Номер провадження: 22-ц/813/3445/20
Номер справи місцевого суду: 522/6706/19
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Комлевої О.С.,

за участю секретаря Ющак А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2019 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, про усиновлення повнолітньої дитини,

встановив:

17 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про усиновлення повнолітньої особи, а саме ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування своїх вимог заявник посилався на те, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у селищі Новопсков Луганської області, був з самого дитинства позбавлений батьківського піклування, так як біологічного батька він ніколи не бачив. Зазначене підтверджується обліково-статистичною карткою дитини № 0079572, де вказується що батько ( ОСОБА_3 ) записаний зі слів матері, а саму матір ( ОСОБА_4 ) визнано безвісно відсутньою згідно Рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 14.09.2011 року. Відповідно до змісту даного рішення за час перебування ОСОБА_5 в дитячому державному закладі, мати ОСОБА_4 , не цікавилася життям, здоров`ям та навчанням дитини. Далі Розпорядженням Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області від 31.10.2011 року встановлено, що ОСОБА_2 є дитиною, яка має статус позбавленої батьківського піклування. Зазначені обставини підтверджують, що ОСОБА_2 був дитиною, яка росла без родинної любові та турботи.

Заявник ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , уроженця м. Москва, Російської Федерації, в липні 2013 року прибув на постійне місце проживання до м. Одеса. 17.09.2014 року отримав посвідку на постійне місце проживання. З цього ж року почав займатися благодійністю: надавав фінансову та матеріальну допомогу багатьом дитячим будинкам, притулкам, школам-інтернатам. 28.11.2017 року призначений радником голови обласної державної адміністрації (поза штатом) та веде напрямок роботи з питань, що належить до сфери захисту прав дітей. Заявник стурбований долею дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування і бажає допомогти як може. В 2015 році ОСОБА_1 усиновив хлопчика (2004 р.н.), в 2016 році усиновив дівчинку (1999 р.н.) та двох хлопців (2007 та 2010 р.н.). Діти забезпечені всім необхідним і живуть в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , придбана заявником 10.06.2013 року.

Познайомились заявник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у 2014 році та у них зав`язались дружні відносини. Заявник допомагав ОСОБА_2 не тільки матеріально, а й морально; ставився до нього як до рідної людини. Дитина у свою чергу пройнялася дружньою обстановкою та ставився до ОСОБА_6 як до рідного батька, що може підтвердитися свідоцтвом про зміну імені. Тобто дитина захотіла стати ще ріднішою та змінила прізвище на ОСОБА_7 . Також заявник не вагаючись дав притулок дитині та зареєстрував у квартирі на АДРЕСА_2 , яка придбана ним 05.08.2016 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заяву про усиновлення підтримав та просив її задовольнити. В свою чергу ОСОБА_7 , особа стосовно якої ставиться питання про усиновлення, заяву про усиновлення підтримав та просив її задовольнити.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , заінтересована особа: Відділ опіки та піклування Приморської РА ОМР, про усиновлення повнолітньої особи, було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2019 року, та постановлення нового, якимзадовольнити його заяву про усиновлення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.12.2019 року після усунення недоліків апеляційної скарги, у справі було відкрито апеляційне провадження (а.с.92), а в подальшому ухвалою того ж суду розгляд справи було призначено на 25.03.2020 року, на 15.0 год. (а.с.96).

Однак, 23.03.2020 року представник заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 - адвокат Форостенко О.О. заявив клопотання про відкладення розгляду справи, через спалах у світі коронавірусу (а.с.109-110).

У зв`язку з цим розгляд справи було відкладено на 03.06.2020 року, на 15.00 год. (а.с.111-112).

Однак через запровадження в Україні карантину через захворювання на коронавірус, а також у зв`язку з надходженням до суду клопотання адвоката Форостенка О.О. про відкладення розгляду справи, через спалах у світі коронавірусу (а.с.123-124), розгляд справи знову був відкладений на 21.10.2020 року, до 15.00 год. (а.с.125).

До суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання на 21.10.2020 року, на 15.00 год., у тому числі заявник апеляційної скарги ОСОБА_1 - через сповіщення його представника адвоката Форостенка О.О., а також ОСОБА_7 , який за зареєстрованим місцем проживання - АДРЕСА_3 , відсутній (а.с.126, 136), про причини неявки суд не повідомили.

У зв`язку з викладеним, ОСОБА_7 був повідомленим про час і місце судового засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, що передбачено ч.11 ст. 128 ЦПК України (а.с.137-138).

Крім того, від заінтересованої особи - органу опіки і піклування Приморської РА ОМР надійшла заява про розгляд справи без присутності їх представника (а.с.139-140).

Враховуючи викладені обставини, а також строки розгляду справи, яка перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції фактично більше ніж пів року, колегія суддів дійшла висновку про необхідність слухання справи на підставі наявних у справі доказів, у відсутність учасників справи.

Враховуючи вищенаведене та у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення, яким є постанова суду, є 27.10.2020 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у селищі Новопсков Луганської області, був з самого дитинства позбавлений батьківського піклування, так як біологічного батька він ніколи не бачив, його дані записані і слів матері, а матір ( ОСОБА_4 ) рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 14.09.2011 року визнано безвісно відсутньою.

Розпорядженням Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області від 31.10.2011 року встановлено, що ОСОБА_2 є дитиною, яка має статус позбавленої батьківського піклування.

В свою чергу, заявник ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Москва, Російської Федерації, в липні 2013 року прибув на постійне місце проживання до м. Одеса та 17.09.2014 року отримав посвідку на постійне місце проживання.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у 2014 році познайомились та у них зав`язались дружні відносини. Заявник допомагав ОСОБА_2 не тільки матеріально, а й морально; ставився до нього як до рідної людини. Дитина у свою чергу пройнялася дружньою обстановкою та ставився до ОСОБА_1 як до рідного батька, та змінила прізвище з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені НОМЕР_1 виданого Приморським районним у місті Одесі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Головного територіального управління юстиції в Одеській області виданого 28 березня 2018 року, актовий запис № 28. Також Заявник не вагаючись дав притулок дитині та зареєстрував в квартирі на АДРЕСА_2 , яка придбана їм 05.08.2016 року.

Крім того, судом першої інстанції також обгрунтовано встановлено, що згідно рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 березня 2017 року справа № 522/2395/17 шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_1 розірваний.

Разом з тим, відмовляючи в задоволені заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив і вимог, передбачених ст. 224 СК України, згідно якої постановляючи рішення про усиновлення дитини, суд враховує обставини, що мають істотне значення, зокрема: стан здоров`я та матеріальне становище особи, яка бажає усиновити дитину, її сімейний стан та умови проживання, ставлення до виховання дитини; мотиви, на підставі яких особа бажає усиновити дитину; мотиви того, чому другий із подружжя не бажає бути усиновлювачем, якщо лише один із подружжя подав заяву про усиновлення; взаємовідповідність особи, яка бажає усиновити дитину, та дитини, а також те, як довго ця особа опікується вже дитиною; особу дитини та стан її здоров`я; ставлення дитини до особи, яка бажає її усиновити.

Однак, згідно п.9 ч.1 ст. 212 СК України не можуть бути усиновлювачами особи, які: є іноземцями, які не перебувають у шлюбі, крім випадків, коли іноземець є родичем дитини.

З огляду на те, що заявник ОСОБА_1 є громадянином Російської Федерації та особою яка не перебуває у шлюбі, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що заява про усиновлення ОСОБА_1 , заінтересована особа: Відділ опіки та піклування Приморської РА ОМР, про усиновлення повнолітньої особи задоволенню не підлягає.

Доводи заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що п.9 ст. 212 СК України стосується усиновлення неповнолітніх дітей, є безпідставними, оскільки згідно вказаної норми права, мова йде про осіб, які не можуть бути усиновлювачами взагалі, без конкретизації: усиновлення неповнолітніх чи повнолітніх дітей.

Разом з тим, за змістом ст. 208 СК України усиновленою може бути як неповнолітня так і у виняткових випадках - повнолітня особа.

Таким чином, слід дійти висновку, що п.9 ст. 212 СК України стосується як усиновлення неповнолітніх, так і повнолітніх осіб.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

О.С. Комлева