Провадження № 2/235/2039/20
Справа № 235/6336/20
У Х В А Л А

Іменем України

29 жовтня 2020 року м. Покровськ

Суддя Красноармійського міськрайонного суду Донецької області Величко О.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування арешту майна, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про скасування арешту майна.

Відповідно позовної заяви та наданих документів вбачається, що згідно Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №61547911 від 23.08.2019 року на підставі Договору застави щодо транспортного засобу сформовано та зареєстровано 28.02.2008 року приватне обтяження №6684646. Позивач, вважаючи, що кредитні зобов`язання між ним та банком припинені, просить зняти арешт, заборону відчуження рухомого майна, з транспортного заосбу CHEVROLETT LACETTI, державний номер НОМЕР_1 .

Вивчивши матеріали цивільного позову, визначивши предмет спору та правовідносини, які виникли між сторонами суддею зазначається наступне.

За правилами ч. 2 ст. 30 ЦПК України щодо виключної підсудності стосуються виключно позовів про зняття арешту з майна.

Обтяження поділяються на публічні та приватні.

Публічним є обтяження рухомого майна, яке виникає відповідно до закону або рішення суду.

Приватні обтяження можуть бути забезпечувальними та іншими договірними.

Забезпечувальним є обтяження, яке встановлюється для забезпечення виконання зобов`язання боржника або третьої особи перед обтяжувачем.

Предметом обтяження може бути рухоме майно, не вилучене з цивільного обороту, на яке згідно із законодавством може бути звернене стягнення.

Статтею 21 цього ж Закону визначено, що до приватних забезпечувальних обтяжень належить застава рухомого майна згідно з параграфом 6 глави 49 Цивільного кодексу України, що виникає на підставі договору.

За нормами ст. ст. 37-38 цього ж Закону визначено, що до публічних обтяжень належать: 1) податкова застава; 2) накладення арешту на рухоме майно на підставі рішення суду для забезпечення цивільного позову або при порушенні провадження у справі про банкрутство громадянина-підприємця; 3) звернення стягнення на рухоме майно відповідно до рішення суду, винесеного за позовом, який стосується виконання незабезпечених зобов`язань боржника; 5) накладення арешту на рухоме майно на підставі рішень уповноважених органів (осіб) у випадках, встановлених законом; 6) інші обтяження рухомого майна, які кваліфікуються публічними.

При публічному обтяженні обтяжувачем є уповноважений орган (особа). Права і обов`язки суб`єктів публічного обтяження встановлюються законом.

Арешт майна за нормами Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень"є публічним обтяженням рухомого майна, яке виникає відповідно до закону або рішення суду.

Як видно з позовної заяви предметом позову фактично є зняття обтяження у вигляді застави рухомого майна і виключення з запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запису про приватне обтяження на підставі договору застави.

Отже дане обтяження, яке просить зняти позивач в позовній заяві, є приватним забезпечувальним обтяженням, яке встановлено для забезпечення виконання зобов`язання боржника перед обтяжувачем на підставі договору застави рухомого майна.

Згідно до ст.ст. 3-5 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов`язує виникнення прав і обов`язків щодо рухомого майна.

За правилами ч. 2 ст. 30 ЦПК України щодо виключної підсудності стосуються виключно позовів про зняття арешту з майна.

З врахуванням викладеного та системного аналізу вищевказаних норм матеріального та процесуального права слід дійти висновку, що правила виключної підсудності, передбачені ч. 2 ст. 30 ЦПК України, стосується лише виключно позовів про скасування публічного обтяження рухомого майна у вигляді арешту та не можуть бути застосовані при вирішенні спору про скасування чи зняття приватного забезпечувального обтяження, яке встановлено для забезпечення виконання зобов`язання боржника перед обтяжувачем на підставі договору застави.

В даному випадку, вказавши в нормах ЦПК України, що позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна, законодавець чітко визначив, що застосування виключної підсудності може мати місце лише до публічного обтяження майна у вигляді арешту, а не до будь-якого обтяження, в тому числі приватного забезпечувального чи приватного договірного обтяження рухомого майна. В іншому випадку в даній нормі закону мало б зазначатись, що правила виключної підсудності стосується будь-якого виду обтяжень.

Оскільки щодо підсудності спорів за приватними забезпечувальними чи договірними обтяженнями нормами ЦПК України виключну підсудність не визначено, а тому при визначенні підсудності цих спорів слід керуватись загальними нормами, які регулюють територіальну підсудність цивільних справ, зокрема ст. 27 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи предявляються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно роз`яснень, що викладені в п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", якщо інше не встановлено ЦПК, до фізичної особи - до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування, яке визначається за положеннями статті 29 ЦК і статті 3 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні".

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 02.10.2020 року місце фактичного перебування відповідача ОСОБА_2 зазначено АДРЕСА_1 , що відноситься до територіальної підсудності Волноваського районного суду Донецької області.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

З огляду на викладене, справа підлягає передачі на розгляд Волноваському районному суду Донецької області.

Керуючись ст.ст.27, 31 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування арешту майнапередати за підсудністю на розгляд Волноваському районному суду Донецької області.

Р оз`яснити учасникам справи, що передача справи з підстав, зазначених вище в ухвалі, здійснюється не пізніше п`яти днів після закінчення строку на оскарження ухвали суду, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: