Справа № 442/8622/19 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/811/1032/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Шеремети Н.О.

секретаря Юзефович Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 лютого 2020 року в складі судді Хомика А.П. у справі за позовом Фермерського господарства «Газда» Добродія Бігуняк Я.С.» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Дрогобицької міської ради, з участю третьої особи на стороні позивача: Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, про витребування земельної ділянки та майна з чужого незаконного володіння,-

встановила:

У грудні2019 року позивач ФГ «Газда» Добродія Бігуняк Я.С.» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Дрогобицької міської ради, з участю третьої особи на стороні позивача: Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, про витребування земельної ділянки та майна з чужого незаконного володіння.

21.02.2020 позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом призупинення дії рішення сесії Дрогобицької міської ради від 30.10.2018 за № 1410 в частині «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу у безоплатну власність гр. ОСОБА_1 земельну ділянку площею 624кв.м. в пров. Тепличному, кадастровий номер :01:028:0185 та гр. ОСОБА_2 земельну ділянку площею 650 кв.м. кадастровий номер :01:028:0184 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд», заборонення вчиняти будь які дії з вирубування дерев, пошкодження родючого шару грунту та проведення будь якого будівництва відповідачами на спірних земельних ділянках. Крім цього просив накласти арешт та заборону на відчуження зазначених земельних ділянок.

Оскаржуваною ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 лютого 2020 року заяву задоволено частково.

До набрання рішенням у даній справі законної сили заборонено:

ОСОБА_1 вчиняти будь які дії з вирубування дерев, пошкодження родючого шару грунту та проведення будь якого будівництва на земельній ділянці площею 624 кв.м., кадастровий номер :01:028:0185, що знаходиться в АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_2 вчиняти будь які дії з вирубування дерев, пошкодження родючого шару грунту та проведення будь якого будівництва на земельній ділянці площею 650 кв.м., кадастровий номер :01:028:0184, що знаходиться в АДРЕСА_1 ;

Накладено арешт та заборону відчуження на земельну ділянку площею 624 кв.м., кадастровий номер :01:028:0185, що знаходиться в АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 та земельну ділянку площею 650 кв.м., кадастровий номер :01:028:0184, що знаходиться в АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 .

Ухвалу суду в частині заборони ОСОБА_1 вчиняти будь які дії з вирубування дерев, пошкодження родючого шару грунту та проведення будь якого будівництва на земельній ділянці площею 624 кв.м., кадастровий номер :01:028:0185, що знаходиться в АДРЕСА_1 та накладення арешту і заборони відчуження на таку ділянку оскаржив відповідач ОСОБА_1 .

Просить врахувати, що жодних ухвал про забезпечення позову у підготовчому засіданні 21.02.2020 суд першої інстанції не постановляв.

В апеляційній скарзі зазначає, що вимоги позивача є безпідставними, оскільки намагаючись довести в суді право постійного користувача земельною ділянкою сільськогосподарського призначення, площею 18,9 га, просить витребувати іншу земельну ділянку.

Звертає увагу, що на виконання рішення Дрогобицькогої міської ради № 1292 від 05.07.2018 звернувся до ліцензованого землевпорядника ФОП ОСОБА_3 та розробив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0624 га.

Зазначений проект є погоджений у встановленому законом порядку, а 19.11.2018 здійснено реєстрацію речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, позивач є незаконним користувачем чи власником спірної земельної ділянки, тому відповідні вимоги до задоволення не підлягають.

Вважає, що для реалізації права постійного користування земельною ділянкою, кореспондує обов`язок вчинення дій щодо отримання правовстановлюючого документа та його реєстрації.

Доводи позивача щодо користування земельною ділянкою суперечать нормам діючого станом на 1993 рік законодавства щодо виділення земель у постійне користування.

Покликаючись на норми права, які регулюють віндикацію, як способу захисту порушеного права, зазначає, що вимоги про витребування земельної ділянки та 14 одиниць дерев яблунь є безпідставними, оскільки жодних багаторічних насаджень, зокрема дерев яблунь, на його земельній ділянці немає.

Звертає увагу, що дозвільні документи позивач не оскаржує та такі не входять до предмету заявленого ним позову, відтак він має право на проведення будівельних робіт на спірній земельній ділянці.

Просить скасувати ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 лютого 2020 року суду в частині заборони ОСОБА_1 вчиняти будь які дії з вирубування дерев, пошкодження родючого шару грунту та проведення будь якого будівництва на земельній ділянці площею 624 кв.м., кадастровий номер :01:028:0185, що знаходиться в АДРЕСА_1 та накладення арешту і заборони відчуження на таку ділянку, що належить ОСОБА_1

24.07.2020 на адресу апеляційного суду надійшло заперечення ФГ «Газда» Добродія Бігуняк Я.С.» на апеляційну скаргу.

В судове засідання 27 жовтня 2020 року учасники справи представник позивача ФГ «Газда» Добродія Бігуняк Я.С.», відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представник відповідача Дрогобицької міської ради, представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Львівській області будучи повідомленим про час та місце розгляду справи (а.с. 77-80), в судове засідання не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Постановляючи оскаржувану ухвалу місцевий суд виходив з того, що мотиви забезпечення позову, зазначені у матеріалах справи, дають підстави припускати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, внаслідок чого законні права позивача не будуть захищені.

Таким чином, врахувавши вимоги співмірності та розумності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення заяви про забезпечення позову, відмовивши в частині призупинення рішення сесії Дрогобицької міської ради від 30.10.2018 № 1410, оскільки таке виконане.

Зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_1 оскаржує ухвалу суду щодо забезпечення позову виключно стосовно земельної ділянки, яка належить йому, колегія суддів за правилами ст. 367 ЦПК України законність оскаржуваного судового рішення в іншій частині не перевіряє.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

З огляду на викладене, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вінзвернувся або має намір звернутися до суду.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно із п. 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову позивач повинен, по - перше, аргументовано обґрунтувати причини, у зв"язку з якими потрібно забезпечити позов та необхідність у цьому, по - друге, довести, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Підставність заяви про забезпечення позову повинна бути доведена заявником, з врахуванням вимог ст. 12 ЦПК України.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарзи ОСОБА_1 стосовно безпідставності, на думку апелянта, позовних вимог, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки такі не входять у предмет доказування по даній справі в принципі.

При цьому, такі будуть перевірені при розгляді справи судом по суті позовних вимог.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм, колегія суддів констатує, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими заявник пов`язує застосування певного виду забезпечення позову.

Так, з матеріалів справи вбачається, що в провадженні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області перебуває цивільна справа за позовом Фермерського господарства «Газда» Добродія Бігуняка Я.С.» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Дрогобицької міської ради, з участю третьої особи на стороні позивача: Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, про витребування земельної ділянки та майна з чужого незаконного володіння.

Тобто, предметом спору є визначені земельні ділянки з відповідними кадастровими номерами, які, на думку позивача, незаконно вибули із власності останнього та перебувають у володінні відповідачів.

З наведеного слідує, що позовні вимоги мають майновий характер, оскільки пов`язані з нерухомим майном, яке знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, враховуючи, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті, обраний спосіб забезпечення позову щодо об`єктів, які є предметом спору, зокрема шляхом накладення арешту та заборони відчуження спірної земельної ділянки, а також заборони вчиняти будь які дії з вирубування дерев та пошкодження родючого шару грунту на такій ділянці, є обґрунтованим та співмірним із заявленими позовними вимогами та може забезпечити ефективний захист прав та законних інтересів позивача, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Зокрема, колегія суддів враховує те, що відповідач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки кадастровий номер :01:028:0185, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями матеріалів справи, при цьому власне такий юридичний факт, на переконання суду, оспорюється позивачем, при цьому реалізація відповідних правомочностей власника, може утруднити виконання можливого рішення у даній справі (а.с. 28-35).

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що вразі, якщо потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпаде або зміняться обставини, що зумовили його застосування, сторони у справі не позбавлені права звернутись до суду першої інстанції з питанням скасування заходів забезпечення позову.

Інші доводи апеляційної скарги є суб`єктивним трактуванням апелянтом норм матеріального та процесуального права, тому підстав для її задоволення немає.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 27 жовтня 2020 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

Н.О. Шеремета