Справа № 760/8142/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

21 жовтня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Калініченко О.Б.

при секретарі Машевській О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_6 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

30.03.2020 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_6 , про позбавлення права користування квартирою.

У позовній заяві позивачка посилається на те, 14.09.2019 року нею як позивачем у справі та стягувачем у виконавчому проваджені № 55495094 було набуто право власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка раніше належала боржнику ОСОБА_2 та не була реалізована на торгах.

У квартирі залишилися зареєстровані ОСОБА_2 та члени його сім`ї, які фактично у квартирі не проживають.

Враховуючи відсутність у відповідачів права власності на квартиру, укладеного договору оренди та відмову позивача як власника квартири у наданні згоди на проживання та реєстрацію відповідачів, останні на підставі ст.ст. 150, 158 ЖК України не мають права користування квартирою.

ОСОБА_8 , як законний представник малолітньої ОСОБА_6 , визначила місцем проживання останньої своє місце проживання, а саме: АДРЕСА_2 , та на проживання та реєстрацію дитини власником цієї квартири надана згода.

Проте, звернувшись до органу реєстрації місця проживання Солом`янської РДА отримано відмову у знятті з реєстрації відповідачів з вимогою необхідності відповідного рішення суду в якості підстави згідно постанови КМУ № 207 від 02.03.2016 року.

У зв`язку з викладеним, позивачка просила припинити права користування квартирою АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , зняти їх з реєстрації місця проживання, визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 01.04.2020 року позовну заяву залишено без руху.

17.04.2020 року на виконання вимог ухвали від 01.04.2020 року позивачкою подано заяву про усунення недоліків, відповідно до якої вона просить визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим приміщенням

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21.04.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22.09.2020 року призначено справу до розгляду в судовому засідання з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання сторона позивача не з`явилася. Представник позивача подав через канцелярію суду заяву, з якого вбачається, що він позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглянути справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися в порядку, передбаченому процесуальним законом.

Суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦКУкраїни кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Стаття 41 Конституції України закріплює право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Положеннями статті 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

З позовної заява вбачається, що ОСОБА_1 є стягувачем у виконавчому проваджені № 55495094.

Відповідно до положень ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

У разі не реалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.

Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 , яка раніше належала боржнику ОСОБА_2 , оскільки не була реалізована на торгах, що підтверджується свідоцтвом про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися, виданим 14.09.2019 року приватним нотаріусом КМНО Ляшук О.В., зареєстрованим в реєстрі за № 1508 (а.с. 5).

Право власності позивача на зазначену квартиру було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 6).

Відповідно до Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києві станом на 09.04.2019 року за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 (а.с. 7).

Позивачка зазначає, що вказані особи фактично не проживають у квартирі. Додає до позову нотаріально посвідчену заяву від 10.01.2020 року, в якій її представник за довіреністю від її імені заявляє про її відмову у наданні згоди на перебування на реєстраційному обліку та проживання ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 у належній позивачці квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Крім того, в матеріалах справи міститься нотаріально посвідчена заява ОСОБА_5 від 10.01.2020 року, яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_6 , в якій вона просить вважати місцем проживання доньки: АДРЕСА_2 , де вони фактично разом проживають (а.с. 9). При цьому, також надана нотаріально посвідчена заява власника вказаного жилого приміщення - ОСОБА_10 про згоду на проживання та реєстрацію місця проживання за цією адресою малолітньої ОСОБА_6 .

Разом з тим, зазначає у позовній заяві сторона позивача, що, звернувшись до органу реєстрації місця проживання Солом`янської РДА, отримала відмову у знятті з реєстрації відповідачів.

Відповідно до положень ст. 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Право членів сім`ї власника користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на нерухоме майно в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Положеннями ч. 1 ст. 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Крім того, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Наведене свідчить про те, що позивач, як власник житла, має право на реалізацію свого права власності, оскільки відповідачі в силу закону втратили право користування житлом.

Приймаючи до уваги те, що реєстрація відповідачів у спірній квартирі перешкоджає позивачу, як власнику, в повній мірі розпоряджатися своїм майном, користуватися квартирою, суд вважає за можливе захистити його права, усунувши перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження власністю.

Враховуючи викладене, вимога про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст. 7Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідачів підлягає судовий збір у розмірі 840,80 грн., по 210,20 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 16, 317, 319, 321, 334, 383, 391 ЦК України, ст. 156 ЖК Української РСР, ст. 61 ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-284 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_6 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_6 , в інтересах якої діє ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ), такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 210,20 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 210,20 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 210,20 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_5 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 ), на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 210,20 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 27 жовтня 2020 року.

Суддя: