Справа № 643/8356/20
Провадження № 2/643/3048/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2020Московський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді Єрмак Н.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження за наявними у справі матеріалами цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про поділ майна подружжя, з урахуванням уточненого позову від 25.06.2020, просила визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , здійснити поділ вказаної квартири, як спільної сумісної власності. Визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . Залишити в користуванні позивача побутові речі телевізор SAMSUNG, велику шафу, шафу-стелаж (книжкову), пральну машину Zanussi нову, комп`ютерний монітор Elzo S 1921 BKNSA TFT.

В обгрунтування позову позивач зазначає, що вона та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 24.11.2006. В даний час шлюбні стосунки припинені, Московським районним судом м. Харкова розглядається справа №643/5874/20 про розірвання шлюбу. Від шлюбу мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. У період перебування у шлюбі ними було придбане майно.

Позивач зазначає, що з чоловіком не можуть дійти згоди щодо розподілу вказаного спільного майна. Вважає, що майно придбане позивачем та відповідачем в період шлюбу, належить їм як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому позивач має намір поділити майно, шляхом визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири та залишити у її користування побутові речі.

Також позивач зазначає, що спірна квартира придбана за 624000,00 грн. за договором купівлі-продажу, кошти за яку сторони виплачували спільно на підставі кредитного договору.

Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо): не застосовувалися. Із заявами, які відповідають вимогам ч. 2 ст. 84, 151 ЦПК України позивач до суду не зверталась.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обгрунтування заперечень відповідач у відзиві зазначив, що твердження позивача, що квартира АДРЕСА_1 була придбана сумісно з відповідачем під час перебування у шлюбі, є неправдивим та такими, що не відповідають дійсності.

Шлюб між позивачем ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_4 ) та відповідачем ОСОБА_2 зареєстрований 24.11.2006.

Квартира АДРЕСА_1 придбана 13.04.2006 особисто відповідачем до шлюбу згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна, право особистої приватної власності на вказану квартиру зареєстроване 10.05.2006 також до шлюбу, що підтверджується Витягом №10592682 Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації».

Відповідач вказує, що позивач не надає доказів підтвердження належності побутового майна їй та відповідачу на праві спільної сумісної власності, їх ціни та часу купівлі, тому просив у задоволенні позову відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі з 24.11.2006, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, актовий запис № 609.

Від шлюбу мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст.12, ч. 1 та ч. 2 ст.13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України.

За змістом ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В позовній заяві позивач ОСОБА_1 просила здійснити поділ майна подружжя та виділити у власність 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 13.04.2006, квартира АДРЕСА_1 придбана відповідачем ОСОБА_2 за 119000,00 грн.

Як вбачається з Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано 10.05.2006 на ім`я ОСОБА_2 .

Шлюб між сторонами зареєстровано 24.11.2006, тобто після придбання вказаної вище квартири.

Доказів того, що дана квартира придбана за спільні грошові кошти подружжя, позивачем суду не надано. Доказів наявності, цільового призначення та виплати кредиту позивачем не надано, тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що квартира АДРЕСА_1 є приватною власністю відповідача ОСОБА_2 , оскільки придбана до реєстрації шлюбу з позивачем.

Щодо заявлених позовних вимог позивача про поділ побутової техніки, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з цим, позивачем не надано доказів придбання у період шлюбу за спільні або особисті кошти подружжя телевізору SAMSUNG, великої шафи, шафи-стелажу (книжкову), пральної машини Zanussi нової, комп`ютерний монітор Elzo S 1921 BKNSA TFT. З наданих позивачем гарантійних талонів та чеків не вбачається ким саме та за які кошти були придбані вказані речі, тому в цій частині позов також не підлягає задоволенню.

Судові витрати суд розподіляє на підставі ст. 141 ЦПК України. Приймаючи до уваги вищенаведене та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263-265, 268, ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено сторонами в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_1 , місце мешкання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 ,ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_2 , місце мешкання: АДРЕСА_2 .

Суддя Н.В. Єрмак