КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2020року місто Київ.

Справа 361/3676/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/12166/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів Кулікової С.В., Олійника В.І.

секретар судового засідання Гордійчук Ж.В.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2020 року (у складі судді Сердинський В.С інформація щодо дати складання повного тексту відсутня) про забезпечення позову

в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфабанк» про захист прав споживачів, визнання строку дії договору кредиту припиненим, за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову,-

встановила:

У червні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживача, визнання строку дії договору кредиту №410/80/08-Пі від 24 квітня 2008 року, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 припиненим з 16 грудня 2008 року.

В липні 2020 року позивачем було подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони вчинення будь-яких дій щодо державної реєстрації (перереєстрації) права власності на нерухоме майно: земельну ділянку, кадастровий номер :00:019:1282, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на праві власності.

Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 липня 2020року відкрито провадження у даній справі.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2020 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони вчинення будь-яких дій щодо державної реєстрації (перереєстрації) права власності на нерухоме майно: земельну ділянку, кадастровий номер :00:019:1282, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Не погоджуючись з такою ухвалою , 19.08.2020 року, згідно відмітки суд (а.с. 25) АТ «Альфа-Банк» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою відмовити у забезпеченні позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що оскаржувана ухвала суду є незаконною, постановлена з порушенням норм процесуального та матеріального права. Суд не дослідив необхідність зустрічного забезпечення з урахуванням необхідності гарантії виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, яке забезпечується іпотекою, з урахування: інтересів співвідповідача по справі, не врахував збитки, які понесе співвідповідач по справі у зв`язку із накладенням арешту на майно, адже з урахуванням вимог частини 3 статті 154 ЦПК України вжиття заходів зустрічного забезпечення є не диспозитивним правом суду, а його обов`язком.

Зазначив, що позивачем взагалі не доведено, чим же порушуються його права, задоволенням вимог кредитора шляхом позасудового врегулювання спору в порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку» та пунктом 4.5.3 Іпотечного договору, при невиконаному зобов`язанні щодо погашення заборгованості за чинним Кредитним договором та чинним Іпотечним договором.

Крім того, суд першої інстанції задовольняючи заяву про забезпечення позову не з`ясував обставини, які мають значення , застосував заходи забезпечення позову які не можна визнати співмірними з заявленим позовним вимогам, не зазначив жодних мотивів про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, не врахував інтересів співвідповідачів.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Представник АТ «Альфа-Банк» просив задовольнити апеляційну скаргу та відмовити у задоволені заяви про забезпечення позову.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи судом повідомлялась у встановленому законом порядку, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у її відсутності.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В. пояснення представника банку, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Із позовних вимог ОСОБА_2 вбачається, що вона просить суд визнати строк дії договору кредиту №410/80/08-Пі від 24 квітня 2008 року, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 припиненим з 16 грудня 2008 року.

В забезпечення виконання зобов`язань, за вищевказаним кредитним договором 24 квітня 2008 року між ОСОБА_2 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» був підписаний іпотечній договір №08/1-80, посвідчений Авраменко Н.А., приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі №4862, за яким в іпотеку передано земельну ділянку, кадастровий номер :00:019:1282, загальною площею 0,08 гектара, цільове призначення якої - будівництво та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві власності позивачу.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення заборони вчинення будь-яких дій щодо державної реєстрації (перереєстрації) права власності на нерухоме майно, ОСОБА_3 посилалася на те, що 06.07.2020 р. вона отримала від відповідача повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, тому на сьогоднішній день існує цілком реальна ймовірність того, що доки вона буде відстоювати свої порушені права в судовому процесі, на вказане вище нерухоме майно (земельну ділянку) з боку відповідача буде звернуто стягнення в позасудовому порядку.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову та забороняючи вчинення будь-яких дій щодо державної реєстрації (перереєстрації) права власності, суд першої інстанції виходив з того, що забезпечення позову шляхом вжиття зазначеного виду забезпечення, є співмірним із позовними вимогами.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

За змістом ст. 150 ЦПК України Позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просила суд:

визнати строк дії договору кредиту №410/80/08-Пі від 24 квітня 2008 року, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 припиненим з 16 грудня 2008 року.

Отже предметом спору у даній справі є: договір кредиту № 410/80/08-Пі від 28.04.2008 року укладений між Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та Позивачем, відповідно до якого громадянка ОСОБА_2 отримала кошти у розмірі 360 799, 37 грн. та зобов`язалась повернути їх до 04.12.2032 року. В даній справі не заявлені вимоги. щодо припинення іпотеки.

Таким чином, позивач звернулася до суду з позовом немайнового характеру, тому колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що вжитий судом першої інстанції захід забезпечення позову у вигляді заборони вчинення будь-яких дій щодо державної реєстрації (перереєстрації) права власності на іпотечне майно є неспівмірний із предметом позову.

Також колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не обгрунтував свій висновок, що невжиття заходу забезпечення позову у вигляді заборони вчинення будь-яких дій щодо державної реєстрації (перереєстрації) права власності на нерухоме майно може призвести до утруднення чи неможливості виконання рішення суду у випадку задоволення позову про визнання строку дії договору кредиту №410/80/08-Пі від 24 квітня 2008 року, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 припиненим з 16 грудня 2008 року.

З виділених матеріалів . які надійшли з районного суду не встановлено, що позивач збільшувала свої позовні вимоги.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», «Джеймс та інші проти Сполученого королівства») положення статті 1 Першого протоколу містять три окремих правила, які не застосовуються окремо: перше правило проголошує принцип мирного володіння майном, друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у власність правомірним, третє правило визнає за державами контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Також, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання в право власності принципу правомірного та допустимого втручання, слід оцінити, чи є захід законним, чи переслідує втручання суспільний інтерес, чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям.

Однак, нерухоме майно, на яке суд наклав заборону вчинення будь-яких дій щодо державної реєстрації (перереєстрації) права власності на нерухоме майно, не є предметом даного спору, жодних вимог щодо нього позивач не заявляла. Заява про забезпечення позову була обґрунтована тим, що саме позивач, є власником нерухомого майна і у неї є ризики, що відповідач на підставі договору іпотеки зможе звернути стягнення на майно у позасудовому порядку. Вимоги про вчинення заборони на нерухоме майно як майно, що належить відповідачу, позивач не заявляла.

Крім того, враховуючи вимоги позивача про визнання строку дії договору кредиту припиненим, рішення суду про задоволення зазначеної вимоги не потребуватиме примусового виконання, оскільки зазначений правочин буде вважатись припиненим з моменту набуття чинності ухваленого судового рішенням. Отже, накладення заборони на нерухоме майно, а саме земельну ділянку ніяким чином не впливатиме на можливість виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Колегія погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову не містить пропозицій щодо зустрічного забезпечення, та те що судом не вирішено питання зустрічного забезпечення.У віцдповідності до вимог ст.152-154 ЦПК України.

Пунктом 6 ч.1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Як вбачається із заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 вказала, що немає необхідності у застосуванні зустрічного забезпечення.

Однак з урахуванням вимог частини третьої статті 154 ЦПК України вжиття заходів зустрічного забезпечення є не диспозитивним правом суду, а його обов?язком незалежно від майнового стану відповідача.

За таких обставин, суд першої інстанції не мав правових підстав для забезпечення позову у визначений позивачем спосіб, який вочевидь є не співмірним з заявленими вимогами.

Згідно вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування ухвали з прийняттям постанови по суті вимог заявника.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

постановила:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони вчинення будь-яких дій щодо державної реєстрації (перереєстрації) права власності на нерухоме майно: земельну ділянку, кадастровий номер :00:019:1282, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на праві власності- відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 29 жовтня 2020 року.

Головуючий суддя

Судді