Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/101/20

Провадження № 2/126/349/2020

"06" жовтня 2020 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Рудь О. Г.

секретар Кучанська В. М.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представників позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 звернулася до суду з даним позовом. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_6 , який на день смерті постійно проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 .

Після смерті чоловіка відкрилася спадщина на майно. Вона є спадкоємцем першої черги за законом, як дружина померлого, крім того, 06.02.2008 року чоловік заповів їй усе своє майно, про що свідчить заповіт, посвідчений секретарем Флоринської сільської ради, зареєстрований в реєстрі за № 95.

Вона прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6 оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала із спадкодавцем однією сім`єю і вона не зверталася з заявою про відмову від прийняття спадщини і з цього приводу будь-яких заяв не підписувала.

Коли вона звернулась до приватного нотаріуса Матвієнко Л.В. для оформлення спадщини, їй стало відомо, що ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 19.10.2018 року, зареєстрованого в реєстрі за № 809, спадкова справа № 15/2019 на земельну ділянку площею 1,8203 га, кадастровий номер :05:001:0201, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Флоринської сільської ради, що належала ОСОБА_6 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю 1V-ВН № 053417, виданого Бершадською райдержадміністрацією 25.03.2002 року на підставі розпорядження Бершадської РДА від 21.02.2002 року № 48.

Вважає, що заповіт від 19.10.2018 року, яким її чоловік заповів ОСОБА_4 земельну ділянку, є недійсним.

З 2018 року чоловік важко хворів, знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Тростянецької ЦРЛ з 17.05.2018 року по 04.10.2018 року і після виписки з лікарні перебував у край важкому стані під її постійним наглядом.

На день посвідчення заповіту секретарем Джулинської сільської ради ОСОБА_7 , який було складено 19.10.2018 року на ім`я відповідача, її чоловік був лежачим хворим, у важкому стані, вона постійно була поруч з ним, доглядала його і в цей період ні з нотаріальної контори, ні з сільської ради до них додому ніхто не приходив.

ОСОБА_6 постійно проживав та був зареєстрований в с. Флорино. проте заповіт, з незрозумілих причин, посвідчено секретарем Джулинської ОТГ.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та підписання є нікчемним; суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Тому просить визнати недійсним заповіт складений 19.10.2018 року від імені ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 , посвідчений секретарем виконкому Джулинської сільської ради Бершадського району Вінницької області Щавінською Г.О., зареєстрованого в реєстрі за № 185.

Відповідач ОСОБА_4 , надала відзив у якому просить відмовити у задоволенні позову. Заперечення мотивувала тим, що вважає, позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. Так, в позовній заяві позивачка ОСОБА_1 вказує, що про заповіт вона якоби дізналась, коли звернулась до нотаріальних органів за оформленням спадщини. Позивачка вважає, що даний заповіт є недійсним, оскільки на день його посвідчення секретарем Джулинської сільської ради Бершадського району Вінницької області, тобто на 19.10.2018 року чоловік був у важкому стані, лежачим хворим і в цей період ні з нотаріальної контори, ні з сільської ради до них додому ніхто не приходив.Тому позивачка рахує, що заповіт складено з порушенням вимог щодо його форми та підписання, є нікчемним, а волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Такі доводи позивачки є надуманими і не відповідають дійсності. Заповіт було складено саме 19.10.2018 року в с. Джулинка. Разом з тим, оскільки ОСОБА_6 на час складання заповіту був людиною похилого віку і йому важко було пересуватись, вона разом зі своїм чоловіком, попросили секретара Джулинської сільської ради, щоб вона виїхала в с. Флорино Бершадського району і посвідчила заповіт. Саме по цій причині посвідчення заповіту відбувалося по місцю проживання заповідача в с.Флорино і він власноручно розписався в заповіті. Крім того, на день вчинення заповіту, на 19.10.2018 року було також зроблено заповітне розпорядження на неї і самою позивачкою по справі- ОСОБА_1 , згідно якого вона заповіла їй все своє майно, що їй належить. Таким чином, в один і той же день і в один і той же час було зроблено на її прізвище два заповітних розпорядження, одне із яких було зроблено ОСОБА_6 , а друге-позивачкою по справі. Тому, твердження позивачки про те, що в день складення заповіту в її будинку в АДРЕСА_1 ні з нотаріальної контори, ні з сільської ради ніхто не був є абсолютно надуманим. Не відповідає дійсності і те, що заповідач ОСОБА_6 з 2018 року важко хворів, перебував у край важкому стані під її постійним наглядом. При підписанні заповіту ОСОБА_6 усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними, добре розумів, що відбувається і повністю розумів свої дії до кінця свого життя. Безпідставними та надуманими є доводи позивача про те, що внаслідок хворобливого стану волевиявлення позивача не було вільним. Так, в заповіті, зокрема, зазначено, що дієздатність особи на час підписання заповіту перевірено, до підписання заповіту він прочитаний вголос і в зв`язку із хворобою заповідача заповіт, посвідчено удома за адресою: АДРЕСА_1 . Тому, враховуючи зазначене, заповіт ніяким чином не міг бути укладений під впливом обману чи помилки. Також згідно домовленості, яка була у них із ОСОБА_6 ще до складання заповіту і по день його смерті вона та її чоловік- ОСОБА_8 приймали постійну участь у житті заповідача, піклувалися про його здоров`я. По мірі можливості забезпечували його лікування та проходження різних медичних оглядів. Вона та її чоловік приймали участь в організації проведення поховання заповідача. Просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до неї про визнання заповіту недійсним за їх безпідставністю.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представники ОСОБА_2 , ОСОБА_3 вимоги підтримали. Зокрема позивач зазначила, що про заповіт складений 19.10.2019 року вона нічого не знала. Ні нотаріус, ні секретар сільської ради до неї додому ні разу не приїжджали і в їх присутності ні вона ні її чоловік нічого не підписували. Пам`ятає, лише, що в жовтні місяці 2018 року вже коли її чоловік був вкрай у важкому стані, до них додому приїхав чоловік відповідачки ОСОБА_8 зі ще одним чоловіком в якому вона впізнала ОСОБА_9 державного реєстратора. ОСОБА_10 сказав, що це замісник голови сільської ради. ОСОБА_10 виклав на стіл цілу пачку документів і сказав, що це необхідні для реєстрації їхнього будинку і вона має їх підписати разом з чоловіком ОСОБА_11 . Вона повністю довіряла ОСОБА_10 і підписала бумаги не читаючи, що в них було написано. ОСОБА_11 теж підписував бумаги. ОСОБА_9 в цей час фотографував їх.

В судовому засіданні відповідач та її представник ОСОБА_5 заперечували проти позову з наведених у відзиві мотивів. Разом з цим відповідач зазначила, що ОСОБА_6 дійсно був лежачим, але це ніяким чином не впливало на здатність розуміти значення своїх дій. Саме ОСОБА_6 попросив, щоб до них додому привезли секретаря Джулинської сільської ради для посвідчення заповіту, позивачка підтримала чоловіка. Сам заповіт був посвідчений секретарем на дому. Позивачка теж зробила розпорядження на її користь. При цьому її навіть небуло в будинку, а отже вона ніяким чином не могла вплинути на їх волевиявлення. В них з ОСОБА_12 була усна домовленість про те, що вона буде доглядати ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , і вона з чоловіком це робила. Також вони повністю взяли на себе здійснення поховання ОСОБА_6 і після його смерті продовжували доглядати за ОСОБА_15 .

В судовому засіданні свідок ОСОБА_16 суду показав, що являється сільським головою Джулинської сільської ради. І якось до нього звернувся ОСОБА_8 та повідомив, що ОСОБА_17 і ОСОБА_18 хочуть скласти заповіти та щоб їх посвідчив хтось із сільської ради. Оскільки ОСОБА_10 та ОСОБА_19 жителі с. Джулинка, він не заперечував. Посвідчення заповітів входить до посадових обов`язків секретаря сільської ради, а тому саме ОСОБА_7 їздила додому до подружжя ОСОБА_12 . Він особисто присутнім при цьому небув. І чи був ОСОБА_9 в домі позивачки не може сказати. Вже після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_14 , він один раз зустрічався з ОСОБА_15 на Дні народження сина відповідачки в березні 2019 року. Про те, що ОСОБА_19 підробила заповіти від позивачки ніколи не чув. Знає, що ОСОБА_17 з сім`єю ОСОБА_20 перебували в дуже гарних відносинах. Чому між ними в подальшому стався конфлікт не знає.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду показав, що він являється чоловіком відповідачки. За усною домовленістю вони з ОСОБА_21 здійснювали догляд за позивачкою та її покійним чоловіком. Він особисто майже щодня бував у них дома. Возив ОСОБА_14 на лікування. Привозив ліки, продукти харчування. До самої смерті ОСОБА_6 був при свідомості, розумів значення своїх дій. Скласти заповіти на ім`я ОСОБА_20 була ідея подружжя ОСОБА_12 . Ніхто їх до цього не змушував та не просив. За декілька тижнів до своєї смерті ОСОБА_6 попросив, щоб він привіз до них додому когось із Джулинської сільської ради, для посвідчення заповіту. Ні він ні його дружина не хотіли щоб це був хтось із Флоринської сільської ради. Тоді він звернувся до ОСОБА_16 як сільського голови і той не заперечував, щоб його секретар виїхала до будинку ОСОБА_12 . Коли він привіз секретаря до позивачки додому, крім нього, ОСОБА_22 і ОСОБА_14 там нікого більше не було. Секретар щось пояснювала ОСОБА_6 і ОСОБА_1 після чого ті попідписували якісь бумаги. Що було в бумагах він не читав. ОСОБА_17 підписувала бумаги за столом, а ОСОБА_18 у себе на коліні, оскільки був лежачим і не міг встати. Крім секретаря він привозив додому до позивачки лише лікарів. ОСОБА_9 ніколи не привозив.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_23 суду показала, що вона проживає в Джулинці і працює продавцем в магазині, а тому знає ОСОБА_24 з ОСОБА_10 особисто. Коли помер ОСОБА_6 на похорон ОСОБА_25 все купували в магазині де вона працює. І всі ритуальні речі і продукти. Вона чула, що ОСОБА_25 доглядають за подружжям ОСОБА_12 , оскільки ті склали на них заповіт.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_26 суду показала, що вона проживає в Джулинці і здійснює підприємницьку діяльність в магазині. З ОСОБА_21 вони родичі. Вона знає, що ОСОБА_19 з ОСОБА_15 перебувала в дуже хороших відносинах. Вона не раз бачила ОСОБА_1 вдома в ОСОБА_25 . Вона знає, що сім`я ОСОБА_20 здійснювала догляд за подружжям ОСОБА_12 . Коли помер ОСОБА_6 до неї по телефону подзвонив ОСОБА_27 і спитав, що необхідно для його поховання та на похорон. Все, що вона сказала всі ритуальні речі і продукти він все купив, всі накладні оплатив. Чому зараз між ОСОБА_25 та позивачкою виник конфлікт вона не знає.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду показала, що вона працює секретарем Джулинської сільської ради. Посвідчення заповітів входить до її посадових обов`язків. В жовтні 2018 року до неї звернувся ОСОБА_8 та повідомив, що ОСОБА_17 і ОСОБА_18 хочуть скласти заповіти, та щоб їх посвідчив хтось із Джулинської сільської ради. ОСОБА_28 жителі с. Джулинка, ОСОБА_18 був лежачим чоловіком і не мав можливості особисто приїхати до приміщення сільської ради, жодних перешкод для вчинення вказаної нотаріальної дії немає. З дозволу сільського голови вона поїхала до будинку Лободи в с. Флорино. Приїжджала туди вона два рази. Перший раз щоб запитати, які саме розпорядження хоче зробити подружжя, а другий раз приїхала в цей же день із надрукованими заповітами. Вона пересвідчилася в дієздатності і правоздатності ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , пояснила, що вони можуть запросити свідків, але ті відмовилися. Тому крім них більше нікого небуло. ОСОБА_17 підписувала бумаги за столом, а ОСОБА_18 у себе на коліні, оскільки був лежачим і не міг встати, проте був при свідомості, повністю розумів значення своїх дій. Вона посвідчила два заповіти вчинених на користь ОСОБА_4 і від імені ОСОБА_22 і від імені ОСОБА_14 . Вони прочитавши заповіти порозписувалися в них, крім того ОСОБА_1 також розписалася і в книзі нотаріальної дії. Крім того в неї є фотографії зроблені в момент підписання заповітів. ОСОБА_30 нерозбірливий, через те, що чоловік розписувався лежачи. Скласти заповіт було волевиявленням ОСОБА_14 . Ніхто його до цього не змушував.

Свідок ОСОБА_9 в судове засідання не явився. Надав письмову заяву в якій вказав, що з`явитися в судове засідання не має змоги, оскільки перебуває на лікуванні. Зазначив, що він ніяким чином не причетний до цієї цивільної справи. В жовтні 2018 року працював начальником відділу з питань надання адміністративних послуг Бершадської райдержадміністрації. Не може взагалі пояснити, чому позивачка стверджує, що на момент складення заповіту він був при цьому присутнім. Взагалі ніколи не був присутнім при вчиненні будь-яких дій по даній справі.

Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до ст.15, 16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_6 , який на день смерті постійно проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії НОМЕР_1 від 08.11.2018 року.

Після смерті чоловіка відкрилася спадщина на майно, а саме земельна ділянка площею 1,8203 га, кадастровий номер :05:001:0201, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Флоринської сільської ради, що належала ОСОБА_6 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю 1V-ВН № 053417, виданого Бершадською райдержадміністрацією 25.03.2002 року на підставі розпорядження Бершадської РДА від 21.02.2002 року № 48.

ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом, як дружина померлого, крім того, 06.02.2008 року чоловік заповів їй усе своє майно, про що свідчить заповіт, посвідчений секретарем Флоринської сільської ради, зареєстрований в реєстрі за № 95.

ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6 оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала із спадкодавцем однією сім`єю.

19.10.2020 року ОСОБА_6 склав заповіт, яким все своє майно де б воно небуло і з чого б воно не складалося заповів ОСОБА_4 ..

Позивачка вважає, що заповіт від 19.10.2018 року, яким її чоловік заповів ОСОБА_4 земельну ділянку, є недійсним, оскільки з 2018 року її чоловік важко хворів, був під її постійним наглядом. На день посвідчення заповіту секретарем Джулинської сільської ради ОСОБА_7 , її чоловік був у важкому стані, лежачим хворим, і в цей період ні з нотаріальної контори ні з сільської ради до них ніхто не приходив.

З викладеного вбачається, що спірні правовідносини є цивільними і врегульовані ст.ст. 30, 34, 39, 225, 1233, 1234, 1257 ЦК України.

Згідно ст.ст. 30, 34 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття).

Згідно ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Згідно ст.ст. 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Згідно ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Згідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними судам необхідно враховувати, що не допускається визнання дійсним заповіту, який є нікчемним у зв`язку з порушенням вимог щодо його форми та порядку посвідчення. У цьому разі судам слід застосовувати статтю 1257 ЦК, оскільки норми глави 85 ЦК України не передбачають можливості визнання заповіту дійсним.

Згідно ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За змістом статей 43 та 49 ЦПК України позивач самостійно визначає предмет позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

За змістом ч. 2 ст. 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішення такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-2424цс16, зазначено, що судам відповідно до ст. 21 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч.1 ст.219, ч.1 ст.220, ч.1 ст.224 ЦК України, тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч.2 ст.222, ч.2 ст.223, ч.1 ст.225 ЦК України).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду, відповідно до статей 215, 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання, оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Відповідно до ч. 1ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин вчиняється у формі, встановленій законом.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

У відповідності з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання заповіту недійсним, позивач у силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

Позивач звертаючись до суду з даним позовом, посилається на те, що спірний заповіт складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог та форми його підписання. Позивач також вважає, що оспорюваний заповіт є недійсним, оскільки волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таким чином суд вважає, що позивач звертаючись до суду з даним позовом посилається на обставини, які мають різні наслідки щодо недійсності даного правочину.

Відповідно до ч.1ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Однак, позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про те, що заповіт, вчинений заповідачем на користь відповідача суперечить ЦК України чи, іншим актам цивільного законодавства, та не довів тієї обставини, що заповіт складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, тобто обставин, з якими закон пов`язує визнання заповіту нікчемним або недійсним.

Всупереч положенням ст.ст. 12, 13, 77, 78, 80 ЦПК України позивачем не надано належних, допустимих і достатніх доказів у обґрунтування заявленого позову. Позивач не довела, що заповіт від імені її чоловіка ОСОБА_6 , складений особою, яка не мала на це права, а також те, що заповіт було складено з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, як і не доведено, що на час складання заповіту волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його волі.

Досліджені судом докази вказують на протилежне та необґрунтованість заявленого позову. Судом встановлено, що заповіт вчинений ОСОБА_6 було посвідчено секретарем Джулинської сільської ради, яка являється посадовою особою, визначеною у статтях 1251-1252 ЦК і наділена правами вчиняти відповідні нотаріальні дії. Показання позивачки, що її покійний чоловік не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, суд розцінює критично, оскільки вони повністю спростовуються показами свідків, які вказують, що хоча ОСОБА_6 і був лежачим за станом свого здоров`я, проте повністю усвідомлював значення своїх дій та керувався ними. ОСОБА_6 за життя мав право скласти заповіт і визначити спадкоємця. Будь-яких законних підстав для визнання заповіту недійним за заявленим позивачем позовом не вбачається. Ураховуючи наведене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Оскільки суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову, то судові витрати понесені позивачем покладаються на нього та поверненню не підлягають.

На підставі зазначеного і керуючись ст.ст. 1216, 1217, 1220, 1268, 1269, 1272 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 264, 285 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. Г. Рудь