Тарутинський районний суд Одеської області
_________________________________________________________________________
Провадження по справі № 2/514/130/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2020 року смт Тарутине

Тарутинський районний суд Одеської області у складі :

головуючого судді - Кравченко П.А.,

за участі секретаря судового засідання - Мочу І.П.,

розглянувши в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи: Відділу у справах дітей Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про зміну раніше визначеного способу участі у вихованні дитини,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 за участю третьої особи: Відділу у справах дітей Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про зміну раніше визначеного способу участі у вихованні дитини.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що за рішенням Приморського районного суду м. Одеси між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визначено місце проживання дитини та визначено порядок участі у вихованні дитини та спілкуванні з дитиною.

20.11.2015 року рішення набрало законної чинності.

Згідно рішення малолітній син ОСОБА_3 залишився проживати разом з ОСОБА_1 , та було визначено порядок спілкування батька із дитиною. Позивач зазначила, що встановлений судом порядок спілкування із дитиною не відповідає життєвим обставинам, що склалися, не задовольняє її, та фактично не потрібні відповідачу. Відповідач протягом року, не виконав жодного з пунктів виконавчого листа, з дитиною не бачиться, не навідується, життям чи потребами дитини не цікавиться.

У зв`язку з викладеним, позивач звернулась до суду з зазначеним позовом.

Ухвалою суду від 28.06.2019 року, прийняття цивільну справу до провадження, розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 20.02.2020 року, закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

Позивач в судове засідання не з`явилася, до суду надійшла заява про розгляд српави без її участі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання, не з`явився, до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі. В задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі. Крім того, в заяві зазначив, що він приймає участь у вихованні дитини, систематично сплачує аліменти, також забезпечує дитину одягом, взуттям та продуктами харчування.

Третя особа: відділ у справах дітей Приморської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з`явились, на електронну пошту суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника.

Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.8).

На виконання рішення суду Приморський районний суд м. Одеси по справі №522/21102/14-ц видав виконавчий лист (а.с.9).

Відповідно до якого визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з його матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає за адресою : АДРЕСА_1 .

Встановити наступний порядок спілкування ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_2 , адреса місця проживання : АДРЕСА_2 ) з його малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та його участі у вихованні цієї дитини :

-з 17 год. 00 хв. п`ятниці по 20 год. 00 хв. неділі 2-го та 4-го тижня кожного місяця за місцем проживання ОСОБА_2 ;

-з 13 год. 00 хв. по 20 год. 00 хв. четверга 1-го та 3-го тижня кожного місяці за місцем проживання ОСОБА_2 ;

-з 13 год. 00 хв. по 20 год. 00 хв. середи 2-го та 4-го тижня кожного місця за місцем проживання ОСОБА_2 ;

-з 13 год. 00 хв. 01 липня по 20 год. 00 хв. 25 серпня щорічно за місцем проживання ОСОБА_2 .

На даний час, дитина ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.10). Даний факт не оспорюється сторонами.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Частиною 2 статті 16 ЦПК України, встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції встановлене право на ефективний спосіб захисту прав, що означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Право на суд не є абсолютним, а судового розгляду потребують ті справи, в яких є «спір» про «право», реальний і серйозний, який може стосуватися як самого існування права, так і сфери його дії (справа Аллан Якобсон проти Щвеції). Результат проваджень має бути значущим для відповідного права (наприклад, Ulyanov v. Ukraine (dec.) (Ул`янов проти України)).

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Згідно з частинами другою та третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частини перша, друга статті 159 СК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року, (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (справа "Хант проти України", № 31111/04, 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (справа "Мамчур проти України" № 10383/09, 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Як передбачено статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім цього, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 13 ЦПК України).

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Як встановлено матеріалами справи, позивач звернулась до суду з позовом до відповідача з тих підстав, що порядок спілкування батька з дитиною, який було встановлено рішенням суду на час звернення до суду не виконується відповідачем. Батько дитини не приймає участі у вихованні дитини, погано впливає на дитину.

Разом з тим, будь-яких доказів на підтвердження зазначених обставин позивачем до суду не надано.

Відповідач, у наданих письмових поясненнях зазначає, що прагне спілкуватися з дитиною, приймає участь у її вихованні та розвитку дитини, сплачує аліменти та забезпечує дитину усім необхідним. Новий порядок спілкування, який пропонує позивач призведе до зменшення участі батька у вихованні дитини.

Суд зазначає, що реалізація одним із батьків свого права на спілкування з дитиною у будь-якому разі не повинна перешкоджати нормальному розвиткові дитини, новий порядок участі, який просить позивач призведе до звуження прав батька у вихованні дитини.

Враховуючи викладене, у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з необґрунтованістю та недоведеністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору у разі відмови у позові стягненню з відповідача не підлягають та покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 5, 76-81, 83, 95, 206, 247, 265, 141, 354-355 ЦПК України суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи: Відділу у справах дітей Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про зміну раніше визначеного способу участі у вихованні дитини - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Тарутинський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя П.А. Кравченко