Справа №: 398/2759/19
провадження №: 2/398/1002/20
РІШЕННЯ
Іменем України

"21" жовтня 2020 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі: головуючого - судді Коліуш Г.В., з участю секретарів судового засідання Хілевич Ю.П., Замкової Ю.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Олександрії цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Олександрійська районна державна адміністрація Кіровоградської області як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав,

з участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_3 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_4 ,

представників Олександрійської районної державної адміністрації Кіровоградської області - Гаркуші О.М., ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнення судових витрат.

Позов обґрунтований тим, що з 09.10.2013 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області було розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Оскільки відповідач зловживав спиртними напоями, не працював, застосовував до неї фізичне насилля, що негативно впливало на їх стосунки, то шлюб припинився з квітня 2015 року і з цього часу вона проживає з донькою окремо, донька перебуває на її утриманні та вихованні, спорів стосовно місця проживання дитини не було, відповідач не заперечував, що дитина буде проживати разом з нею. Весь цей час відповідач життям доньки не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні. На наданий час дитина не пам`ятає батька та немає до нього ніяких почуттів, оскільки за всі роки жодного разу його не бачила. Також в спілкуванні з нею ніколи про нього не питала та не цікавилась. З травня 2017 року вони з донькою проживають в м. Дніпро, дитині забезпечені гідні умови проживання, між нею, її чоловіком та дитиною склалися усталені доброзичливі стосунки, вихованням дитини займається вона та її чоловік, який має бажання її удочерити. Натомість відповідач лише за рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області сплачує аліменти, іншої участі у вихованні дитини не приймає, з донькою не спілкується, не цікавиться її розвитком та здоров`ям.

Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27.01.2020 року позовні вимоги позивача задоволені, ОСОБА_2 позбавлений батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15.04.2020 року заяву ОСОБА_2 про скасування заочного рішення задоволено, заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області скасовано та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

02.09.2020 року представником позивача надані письмові додаткові пояснення про те, що відповідачем не наданий відзив на позовну заяву у запропонований судом строк, що свідчить про те, що відповідач не має наміру в подальшому доводити свою позицію в суді, надані відповідачем довідки та характеристики характеризують останнього як зразкового військовослужбовця, а не зразкового батька, та не мають жодного відношення до даної справи.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що після розірвання шлюбу з відповідачем залишилася проживати з нею. До середини 2017 року вона проживала з дитиною в м. Олександрії, відповідач було відомо її місце проживання та дитячий садок, який відвідувала дитина. Протягом 2015-2016 року після розлучення вона декілька разів залишала дитину в матері відповідач на один-два дні, ночувала там разом з дитиною, іноді там був і відповідач, зі слів його матері їй відомо, що через те, що вона почала проживати з іншим чоловіком, відповідач не бажає спілкуватися з нею та дитиною. Останній раз відповідач спілкувався з дитино. На її день народження ІНФОРМАЦІЯ_4 , привітав її, після цього жодного разу з дитиною не спілкувався, не цікавився її життям. По переїзд до м. Дніпра вона повідомляла мати відповідача, йому відомий її номер телефона, якщо б в нього було бажання, він міг би зателефонувати та домовитися про зустріч з дитиною. Коли вони проживали в Дніпрі, була можливість відправити дитину в літній табір до Польщі, але надати довіреність на виїзд відповідач відмовився в грубій формі, тільки після винесення рішення про позбавлення батьківських прав відповідач вирішив, що йому потрібна дитина. На даний час вони втрьох з її чоловіком ОСОБА_7 проживають як родина, дитина вважає батьком її чоловіка, він її любить, має намір усиновити дитину, вона не перешкоджає спілкуванню, але відповідач жодним чином не намагається відновити спілкування з дитиною, він для неї чужа людина та не має прав відносно дитини, тільки сплачує аліменти, її справжній батько її чоловік.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві, зазначив, що відповідач протягом чотирьох років не спілкується з дитиною, не цікавиться її життям, не бере участі у вихованні дитини, матеріалами справи підтверджено, що відповідач не займається фізичним та духовним вихованням дитини, не цікавиться її життям, сплата аліментів не може вважатися належним виконанням батьківських прав.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, пояснив, що до 2016 року спілкувався з дитиною, цікавився її життям, перестав спілкуватися після того, як позивач почала забороняти таке спілкування, змінила номер телефону, потім переїхала до м. Дніпро, її нової адреси він не знав, навіть сьогодні перед судовим засіданням він мав намір поспілкуватися з дитиною, але позивач відмовила, не дала змоги підійти до дитини, сказала, що до рішення суду вона не хоче, щоб він спілкувався з дитиною. Він впевнений, що, навіть, якщо він зателефонує, вона відмовиться надати йому можливість поговорити з дитиною та зустрітися, оскільки між ними склалися неприязні стосунки, на засіданні комісії органу опіки та піклування він не був присутній, йому телефонував представник органу опіки та він в телефонному режимі повідомив, що заперечує проти позбавлення батьківських прав, жодних викликів на засідання він не отримував. Він має житло, роботу, отримує постійний дохід, бажає спілкуватися з дитиною, бути їй батьком.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, зазначив, що між сторонами існують неприязні стосунки, що унеможливлює їхнє спілкування з приводу домовленостей про встановлення часу спілкування з дитиною та днів побачень, проживання позивача в іншому місці також утруднює таке спілкування, висновок органу опіки складений без врахування думки відповідача, органами опіки та піклування не вжито жодних заходів для налагодження стосунків між батьком та дитиною, позивач зазначила, що справжнім батьком дитини є її чоловік, тому й перешкоджає спілкуванню, відповідач через необізнаність вважав, що до винесення рішення не має права вчиняти активних дій, направлених на спілкування з дитиною. Раніше відповідач подавав позов про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, але через надання неякісної правової допомоги позов був залишений без розгляду через неусунення недоліків позовної заяви.

Представник Служби у справах дітей Олександрійської районної державної адміністрації в судовому засіданні вважав за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його доньки ОСОБА_6 , крім того, зазначив, що 06.04.2018 року на комісію були викликані позивач та відповідач, проте з`явилась лише позивач. ОСОБА_2 в телефонній розмові повідомив, що немає можливості з`явитися на засідання, оскільки працює, проти позбавлення його батьківських прав заперечував. Враховуючи те, що він ігнорує будь-які виклики, відповідно до наданих позивачем документів комісією було вирішено питання про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав підтримав.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні надала показання, відповідно до яких він є чоловіком позивача, проживають разом з 2016 року, спочатку проживали в м. Олександрії, з 2017 року в м. Дніпро, за цей час відповідач жодного разу не намагався зустрітися з дитиною, не телефонував, її життям не цікавився, дитина вважає батьком свідка та не знає, що її рідний батько відповідач, свідок такожставиться до дитини як до своєї рідної. Ані позивач, ані свідок жодним чином не перешкоджають відповідачу в спілкування з дитиною.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні надала показання, відповідно до яких вона э подругою позивача, після розлучення позивача та відповідача свідок часто спілкується з позивачем, зустрічаються як в м. Олександрії, так і в м. Дніпро, свідку з слів позивача відомо, що останні п`ять років відповідач з дитиною не спілкується та дитина навіть його не пам`ятає. Приблизно два роки тому вона часто приїжджала до м. Дніпро та по 2-3 місяці проживала у в родині позивача, в цей перід відповідач не телефонував, не приїжджав до дитини, дитина про нього не згадує, батьком вважає ччоловіка позивача ОСОБА_8 , називає його батьком, дитина проживає в гарних умовах, матеріально забезпечена. Коли позивач приїжджає в ОСОБА_10 , відповідач не намагається зв`язатись з позивачем того, щоб побачити дитину.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні надала показання, відповідно до яких в після розлучення з відповідачем позивач проживала в м. Олександрії, вони часто спілкувалися, він приходив до неї додому, жодного разу не бачив, щоб відповідач приходив до дитини, після переїзду позивача до м. Дніпро вони продовжують спілкуватися телефоном та у соціальних мережах, зі слів позивача йому відомо, що відповідач жодним чином не спілкується з дитиною, батьком дитина називає чоловіка позивача ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні надала показання, відповідно до яких в судовому засіданні зазначив, що він протягом останніх чотирьох років служить разом з відповідачем, свідку відомо що приблизно два роки тому відповідач неодноразово намагався налагодити спілкування з дитиною, намагався зв`язатися з позивачем за допомогою соціальних мереж, купував подарунки дитині, намагався їх відправити, вони разом ходили вибирати дитячі речі, більше року тому їздив до м. Дніпро, щоб побачити дитину.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні надала показання, відповідно до яких вона є матр`ю відповідача та бабусею ОСОБА_6 , після розлучення в 2015 році син їздив до дитини, брав її до себе, в 2016 році позивач почала проживати з іншим чоловіком, коли дитина перебувала в них вдома, то сказала, що її батько це чоловік позивача, а не відповідач, тобто ще тоді намагалася усунити відповідача від участі від виховання дитини, в 2016 році позивач перестала відповідати на телефонні дзвінки та ухилялася від зустрічей, в 2017 році позивач переїхала в м. Дніпро, а ні телефона, ані адреси проживання свідку та відповідачу відомо не було, відповідач купував подарунки для дитини, але вони так ї стоять вдома, чекають, коли скінчиться судовий розгляд, відповідач дуже любить дитину, бажає з нею спілкуватися, сплачує аліменти, має постійний дохід, власне житло, куди може привезти дитину в гості, позивач проти спілкування дитини з відповідачем.

В судовому засіданні дитина ОСОБА_6 пояснила, що вона проживає з матір`ю і батьком ОСОБА_14 , відвідує школу, мати та батько піклуються про неї, водять її до школи, гуляють разом, купують їй іграшки та одяг, вона їх любить. Дитина вважає батьком чоловіка позивача ОСОБА_8 , про те, що її батьком є відповідач - не знає, тому суд не з`ясовував думку дитини щодо предмета спору, щоб не травмувати психіку дитини.

Суд, вислухавши учасників справи, показання свідків та дитини, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_15 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 та ОСОБА_16 уклади шлюб 05.06.2020 року.

З витягу з протоколу засідання міської психолого-медико-педагогічної консультації Управління освіти департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради від 20.06.2018 року №604 вбачається, що інтелектуальний розвиток ОСОБА_6 відповідає віковим показникам, научуваність збережена, мислення самостійне, гнучке, працездатність задовільна, допомогу використовує ефективно, емоції скуті, поведінка впорядкована, мовлення вікове, має порушення зору.

Згідно з довідкою Дошкільного навчального закладу ясла-садок «42» Олександрійської міської ради ОСОБА_6 , 2013 року народження, відвідувала садок з 01.02.2016 року по 12.05.2017 року. Батько ОСОБА_2 участі у вихованні дитини не приймав.

Відповідно до довідки №15 від 17.09.2018 року, виданої Комунальним закладом освіти «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №340 комбінованого типу» Дніпровської міської ради, ОСОБА_6 , 2013 року народження, дійсно відвідує ДНЗ №340 з 16.07.2017 року, батько ОСОБА_2 участі у вихованні дитини не приймає.

За висновком про психологічне обстеження дитини ОСОБА_6 №476 від 10.09.2018 року, наданого Центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Чечелівської районної у місті Дніпрі ради під час обстеження Софія легко і швидко встановлює контакт, виявляє в цьому зацікавленість, достатній рівень узагальнення, хоча спостерігаються деякі труднощі при пошуку узагальнюючих понять.

Згідно з Актом оцінки потреб дитини та її сім`ї №606, складеного Чечелівським ЦСССДМ, ОСОБА_6 проживає з матір`ю та вітчимом за адресою: АДРЕСА_1 , дитина забезпечена всім необхідним для повноцінного росту та розвитку, мати в повній мірі виконує свої батьківські обов`язки, забезпечує разом з цивільним чоловіком дитину в силу своїх можливостей, сімя забезпечена всім необхідним для повноцінного життя.

За висновком Олександрійської районної державної адміністрації Кіровоградської області №01-31/499/2 від 24.09.2018 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , останній свідомо ухиляється від покладених на нього батьківських обов`язків, не надає дитині достатньої уваги, любов іта розвитку, не спілкується з дитиною, не приймає участі у її житті та вихованні, матеріально крім сплати обов`язкових аліментів не утримує, протягом останніх 2 років самоусунувся від виконання покладених на нього обов`язків, враховуючи викладене Олександрійська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування визнала за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_6 .

З характеристики на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеною ДНЗ №340 Дніпровської міської ради 15.10.2019 року вихованням дитини займалась мати та вітчим, батько дитячий садок не відвідував.

З характеристикина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеною ДСЗШ №62 Дніпровської міської ради Софія виховується в сім`ї з мамою та вітчимом, рідний батько ОСОБА_17 в школу не з`являється та участі у шкільному житті дівчинки не приймає, в телефонному режимі за час навчання успіхами дитини не цікавиться.

Відповідно до довідки КЗО «НВК №120» Дніпровської міської ради №86 від 21.09.2020 року ОСОБА_6 дійсно навчається в КЗО «НВК №120» ДМР, батько ОСОБА_2 протягом 2019-2020 навчального року на батьківських зборах жодного разу не був, з класним кервником не спілкувався, успіхами доньки не цікавився.

ОСОБА_2 з 20 жовтня 2016 року проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_3 на посаді військовослужбовця, що підтверджується контрактом про проходження громадянами України військової служби в Національній гвардії України від 20.10.2016 року.

Відповідно до довідки №91 від 03.07.2018 року, ОСОБА_2 , за період з 01.07.2017 року по 30.06.2018 року отримав грошове забезпечення в сумі 98 649,03грн., з якого утримано аліменти в сумі 31 543,80 грн.

Згідно зі службовою характеристикою на солдата ОСОБА_2 , стрільця 3 відділення 1 взводу роти охорони батальйону аеродромно-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_3 , ОСОБА_2 за період проходження служби зарекомендував себе виконавчим військовослужбовцем. До виконання службових обов`язків відноситься з відповідальністю. Поставлені завдання виконує своєчасно, проявляє при цьому ініціативу. Вимогливий до себе. Завжди дотримується військової дисципліни. Морально стійкий. На критику та зауваження реагує адекватно. За характером спокійний, врівноважений, ввічливий. Займаній посаді відповідає.

Відповідно до довідки-характеристики №131 від 09.07.2018 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Компрометуючих матеріалів на ОСОБА_2 в Приютівській селищній раді немає.

З наданих рахунків №7 від 03.05.2016 року, № 12 від 15.06.2016 року, № 16 від 25.07.2016 року, № 22 від 18.08.2016 року, № 29 від 22.09.2016 року, №5 від 05.01.2017 року, №8 від 29.01.2017 року вбачається, що відповідач в період з травня 2016 року по січень 2017 року придбавав дитячий одяг та іграшки.

З ухвали Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07.06.2019 року по справі №398/4109/19 вбачається, що відповідач звертався до суду з позовом о позивача про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення графіку зустрічей з дитиною.

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України №204 від 28.09.2020 року у ОСОБА_2 заборгованість зі сплати аліментів відсутня.

Також відповідачем надана накладна від 12.10.2020 року про направлення та адресу позивача дитячих іграшок та роздруківка переписки з приводу зустрічей з дитиною.

Згідно з вимогами ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Вирішуючи питання щодо вимог позивача про позбавлення відповідача батьківських прав, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відносно своїх дітей батьки мають як права так і обов`язки стосовно її виховання.

Так відповідно до приписів ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно з пунктами 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Судом встановлено, що з квітня 2015 року позивач проживає окремо від відповідача, в подальшому шлюб розірваний, з середини 201 року позивач проживає в м. Дніпро разом з чоловіком ОСОБА_8 та донькою ОСОБА_18 .

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається із позовної заяви, позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач батьківських обов`язків не виконує, життям, здоров`ям та почуттями доньки не цікавиться, жодної часті у її навчанні, вихованні, розвитку, матеріальному утриманні не приймає, жодного разу не навідувався до дитини, не намагався зв`язатися з нею по телефону або в іншій спосіб.

Дійсно, пунктом 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.

Проте, на думку суду, належних доказів на підтвердження обставин, які б доводили свідоме ухилення відповідача від виховання дитини та нехтування ним своїми обов`язками, позивач не надав.

Щодо висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, складеного органом опіки та піклування Олександрійської районної державної адміністрації суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.4 - 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитини матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які проживають з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Оцінюючи обґрунтованість висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та оцінюючи відповідність такого висновку інтересам неповнолітньої ОСОБА_6 , суд враховує роз`яснення, викладені у пунктах 15 та 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» за змістом яких, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Суд вважає, що при прийнятті висновку органом опіки та піклування було враховано лише доводи позивача та не надано жодної оцінки тому факту, що відповідач заперечує проти позбавлення його батьківських прав, не досліджені доводи відповідача про перешкоджання позивачем у спілкуванні з дитиною тощо. Отже, висновок органу опіки та піклування є поверхневим, формальним, орган опіки та піклування вдався до загальних фраз без достатнього обґрунтування доцільності позбавлення відповідача батьківських прав та мотивів такого рішення, прийнятий без врахування усіх обставин.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем рішення про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»), тому, на думку суду,той факт, що відповідач заперечує проти позбавлення його батьківських прав, оскаржив заочне рішення, займає активну позицію під час судового розгляду, звертався до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення графіків зустрічей з дитиною, свідчить про те, що він не байдужий до дитини та його батьківство є для нього важливим.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У відповідності до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 164 СК України визначені підстави позбавлення осіб батьківських прав, при чому перелік цих підстав є вичерпним, але наявність жодної із перелічених підстав не була доведена позивачем.

Окрім іншого, суд звертає увагу, що позбавлення відповідача батьківських прав може бути втручанням у його право на повагу до сімейного життя, що передбачено статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання у право на повагу до сімейного життя спричиняє порушення статті 8 Конвенції, за винятком випадків, коли воно здійснюється «згідно із законом», має ціль або цілі, що є легітимними згідно з пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення згаданої вище цілі або цілей (пункт 83 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Гаазе проти Німеччини»).

Згідно п.п.15,16 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19 грудня 2008 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування; медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позивачем належним чином не доведено ухилення відповідача від виховання дитини та свідомого нехтування ним батьківськими обов`язками. До відповідача раніше не застосовувались заходи попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини. Сама по собі відсутність зустрічей з дитиною, враховуючи малолітній вік дитини та проживання відповідача в іншому місці, не є підставою позбавлення відповідача батьківських прав.

В даному конкретному випадку позивачем не доведено належним чином необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, не обґрунтовано мету такого позбавлення, а саме позбавлення батьківських прав не відповідає нагальній соціальній потребі та не є необхідним.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено.

В той же час, суд враховує також роз`яснення в п.18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», відповідно до яких, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Суд ураховує і саме ставлення відповідача до цієї ситуації, а саме його бажання займатися вихованням дитини та створити належні умови для її проживання та розвитку, про що він вказав у своїх поясненнях та надав докази на підтвердження того, що він має зареєстроване місце проживання, місце роботи та постійний дохід.

Отже, оскільки судом дійсно встановлено винну поведінку відповідача у справі щодо неналежного виконання своїх батьківських обов`язків, тому суд вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, поклавши на органи опіки та піклування Олександрійської РДА контроль за виконанням відповідачем батьківських обов`язків.

Враховуючи надані відповідачем пояснення та докази по справі, з яких вбачається, що останній дійсно став на шлях виправлення, працює, веде здоровий спосіб життя, має постійне місце проживання, остійний дохід, бореться за своє право бути батьком дитини, оскарження заочного рішення суду про позбавлення його батьківських прав свідчить про наявність інтересу до дитини, суд не вбачає наразі підстав для позбавлення відповідача батьківських прав та вважає можливим, з врахуванням інтересів дитини, у задоволенні позовних вимог відмовити, попередивши відповідача про неприпустимість в подальшому порушення з його боку батьківських обов`язків щодо його дитини та про можливі наслідки у разі його неналежного виконання - позбавлення батьківських прав.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 264, 265, 352, 354, суд
ВИРІШИВ

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Олександрійська районна державна адміністрація Кіровоградської області як орган опіки та піклування (місцезнаходження: Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Шевченка, 132, код ЄДРПОУ 04055144) про позбавлення батьківських прав відносно дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків щодо дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та про можливі наслідки у разі їх неналежного виконання позбавлення батьківських прав.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду області через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 30.10.2020 року

Учасники справи:

ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_3 , адреса робочого місця: АДРЕСА_4 ;

ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_4 , адреса робочого місця: АДРЕСА_5 ;

Олександрійська районна державна адміністрація Кіровоградської області, місцезнаходження: Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Шевченка, 132, .

ОСОБА_5 , місцезнаходження юридичної особи: Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Шевченка, 132;

ОСОБА_19 , місцезнаходження юридичної особи: Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Шевченка, 132.

Суддя Коліуш Г.В.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

30.10.2020 року

Секретар судового засідання Хілевич Ю.П.

М.П.