КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 372/6016/13-ц

провадження № 22-ц/824/11110/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.(суддя-доповідач)

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

за участю секретаря судового засідання - Парфенюк В.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Підгірцівська сільська рада Обухівського району Київської області

третя особа - Управління Державного агентства земельних ресурсів України в Обухівському районі Київської області

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4

на рішення Обухівського районного суду Київської області від 09 грудня 2014 року у складі судді Проць Т.В.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, третя особа управління Державного агентства земельних ресурсів України в Обухівському районі Київської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом визнання недійсними державних актів, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсними рішення Підгірцівської сільської ради щодо виділення ОСОБА_3 та ОСОБА_5 земельних ділянок, що перебувають у власності позивача; визнати недійсними державі акти на право власності на земельні ділянки, розташовані по АДРЕСА_1 , видані на ім`я відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , які накладаються на земельні ділянки, що перебувають у власності ОСОБА_1 та скасувати їх державну реєстрацію.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 15 червня 2009 року ОСОБА_1 став власником земельних ділянок площею 0,0465 га та 0,25 га по АДРЕСА_1 .

Вказував, що у березні 2011 року невідомі особи знесли паркан, яким огороджувалися земельні ділянки, крім того знищили довгострокові межові знаки, вирубали дерева та розрівняли землю для будівництва дороги.

27 липня 2011 року позивачем отримано лист від Державного комітету земельних ресурсів в Обухівському районі №03-15/5320, з якого вбачається, що координати земельних ділянок, винесених в натурі, не співпадають з координатами цих же земельних ділянок в електронній базі державного земельного кадастру. Крім того, ОСОБА_6 стало відомо про отримання права власності на частину належних йому земельних ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Факт накладення земельних ділянок відповідачів на земельні ділянки позивача підтверджується зведеними планами земельних ділянок, розташованих на території Підгірцівської сільської ради.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 04 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 29 квітня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 жовтня 2014 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 04 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 29 квітня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 09 грудня 2014 року позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсним та скасовано рішення Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області від 23 квітня 2008 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу земельних ділянок у власність 14-ом громадянам для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства» в частині щодо земельних ділянок ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер :09:005:0015, серія ЯЖ №227647, виданий на ім`я ОСОБА_3 , та скасовано його державну реєстрацію.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,16 га, кадастровий номер :09:005:0014, серія ЯЖ №227646, виданий на ім`я ОСОБА_5 , та скасовано його державну реєстрацію.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 16 липня 2020 року представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що лист Управління Держкомзему в Обухівському районі від 27 липня 2011 року №03-15/5320, наданий позивачем, є неналежним доказом на підтвердження позиції останнього, оскільки даний документ не містить посилання на норми законодавства, які підтверджували б його зміст.

Звертає увагу колегії суддів на витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 23 червня 2020 року, який підтверджує належність ділянки по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :09:005:0014 на праві приватної власності саме апелянту.

Вважає, що судом першої інстанції не враховано відзив управління Держземагенства в Обухівському районі Київської області від 14 січня 2014 року, в якому зазначено про відсутність накладань між спірними земельними ділянками.

Наголошує на тому, що відновлення меж земельних ділянок позивача відбулося 25 жовтня 2008 року, тобто після отримання апелянтом державного акту про право власності на землю від 18 серпня 2008 року.

Зауважує, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та скасував рішення Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області від 23 квітня 2008 року повністю, а не в частині щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Зазначає, що суд, розглянувши справу у відсутність відповідача, позбавив її права на подачу заяви про застосування строків позовної давності, у зв`язку з чим заявляє про застосування строку позовної давності в апеляційному суді.

Вказує на те, що судом першої інстанції всі повістки та процесуальні документи по справі направлялись на адресу, за якою вона не зареєстрована, у зв`язку з чим порушено доступ відповідача до участі у справі.

Учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити з підстав, наведених у скарзі.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечувала та просила залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, причини неявки не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що координати земельних ділянок, винесених в натурі, які зазначені в технічній документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки ОСОБА_7 при вирішенні спірних питань щодо місця розташування земельних ділянок, мають переважне право над координатами цих земельних ділянок, що зазначені в електронній базі державного земельного кадастру.

Отже, Підгірцівська сільська рада, не маючи заяви ОСОБА_1 про добровільну відмову від права власності на земельні ділянки або інших законних підстав, фактично припинила право власності останнього, передавши земельні ділянки іншим особам, тобто допустила порушення прав позивача, як власника земельних ділянок.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Проте, рішення суду не відповідає вказаним нормам процесуального права, що, відповідно до статті 376 ЦПК України, є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення по суті заявлених позовних вимог.

Статтею 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом установлено, що згідно договорів купівлі-продажу земельної ділянки від 21 липня 2005 року ОСОБА_8 , як продавець, передав, а ОСОБА_7 , як покупець, прийняв у власність земельну ділянку площею 0,0465 га, що розташована на території Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :09:005:0001, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та земельну ділянку площею 0,250 га, що розташована на території Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :09:005:0002, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

ОСОБА_7 , отримавши державні акти на вказані земельні ділянки, 15 червня 2009 року подарував їх ОСОБА_1 , що підтверджується відмітками на самих державних актах.

Рішенням виконавчого комітету Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області протокол № 1 від 06 березня 2008 року ОСОБА_7 надано дозвіл на будівництво житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 на земельній ділянці 0,25 га.

Відповідно до акту відновлення меж земельної ділянки з кадастровими номерами :09:005:0001 та :09:005:0002 межі зазначених земельних ділянок було закріплено довгостроковими межовими знаками в кількості 5 штук.

Рішенням Х сесії V скликання протокол № 10 від 31 жовтня 2006 року «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки згідно заяв громадян» надано ОСОБА_3 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що знаходиться в с. Креничі Обухівського району загальною площею 0,25 га у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Рішенням ХІІ сесії V скликання Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області протокол № 12 від 18 грудня 2006 року ОСОБА_5 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_2 , площею 0,16 га у приватну власність, для будівництва індивідуального житлового будинку та господарських будівель.

Відповідно до рішення ХХХ сесії V скликання Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області № 68 від 23 квітня 2008 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 14-м громадянам, в т.ч. ОСОБА_5 та ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства загальною площею - 2,8500 га в с. Креничі Обухівського району та передано земельні ділянки у власність громадян з дорученням проектній організації винести проект землеустрою щодо відведення землі в натуру та виготовити державні акти.

18 серпня 2008 року ОСОБА_5 на підставі вказаного рішення видано державний акт серії ЯЖ №227646 на земельну ділянку, площею 0,1600 га по АДРЕСА_3 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :09:005:0014.

18 вересня 2008 року ОСОБА_3 на підставі того ж рішення видано державний акт серії ЯЖ №227647 на земельну ділянку, площею 0,2500 га в с. Креничі Підгірцівської сільської ради для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :09:005:0015.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст. 122 Земельного Кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 ЗК України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Згідно ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах:

а) для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району;

б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара;

в) для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара;

г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара;

ґ) для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара;

д) для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.»

Відповідно до ст. 373 ЦК України, право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно по закону, а згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 378 ЦК України право власності на земельну ділянку може бути припинено за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Право приватної власності на земельну ділянку може бути припинено також в порядку ст. 140 ЗК України, якою передбачений вичерпний перелік припинення права власності на землю.

Відповідно до ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту права власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб здійснюється шляхом: визнання прав, визнання не дійсним рішень органів місцевого самоврядування, відновленням стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, відшкодування збитків, тощо.

З матеріалів справи вбачається, що у відзиві на позовну заяву Управління Держземагенства в Обухівському районі Київської області зазначило, що в програмному забезпеченні Національної кадастрової системи ведення Державного земельного кадастру земельні ділянки ОСОБА_1 з кадастровим номером :09:005:0002, площею 0,2500 га та з кадастровим номером :09:005:0001, площею 0,0465 га на території Підгірцівської сільської ради не обліковуються; в архіві управління зберігається виготовлена технічна документація із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500 га та ведення особистого селянського господарства площею 0,0465 га громадянина ОСОБА_7 на території Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області. Також в архіві управління зберігається проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічна документація із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки та другі примірники державних актів на право власності на земельні ділянки громадян ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на даній території. У програмному забезпеченні ведення чергового кадастрового плану на території Підгірцівської сільської ради обліковуються земельні ділянки ОСОБА_5 площею 0,1600 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :09:005:0014, ОСОБА_3 площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :09:005:0015 та ОСОБА_1 площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :09:005:0005 і для ведення особистого селянського господарства площею 0,0465 га, кадастровий номер :09:005:0004. Відповідно до даного програмного забезпечення накладань між даними земельними ділянками не існує, окрім того дані земельні ділянки між собою не межують, а межують із землями сільської ради, які не надані у власність чи користування.

Згідно викопіювання з чергового кадастрового плану Обухівського району відсутнє накладення земельних ділянок, що належать на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , на земельні ділянки позивача.

Також у справі міститься лист Управління Держкомзему в Обухівському районі №03-15/5320 від 27 липня 2011 року, згідно якого проведеною перевіркою встановлено, що координати земельної ділянки площею 0,0465 га, кадастровий номер :09:005:0001, державний акт на право власності на земельну ділянку Серії ЯБ №529489 та координати земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер :09:005:0002, державний акт на право власності на земельну ділянку Серії ЯБ №529490, які розташовані на території Підгірцівської сільської ради в АДРЕСА_3 та згідно договору дарування перебувають у власності ОСОБА_1 в електронній базі державного земельного кадастру не співпадають із координатами цих же земельних ділянок, зазначених на письмових носіях технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки ОСОБА_7 , серії ЯБ № 529489 та серії ЯБ №529490.

З тієї ж інформації вбачається неможливість внесення змін до програмного забезпечення ведення державного земельного кадастру стосовно місця розташування вищезазначених земельних ділянок, а також, що координати земельних ділянок винесених в натурі, які зазначені в технічній документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки ОСОБА_7 .

Зауважено, що при вирішенні спірних питань щодо місця розташування земельних ділянок, мають переважне право над координатами цих земельних ділянок, що зазначені в електронній базі державного земельного кадастру.

Згідно зведеного кадастрового плану земельних ділянок, які розташовані на території Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, земельні ділянки, належні ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , частково накладаються на земельні ділянки ОСОБА_1 .

Окрім того, згідно координат, визначених технічною документацією із землеустрою щодо виготовлення держаних актів, належних ОСОБА_1 , на його земельні ділянки накладаються земельні ділянки відповідачів.

Таким чином, підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом стало виявлення невідповідності координат його земельних ділянок в натурі з координатами, внесеними до електронної бази державного земельного кадастру.

Разом з тим, лист Управління Держкомзему в Обухівському районі №03-15/5320 від 27 липня 2011 року, на який посилається позивач як на єдиний основний доказ, не є документом, що має силу нормативно-правового акту та не містить жодних посилань на законодавчі норми, якими б регулювалось питання щодо пріоритетності координат земельних ділянок, зазначених в технічній документації із землеустрою, над координатами цих земельних ділянок, що зазначені в електронній базі державного земельного кадастру.

До того ж, у матеріалах справи відсутня документація щодо встановлення меж земельних ділянок площею 0,0465 га, кадастровий номер :09:005:0001, та площею 0,2500 га, кадастровий номер :09:005:0002, і межових знаків в натурі станом на час набуття у власність цих земельних ділянок першим власником ОСОБА_8 та в подальшому батьком позивача ОСОБА_7 .

При цьому, відновлення меж земельних ділянок з кадастровими номерами :09:005:0001 та :09:005:0002 відбулось 25 жовтня 2008 року, тобто після отримання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 державних актів про право власності на їх землі від 18 серпня 2008 року та 18 вересня 2008 року.

Таким чином, станом на дату прийняття рішення ХХХ сесії V скликання Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області № 68 від 23 квітня 2008 року, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 14-м громадянам, в т.ч. ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , а також станом на час отримання відповідачами державних актів на право власності на їхні земельні ділянки, акт про відновлення меж земельних ділянок, належних ОСОБА_1 , був відсутній. Право власності на свої земельні ділянки ОСОБА_1 набув лише 15 червня 2009 року, тобто після прийняття оспорюваного рішення сільської ради про виділ земельних ділянок та набуття права власності на земельні ділянки відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом частин другої - четвертої статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно статей 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.

Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зважаючи на викладене та дослідивши матеріали справи і подані сторонами докази у сукупності, надавши їм належну правову оцінку, колегія суддів доходить висновку, що стороною позивача не доведено наявності накладення його земельних ділянок на земельні ділянки відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що є процесуальним обов`язком останнього, а також наявності в діях ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вини у здійсненні порушення права користування своїми земельними ділянками ОСОБА_1 , що могло би стати підставою для визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки відповідачів.

Таким чином, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, послався на лист Управління Держкомзему в Обухівському районі №03-15/5320 від 27 липня 2011 року, за яким координати земельних ділянок ОСОБА_1 , зазначених на письмових носіях технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки, мають переважне право над координатами цих земельних ділянок, що зазначені в електронній базі державного земельного кадастру та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки залишив поза увагою та не надав правової оцінки викопіюванню з чергового кадастрового плану Обухівського району, згідно якого відсутнє накладення земельних ділянок, що належать на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , на земельні ділянки позивача. При цьому відомості, викладені в указаному листі Держкомзему, не підтверджені жодними нормами законодавства України, а отже не мають встановленою сили та не є обов`язковими для застосування.

Окрім того, як зазначили в судовому засіданні і представник позивача, і представник ОСОБА_2 , питання щодо невідповідності координат земельних ділянок позивача координатам з електронної бази даних можливо вирішити у позасудовому порядку шляхом звернення до уповноважених органів Держгеокадастру.

Аргументи, що викладені в апеляційній скарзі стосовно того, що суд, розглянувши справу у відсутність відповідача, позбавив її права на подачу заяви про застосування строків позовної давності є неспроможними, оскільки справа триває розглядом з грудня 2013 року, під час розгляду справи судом першої інстанції приймав участь представник ОСОБА_2 - ОСОБА_9 , рішенням Обухівського районного суду Київської області від 04 березня 2014 року вирішувалось питання щодо наявності підстав для поновлення строку для звернення до суду з позовною заявою та суд першої інстанції дійшов висновку, що доводи позивача підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та вважав за необхідне поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду. Жодних заяв про застосування строку позовної давності або заперечень з приводу даного питання стороною відповідача ( ОСОБА_2 ) заявлено не було. Дані обставини свідчать про відсутність порушення прав відповідача на подання заяви про застосування строку позовної давності, оскільки в останньої беззаперечно була можливість та достатньо часу для того, щоб скористатись таким своїм правом.

Зважаючи на викладене, колегія суддів уважає, що підстави для розгляду заяви про застосування строку позовної давності в суді апеляційної інстанції за умови, що сторона не скористалася таким своїм правом під час розгляду справи судом першої інстанції, хоча у судовому засіданні був присутній представник ОСОБА_2 , відсутні.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та скасував рішення Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області від 23 квітня 2008 року повністю, а не в частині щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_5 спростовуються резолютивною частиною оскаржуваного рішення, з якої вбачається, що рішення Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області від 23 квітня 2008 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу земельних ділянок у власність 14-ом громадянам для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства» скасовано в частині щодо земельних ділянок ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_5 повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи.

Згідно з положеннями частини першої статті 158 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи) розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов`язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини третьої статті 74 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи) судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов`язковою.

Згідно з частиною четвертою вказаної статті судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка повідомлення - завчасно.

Відповідно до частини п`ятої статті 74 ЦПК України (у редакції, яка була чинною на момент розгляду справи) судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Відповідач, місце проживання (перебування чи роботи) або місцезнаходження якого невідоме, навіть після звернення до адресного бюро та органів внутрішніх справ, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. При цьому друкований орган, в якому розміщуються відповідні оголошення, визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частини 9,10 статті 74 ЦПК України в редакції, чинній на час ухвалення рішення).

У матеріалах справи відсутні докази отримання ОСОБА_5 або її представником судових повісток про призначення справи до розгляду на 09 грудня 2014 року.

09 грудня 2014 року суд першої інстанції розглянув справу за відсутності ОСОБА_2 та ухвалив рішення, не перевіривши отримання судової повістки відповідачем.

Виходячи з наведеного, колегія суддів доходить висновку, що, розглянувши справу за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату, час та місце розгляду справи, місцевий суд порушив її права на участь у судовому процесі.

Нормами пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України встановлено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення відповідача про розгляд справи, що позбавило її права на участь у судовому засіданні, є обґрунтованими, а порушення судом норм процесуального права відповідно до вимог пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення і ухвалення нового.

Відповідно до статті 374 ЦК України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Наведені порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для скасування оскаржуваного рішення згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 411 грн.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 - задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 09 грудня 2014 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, третя особа управління Державного агентства земельних ресурсів України в Обухівському районі Київської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом визнання недійсними державних актів - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 411 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено «28» жовтня 2020 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай