Номер провадження 2/754/1972/20
РІШЕННЯ

Іменем України

08 жовтня 2020 року м.Київ

Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В.В.

за участю секретаря судового засідання Загуменної К.В.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представника - адвоката Порхуна С.В.

за участю відповідача ОСОБА_2

за участю відповідача ОСОБА_3

за участю представника відповідача - адвоката Шкред А.О.

за участю представника відповідача - адвоката Бабаєвої О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту батьківства,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про встановлення факту батьківства.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 18.07.2019 відкрито провадження по зазначеній вище справі.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що позивачка ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, про що свідчить свідоцтво про народження, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського РВК м. Києва, актовий запис № 1630. Згідно свідоцтва про народження батьками позивачки записані: батько - ОСОБА_4 та мати - ОСОБА_5 . На момент народження позивачки її мати ОСОБА_5 не перебувала в офіційному шлюбі, а проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 , від якого і народилась позивачка ОСОБА_1 . Оскільки батьки позивачки не перебували в шлюбі запис про батька було зроблено на підставі ч.2 ст. 55 КпШС, в редакції від 20.06.1969, яка діяла на момент народження. ОСОБА_6 визнавав, що позивачка є його донькою, заяву про визнання батьківства він не подавав, аргументуючи тим, що ОСОБА_5 як матір-одиначка зможе отримувати допомогу на дитину. В 1988 року ОСОБА_6 звільнився з роботи та переїхав з м. Києва в рідне село Містечко Брусилівського району Житомирської області до батьківської хати. З того часу ОСОБА_6 приїздив до ОСОБА_5 та позивачки періодично, деякий час жив разом з ними, а потім від`їзжав до с. Містечко. Позивачка також приїздила до с. Містечко в гості до ОСОБА_6 та бабусі ОСОБА_7 - матері ОСОБА_6 , що підтверджується фотокартками. В 2012 року позивачка народила дитину і через необхідність догляду за дитиною вона не приїздила до ОСОБА_6 , а він не приїздив до м. Києва. В 2013 року зв`язок з ОСОБА_6 було відновлено через брата ОСОБА_6 - ОСОБА_2 , який є відповідачем по справі. Позивачка знову почала приїздити до ОСОБА_6 разом з чоловіком, допомагала йому фінансово, продуктами та одягом. ОСОБА_6 неодноразово жалкував, що він не оформив батьківство офіційно, однак через вік, необхідність догляду за своєю старенькою матір`ю, ОСОБА_8 , не вчинював дій для оформлення батьківства. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть. 14.04.2018 приватним нотаріусом Брусилівського районного нотаріального округу Отрищенко Олег Іванович було заведено спадкову справу №62283054 після смерті ОСОБА_6 , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 51580301 від 14.04.2018. З поваги до батька та довіряючи його слову, за життя ОСОБА_6 позивачка не подавала заяву про визнання батьківства. Однак після смерті батька для позивачки має принципове значення юридичне визначення сімейного зв`язку з ним та внесення змін до актового запису про реєстрацію народження. Крім того, позивачка вважає, що як донька ОСОБА_6 належить до родичів першого ступеня споріднення, а тому встановлення батьківства має юридичне значення для здійснення позивачкою права на спадкування. У зв`язку з викладеним вище позивач просить суд встановити факт, що ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), померлий ІНФОРМАЦІЯ_4 є батьком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

20.08.2019 до суду надійшов відзив від відповідача ОСОБА_3 відповідно до якого зазначено, що ОСОБА_3 є рідною сестрою ОСОБА_6 . ОСОБА_3 доглядала за братом за життя та займалась його похованням. Оскільки ОСОБА_6 за життя дітей не мав, а на час смерті не мав і дружини. ОСОБА_3 не заперечує той факт, що була знайома з матір`ю позивачки, однак жодних родинних відносин її родина не мала з ОСОБА_5 . Запис в графі «батько» в свідоцтві про народження позивачки « ОСОБА_10 » жодним чином не доводить факт його біологічного батьківства. Як відомо, згідно з нормами КпШС від 1969 року таку графу заповнювали виключно зі слів самої матері. Твердження позивачки про те, що з 1983 року по 1988 рік її матір та померлий проживали однією сім`єю також є видуманим, оскільки ОСОБА_6 в 1985 році був одружений на ОСОБА_11 і проживав з нею однією сім`єю та виховував її доньку, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу. Неправдивим є також і посилання позивачки на допомогу ОСОБА_6 грошима та продуктами. В 2013 році позивачка приїздила до ОСОБА_6 , але він спілкуватись з нею не став, а на її звертання до нього як до «батька» взагалі був здивований. У зв`язку з викладеним вище відповідач ОСОБА_3 просить суд відмовити в задоволені позовних вимог.

02.10.2019 до суду надійшла відповідь на відзив від ОСОБА_1 відповідно до якої зазначено, що позивачка разом з братом ОСОБА_6 за власний кошт встановили пам`ятник на могилі ОСОБА_6 на загальну суму 16700,00грн. Фактичні заперечення ОСОБА_3 проти позову зводяться до посилань на перебування матері позивачки ОСОБА_5 в шлюбі в 1980 року на момент початку відносин з ОСОБА_6 . Вказане твердження є цілковитою вигадкою відповідача ОСОБА_3 , оскільки мати позивачки ОСОБА_5 ніколи не перебувала в зареєстрованому шлюбі в тому числі станом на 1980 рік, коли познайомилась з ОСОБА_6 . Мати позивачки перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_6 , в результаті чого народилась позивачка. З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 09.08.2019 дійсно вбачається реєстрація 13.11.2010 за № 0 актового запису від 23.11.1985, внесеного Виконавчим комітетом Містечківської сільської ради Брусилівського району Житомирської області, про реєстрацію шлюбу ОСОБА_6 з ОСОБА_12 . Позивачці відомо, що в 1985 року між? ОСОБА_6 та її матір`ю ОСОБА_5 сталась сварка, в результаті якої ОСОБА_6 зареєстрував шлюб з ОСОБА_12 , однак з вказаною жінкою фактично прожив один тиждень. Щодо посилань на реакцію ОСОБА_6 на приїзд позивачки в с. Червона Слобода Макарівського району Київської області в 2013 році. Позивачка дійсно на деякий час втрачала зв`язок з ОСОБА_6 і в 2013 році такий зв`язок було відновлено. У вказаний період ОСОБА_6 дійсно проживав з ОСОБА_13 і остання дуже гостро відреагувала на телефонний дзвінок позивачки ОСОБА_6

09.10.2019 до суду надійшов відзив від відповідача ОСОБА_2 , з якого вбачається, що відповідач визнає в повному обсязі позов. Вважає позивачку своєю рідною племінницею. Також зазначив, що покійний брат ОСОБА_6 та мати позивачки ОСОБА_5 познайомилися у нього в дома, почали спілкувати, а проживали разом протягом 80-х років, поки брат працював у Києві. Спростовує твердження відповідача ОСОБА_3 про те, що на поховання ОСОБА_14 витрачалися лише її кошти, його сім`я купляла одяг для поховання та труну, а разом з ОСОБА_15 замовили встановлення пам`ятника на могилі брата ОСОБА_14 . Просить позов задовольнити.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 07.10.2019 призначено по справі судову молекулярно-генетичну експертизу.

31.10.2019 до суду від Київського міського бюро судово-медичної експертизи надійшов лист відповідно до якого зазначили, що не можуть провести експертизу на предмет встановлення біологічного батьківства, оскільки така експертиза можлива лише за наявності зразків крові передбачуваного батька, матері та дитини.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 05.11.2019 відновлено провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_16 , ОСОБА_3 про встановлення факту батьківства.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Порхун М.В. в судових засіданнях підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник - адвокат Бабаєва О.О. в судових засіданнях заперечували проти позовних вимог, просили суд відмовити в задоволені позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 та представник - адвокат Шкред А.О. в судових засіданнях не заперечували проти позовних вимог, надали суду відзив відповідно до якого ОСОБА_2 визнає позовні вимоги в повному обсязі.

У судому засіданні 21 липня 2020 року були заслухані свідки: ОСОБА_17 , заявлена зі сторони позивача; ОСОБА_18 та ОСОБА_19 заявлені зі сторони відповідача.

Свідок ОСОБА_17 , повідомила, що з покійним ОСОБА_6 знайомі з 1978 року. Підтвердила факт проживання однією сім`єю з 1980 року по 1990 рік та зазначила, що ОСОБА_6 є справжнім батьком позивачці, оскільки звільнився з роботи для того щоб піклуватися про дочку після її народження, поки мати дитини працювала. Також додала, що ОСОБА_6 на весіллі ОСОБА_15 був в якості батька, сумнівів про його батьківство не було.

Свідок ОСОБА_18 , яка є двоюрідною сестрою відповідачам та покійному ОСОБА_6 , зазначила, що не визнає батьківство, оскільки були розмови, що сама мати позивачки зазначала, що ОСОБА_6 не є батьком ОСОБА_15 .

Свідок ОСОБА_19 , яка є двоюрідною сестрою відповідачам та покійному ОСОБА_6 , зазначила, що не визнає батьківство, оскільки ОСОБА_6 при житті про дітей не розмовляв. Також зазначила, що і про життя з офіційною дружиною також не знає, чи жили, чи не жили.

У судому засіданні 07.10.2020 були заслухані свідки: ОСОБА_13 заявлена зі сторони відповідача та ОСОБА_20 заявлена зі сторони позивача.

Свідок ОСОБА_20 , є дружиною відповідача ОСОБА_2 , підтвердила, що в домі її сім`ї познайомились мати позивачки та покійний ОСОБА_6 . Впевнена, а тому визнає, що ОСОБА_15 рідна дочка ОСОБА_21 , оскільки була свідком турботи та любові останнього до своєї дочки, який визнав ОСОБА_15 своєю дочкою.

Свідок ОСОБА_13 була цивільною дружиною покійному ОСОБА_22 з 2007 року по 2015 рік. Від чоловіка не чула про те, що ОСОБА_15 є його дочкою, він такого факту не визнавав.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення.

Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Вислухавши пояснення учасників справи, свідків, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно з`ясованих обставинах, об`єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, наявних у справі, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_9 народилась ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що свідчить свідоцтво про народження, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського РВК м. Києва, актовий запис № 1630, батьками ОСОБА_1 записані: батько - ОСОБА_4 та мати - ОСОБА_5 , відомості про батька записані за вказівкою матері.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим повторно Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №264.

Позивачка звертаючись з даним позовом посилається на те, що ОСОБА_6 є її батьком.

Відповідно до заяви ОСОБА_5 , посвідченою 08.05.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ляхар О.М., зареєстрованою в реєстрі за № 395, зазначено, що в 1980 році вона познайомилась з ОСОБА_6 , проживали разом, ставились один до одного як чоловік та дружина, разом вели домашній побут, відвідували друзів, приймали гостей, відмічали свята, жили як сім`я. В 1987 році вона завагітніла від ОСОБА_21 . ІНФОРМАЦІЯ_6 в них народилась донька, яку вони назвали ОСОБА_23 . Обговоривши питання офіційної реєстрації, вирішили, що маючи статус одинокої матері, це допоможе отримувати від держави соціальні пільги. При реєстрації дитини вона написала заяву і ім`я по батькові дитини були вказані з її слів - ОСОБА_24 . Приблизно в 1988 році ОСОБА_25 звільнився з роботи та поїхав проживати до матері в с.Містечко. Поки дочка була маленькою їздила до батька та бабусі в село Містечко. Батько завжди приймав участь у її вихованні, приїжджаючи до Києва, проживав разом з ними.

Згідно із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 .

До того ж судом установлено, що покійний ОСОБА_25 та відповідачі: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є рідними братами та сестрою.

Згідно довідки виданою Брусилівською селищною радою Брусилівського району Житомирської області зазначено, що ОСОБА_25 постійно проживав та був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

14.04.2018 приватним нотаріусом Брусилівського районного нотаріального округу Отрищенко Олег Іванович було заведено спадкову справу № 62283054 після смерті ОСОБА_21 , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 51580301 від 14.04.2018.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 07.10.2019 призначено по справі судову молекулярно-генетичну експертизу.

Однак Київське міське бюро судово-медичної експертизи відмовили у проведені даної експертизи.

04.03.2020 Представник позивача-адвокат Порхун С.В. звертався запитом до Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи, Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи, Київське міське бюро судово-медичної експертизи, Дніпровське обласного бюро судово-медичної експертизи про проведення експертизи про встановлення батьківства, якщо батько щодо якого встановлюється батьківство помер.

11.03.2020 Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи надали відповідь на адвокатський запит ОСОБА_26 відповідно до якого зазначили, що даний вид експертизи проводиться тільки з відібранням зразків крові у громадян.

17.03.2020 Київське міське бюро судово-медичної експертизи надали відповідь на адвокатський запит ОСОБА_26 відповідно до якого зазначили, що за вказаними умовами, провести судово-медичну експертизу на предмет встановлення біологічного батьківства можливо лише шляхом дослідження кісткових рештків тіла покійного.

19.03.2020 Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи надали відповідь на адвокатський запит ОСОБА_26 відповідно до якого зазначили, що для проведення молекулярно-генетичної експертизи щодо встановлення біологічного батьківства померлої особи відносно будь-якої дитини необхідні біологічні зразки, відібрані у біологічної матері дитини, самої дитини, а також біологічні зразки від померлої особи.

19.03.2020 Дніпровське обласне бюро судово-медичної експертизи надали відповідь на адвокатський запит ОСОБА_26 відповідно до якого зазначили, що для проведення молекулярно-генетичної експертизи щодо встановлення біологічного батьківства померлої особи відносно будь-якої дитини необхідні біологічні зразки, відібрані від померлого батька (зразки крові, тканини, гістологічні препарати, кісткові залишки).

Враховуючи наведене вище, суд вважає за належне розглянути справу у відсутності висновків судової молекулярно-генетичної експертизи.

Зокрема судом прийнято до уваги визнання відповідачем ОСОБА_2 позов в повному обсязі. Зокрема відповідач зазначив, що покійний брат ОСОБА_25 дійсно повернувся проживати до батьківської хати в с. Містечко з 1988 року, але з 1980 року проживав разом з матір`ю ОСОБА_27 в Києві, працюючи водієм в автобусному парку.

Однак, відповідачка ОСОБА_3 не визнала позов, оскільки впевнена, що покійний брат ОСОБА_25 за життя дітей не мав, а на час смерті не мав і дружини, і тому вона єдина спадкоємиця другої черги, яка отримала спадок після померлого брата.

Визнання батьківства - це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини. Однак одного волевиявлення особи щодо визнання себе батьком певної дитини недостатньо для настання правових наслідків. Необхідно також ще й волевиявлення матері дитини, яке полягає у вираженні згоди на те, щоб чоловік був записаний батьком її дитини. Саме тому вимагається подання до органів реєстрації актів цивільного стану спільної заяви матері дитини та чоловіка, який вважає себе батьком цієї дитини.

Визнання батьківства є констатацією факту біологічного батьківства особи, яка подала заяву до органів реєстрації актів цивільного стану, метою якого є підтвердження вже існуючого біологічного (кровного) споріднення між чоловіком, який визнає себе батьком, та дитиною.

Згідно із частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Статтею 128 СК України визначено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за яким при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Згідно із статті 53 КпШС України походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір`ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Відповідно до ст. 55 КпШС України якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, запис про матір дитини провадиться за заявою матері, а запис про батька дитини - за спільною заявою батька і матері дитини, або батько записується згідно з рішенням суду. При народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім`я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою.

Стаття 57 КпШС України передбачає, що діти, походження яких встановлено, зокрема, за рішенням суду, мають ті ж права і обов`язки щодо батьків та їх родичів, що й діти, які народилися від осіб, які перебувають у шлюбі.

Відповідно до вимог чинного законодавства, якщо встановлення факту батьківства зачіпає інтереси спадкоємців померлого, справа має розглядатись в порядку позовного провадження.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» від 12.06.1998 року № 16, згідно зі ст.53 КпШС підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства.

Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. У необхідних випадках суд для з`ясування питань, пов`язаних із походженням дитини, може з урахуванням обставин справи призначити відповідну судову експертизу.

Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї.

Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

За змістом наведеної норми закону встановлення судом батьківства може мати місце в разі доведення хоча б однієї із зазначених обставин: спільного проживання та ведення спільного господарства матір`ю та батьком дитини або спільне виховання чи утримання ними дитини або докази, що з достовірністю підтверджують батьківство.

Отже, спірні правовідносини регулюються нормами КпШС України, частинами 2, 3 ст. 53, якого встановлено, що в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Факт визнання батьківства ОСОБА_6 щодо ОСОБА_1 підтвердили свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_20 , стверджуючи про проживання її батьків однією сім`єю та спільне виховання і утримання ними дитини.

Зазначені показання свідків є послідовними, узгодженими, відповідають іншим доказам та матеріалам справи.

Суд дійшов до переконання, що зазначені докази та докази які містяться в матеріалах справи доводять факт батьківства ОСОБА_21 щодо позивачці, оскільки вони свідчать про те, що ОСОБА_6 від народження дочки визнавав себе її батьком, та доводять об`єктивність пояснень позивачки та відповідача ОСОБА_2 про те, що її батьки проживали однією сім`єю. У достовірності зазначених доказів сумніву немає.

Свідчення свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_18 та ОСОБА_13 у суду викликають сумніви щодо їх достовірності, оскільки в їх поясненнях плутаються дати та події, не є послідовними та узгодженими. На більшість питань відповіді не знали.

Також суд критично ставиться до посилань відповідачкою ОСОБА_3 та її представником на офіційно зареєстрований шлюб ОСОБА_6 та ОСОБА_12 з 1985 року по 1987 рік (витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища), оскільки факт реєстрації не спростовує проживання однією сім`єю ОСОБА_5 і ОСОБА_6 та не спростовує твердження позивачці та відповідача ОСОБА_2 про батьківство покійного ОСОБА_6 .

Оцінюючи надані позивачкою докази у сукупності, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 дійсно визнавав себе за життя її батьком, брав участь у вихованні та утриманні разом з матір`ю дитини, з якою проживав однією сім`єю та вів спільне господарство до народження позивачки ОСОБА_1 та станом на дату її народження.

Враховуючи викладене вище, беручи до уваги фотокартки, покази свідків, суд приходить до висновку що позовні вимоги щодо встановлення батьківства відносно позивачки підлягають задоволенню. При цьому суд приймає до уваги, що оскільки правовідносини між сторонами щодо батьківства врегульовані ст. 53 КпШС України, якою передбачено термін «встановлення батьківства», а не «визнання» його, як це визначено ст. 28 СК України, слід встановити батьківство померлого ОСОБА_21 відносно позивачки.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно із п.1 ч. 2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

У відповідності до ч. 1 ст.142 ЦПК України - у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

У зв`язку з зазначеним вище, суд присуджує стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 384,20грн, з відповідача ОСОБА_2 в розмірі 192,10грнта повернути позивачці з державного бюджету частину відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 192,10грн.

Керуючись статтями 53, 55, 57 КпШС, статтями 10, 12, 19, 81, 141, 142, 258-260, 263-268 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту батьківства - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_25 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), померлий ІНФОРМАЦІЯ_4 є батьком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 384,20грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 192,10грн.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету частину судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 192,10грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання через Деснянський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_5 .

Повий текст складено та підписано 19.10.2020.

Суддя В.В. Бабко