621/1747/20
2-др/621/7/20

УХВАЛА
іменем України
(додаткова)
28 жовтня 2020 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області в складі:
судді Бібіка О.В.,
за участю секретаря судових засідань Горобець Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Змієві заяву про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі № 2014/4805/2012 про визнання та виконання рішення іноземного суду,
ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Браславської О.А. звернулась до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі № 2014/4805/2012 за клопотаннями ОСОБА_1 та мирового судді судової дільниці № 310 Одінцовського судового району Московської області Російської Федерації Алдошкіної С.В. про визнання та виконання рішення іноземного суду щодо стягнення аліментів на двох неповнолітніх дітей.
В обґрунтування заяви зазначила, що 27.03.2013 Зміївським районним судом Харківської області було постановлено ухвалу про визнання та виконання рішення іноземного суду щодо стягнення аліментів на двох неповнолітніх дітей. Проте в цій ухвалі не зазначено, що вказана сума аліментів підлягає індексації пропорційно розміру прожиткового мінімуму на дітей, який встановлюється Постановою Уряду Московської області. З посиланням на ст. 270 ЦПК України просить ухвалити додаткове рішення та зазначити про необхідність індексації суми аліментів.
Представник заявника адвокат Браславська О.А. надала заяву про розгляд справи без її участі. Заяву про ухвалення додаткового рішення підтримує та просить її задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 та третя особа Зміївський районний ВДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись, причин неявки суду не повідомили.
Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України неявка цих осіб, не перешкоджає розгляду питання про ухвалення додаткового рішення.
Згідно ч. 2 ст. 247 Цивільно процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 462 ЦПК України, рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.
За положенням ст. 463 ЦПК України, рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 464 ЦПК України, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.
Згідно з ч. 6 ст. 467 ЦПК України, розглянувши подані документи та вислухавши пояснення сторін, суд постановляє ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду або про відмову у задоволенні клопотання з цього питання. Копія ухвали надсилається судом сторонам у триденний строк з дня постановлення ухвали.
Правовідносини, що виникли з приводу визнання та виконання в Україні рішення іноземного суду врегульовані нормами Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993, яка ратифікована Україною 10.11.1994,Законом України «Про міжнародні договори України»,Конституцією України. В силуст. 9 Конституції Україничинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, укладеною державами-членами Співдружності Незалежних держав у м. Мінську 22 січня 1993 року, учасницями якої є Україна і Російська Федерація, яка була ратифікована Верховною Радою України із застереженнями, Україна взяла на себе зобов`язання визнавати і виконувати рішення, постановлені на територіях держав-учасниць Конвенції.
Частиною 1ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право`передбачено, що в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цьогоЗакону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною 1 ст. 5 вказаного Закону передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Статтею 13 даного Закону передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
Статтею 470 ЦПК України передбачено, що на підставі рішення іноземного суду та ухвали про надання дозволу на його примусове виконання, що набрала законної сили, суд видає виконавчий лист, який пред`являється для виконання в порядку, встановленому законом.
Судом встановлено, що ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 27.03.2013 по цивільній справі № 2014/4805/2012 за клопотаннями ОСОБА_1 та мирового судді судової дільниці № 310 Одінцовського судового району Московської області Російської Федерації Алдошкіної С.В. визнано та надано дозвіл на виконання на території України рішення в.о. мирового судді судової дільниці № 310 Одінцовського судового району Московської області Російської Федерації Власової Т.В. від 10.09.2012. Видано два виконавчих листа.
З вищенаведеної ухвали суду вбачається, що в ній не зазначено про індексацію аліментів пропорційно зміненню прожиткового мінімуму на дітей, встановлену Постановою Уряду Московської області.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановленихстаттею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Враховуючи наведені норми, принцип пропорційності та завдання цивільного судочинства, суд вважає за необхідне постановити додаткове рішення про індесацію суми аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пропорційно розміру прожиткового мінімуму на дітей, який встановлюється Постановою Уряду Московської області.
Керуючись ст. 270, 462-470 ЦПК України,
ухвалив:
Вважати вказану суму такою, що підлягає індексації пропорційно зміни розміру прожиткового мінімуму на дітей, встановленого Постановою Уряду Московської області.
Ухвала може бути оскаржено безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня отримання її копії.
Повний текст додаткової ухвали складено 28.10.2020.
Суддя: