОСОБА_2 право власності на автомобіль стягнувши на його користь грошову компенсацію вартості Ѕ зазначеного автомобілю в розмірі 150690 грн.
В остаточній редакції позову ОСОБА_1 відмовився від позовних вимог щодо визнання за ним права на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 , прохав визнати за сторонами право на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 ; Ѕ частину квартири АДРЕСА_3 та прохав стягнути на його користь з відповідачки грошову компенсацію вартості автомобіля NISSAN MIKRA 1.2. 2010 р.в.
ОСОБА_2 не визнала позовні вимоги. Подала зустрічний позов в якому вказала що квартира АДРЕСА_3 придбана за її власні кошти та кошти надані її батьками. Прохала визнати за нею одноособово право власності на вказану квартиру. Також прохала стягнути на її користь судові витрати.
Ухвалою Ленінського р/с м. Харкова від 15.05.19 року відкрито провадження та справу призначено до підготовчого судового засідання.
Ухвалою Ленінського р/с м. Харкова від 21.08.19 року витребувано докази в КП ХМБТІ.
Ухвалою Ленінського р/с м. Харкова від 24.12.2019р. закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті.
ОСОБА_2 та її представник в судове зсідання з`явились. Не заперечували щодо визнання за сторонами права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 та щодо стягнення на користь ОСОБА_1 Ѕ частини вартості спірного автомобіля. Прохали задовольнити їх зустрічний позов оскільки до квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_1 ніякого відношення не мав.
Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи суд встановив що первісний позов підлягає задоволенню частково а зустрічний підлягає задоволенню повністю з огляду на наступне:
Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 02.02.2001року до 21.06.2016 року.
В період шлюбу сторонам було придбано наступне майно: квартира АДРЕСА_1 яка зареєстрована на ОСОБА_2 (с.с. 24-25); квартира АДРЕСА_4 яка зареєстрована на ОСОБА_2 ( с.с. 80) та автомобіль NISSAN MIKRA 1.2. 2010 р.в. д/н НОМЕР_1 зареєстрований на ОСОБА_2 (с.с.26).
Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Аналогічне правило закріплено в ч. 1 ст. 22 КпШС України (який діяв на час набуття частини спірного нерухомого майна та який втратив чинність 27.07.2010р.), де вказано про те, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.
Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Квартира АДРЕСА_1 , придбалась в період зареєстрованого шлюбу та ведення спільного господарства суд вважає що воно належить сторонам на праві спільної сумісної власності.
Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Судом встановлено що ОСОБА_2 не заперечує проти визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по Ѕ частини за кожним на квартиру АДРЕСА_1 отже позовні вимоги первісного позову в цій частині підлягають задоволенню.
Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплене у ст. 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними (ч. ч. 1, 2 ст. 71 СК України ), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України).
ОСОБА_2 не заперечує проти визнання за нею одноособово право власності на автомобіль NISSAN MIKRA 1.2. 2010 р.в. д/н НОМЕР_1 та згодна на виплату колишньому чоловікові Ѕ частину вартості вказаного автомобілю.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є:
1) час набуття такого майна;
2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття);
3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.
Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.
Свідок ОСОБА_5 яка є рідною сестрою ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила що її брат працював та заробляв гроші з 2000 по 2002 рік. Їй відомо зі слів матері що остання продала в м. Куп`янськ гараж та дала синові 1000 доларів США на купівлю квартири АДРЕСА_4 .
Свідок ОСОБА_6 , яка є матір`ю ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила що в 2002 році продада гараж та дала синові 1000 доларів США на купівлю спірної квартири АДРЕСА_4 .
Свідок ОСОБА_7 який є рідним дядьком ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив що його племінник працював та заробляв гроші для родини. В 2002 році він давав племіннику 700 доларів США на купівлю квартири.
Свідок ОСОБА_8 пояснив що він працював разом з ОСОБА_1 . Про купівлю якоїсь нерухомості йому нічого не відомо.
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив що він є батьком ОСОБА_2 . В 2002 році він продав в Куп`янську дві квартири, узяв кредит, позичив 1000 доларів США яких не вистачало та подарував ці кошти своїй доньці для купівлі квартири АДРЕСА_4 . Він особисто привіз вказані гроші до нотаріуса. Правочин купівлі-продажу відбувався в його присутності та здійснювався за суму 7000 доларів США хоча в договорі вказана сума в гривні. Продавці квартири вже чекали на нього та його доньку оскільки в цей день, у цього ж нотаріуса, ще відбувалося два правочину щодо нерухомості між сторонами угоди. Пояснив що родина ОСОБА_1 грошової участі в купівлі спірної квартири не приймали.
Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила що дійсно під час продажу нею квартири АДРЕСА_4 - з іншого боку участь приймали тільки ОСОБА_2 та її батько. Їй відомо що певної суми коштів не вистачало і вони чекали у нотаріуса приїзду ОСОБА_9 з потрібною сумою. Нікого з родичів ОСОБА_1 та його самого вона жодного разу не бачила.
Свідок ОСОБА_10 , допитаний судом в режимі відео конференції, пояснив що в вересні 2002 року він позичив ОСОБА_9 2000 доларів США для купівлі останнім квартири своїй доньці. При цьому було складено розписку яку після повернення ОСОБА_11 боргу ОСОБА_12 віддав позичальнику.
Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд критично ставиться до показів допитаних свідків: ОСОБА_5 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 оскільки вони є близькими родичами позивача за первісним позовом і можуть давати покази з метою допомогти родичу. З цих саме підстав суд відхиляє і покази свідка ОСОБА_9 який є рідним батьком відповідачки.
Разом з тим, письмовими доказами, зокрема копіями та оригіналами розписок від серпня 2002 року, копіями договорів купівлі-продажу та дарування (с.с. 103, 104, 105, 106) копією відповіді на запит адвоката зі Слов`янського культурного фонду від 02.09.20 року встановлено, що родиною ОСОБА_2 здійснювалось акумулювання достатньої суми коштів та їх передача відповідачці саме в період часу придбання спірної квартири АДРЕСА_3 .
Показами свідка ОСОБА_10 підтверджено факт отримання від нього батьком ОСОБА_2 грошей на купівлю донькою квартири в Харкові що суд сприймає як покази неупередженого свідка.
Переконливими на думку суду є покази свідка ОСОБА_3 яка в судовому засіданні повністю заперечила будь-яку участь ОСОБА_1 та його родини у придбанні спірної квартири та навпаки активну участь в цьому правочині з боку батька ОСОБА_2 .
Дослідженими доказами по справі встановлено що ОСОБА_1 тривалий час працював що підтверджується копією пояснювальної записки церковного службовця ОСОБА_14 та показам неупередженого свідка ОСОБА_8 . Однак зазначені докази не вказують безпосередньо на участь ОСОБА_1 у придбанні спірної квартири. Аналізуючи наведені вище докази в їх сукупності судом робиться висновок що ОСОБА_1 не довів своєї участі в купівлі спірної квартири та навпаки дослідженими доказами підтверджено що квартира АДРЕСА_3 хоча і придбана під час шлюбу однак вона придбана за кошти що особисто належали ОСОБА_2 .
Вказана правова позиція повністю узгоджується з позицією Верховного суду України викладеній в постановах ВСУ по справі №6-2333цс15, по справі №6-612цс15 від 01.07.2015р.
Судові витрати підлягають розподілу пропорційно до задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 141, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст. 364 ЦК України, ст. ст. 60, 61, 63, 68, 69, 70, 71 Сімейного Кодексу України

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити частково.
В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 (ін. НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (ін. НОМЕР_3 ) право власності по Ѕ частини за кожним на квартиру АДРЕСА_1 .
В іншій частині позову відмовити.
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.
Визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_3 .
Стягнути з ОСОБА_2 (ін. НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (ін. НОМЕР_2 ) судові витрати в сумі 5000 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 (ін. НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (ін. НОМЕР_3 ) судові витрати в сумі 776 грн.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області через Ленінський районний суд м. Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлено 27.10.20р.

Суддя - Є.Б. Ольховський