Ухвала

23 жовтня 2020 року

місто Київ

справа № 641/4075/16-ц

провадження № 61-12374ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 05 жовтня 2016 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 20 грудня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Комплекс з вивозу побутових відходів»

про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який уточнив у процесі розгляду справи, про визнання незаконним та скасування наказу від 22 березня 2016 року № 119/упр про оголошення догани; визнання незаконним та скасування наказу від 27 квітня 2016 року № 58-1/ОК про звільнення; поновлення на посаді водія 3-го класу автоколони № 1 Комунального підприємства «Комплекс з вивозу побутових відходів»

(далі - КП «Комплекс з вивозу побутових відходів») з 27 квітня 2016 року; стягнення різниці ненарахованої та невиплаченої заробітної плати за період з 01 січня 2016 року до 27 квітня 2016 року у розмірі 7 714, 33 грн; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 27 квітня 2016 року до дня ухвалення судового рішення у розмірі 36 557, 40 грн; відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000, 00 грн.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним наказ КП «Комплекс з вивозу побутових відходів» від 27 квітня 2016 року № 58-1/ОК про звільнення ОСОБА_1 ; поновлено ОСОБА_1 на посаді водія 3-го класу в автоколоні № 1 КП «Комплекс з вивозу побутових відходів» з 27 квітня 2016 року; стягнуто з КП «Комплекс з вивозу побутових відходів» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за період з 01 січня 2016 року до 27 квітня 2016 року у розмірі 7 714, 33 грн та заробітну плату за час вимушеного прогулу з 27 квітня 2016 року до дня ухвалення рішення у розмірі 36 557, 40 грн; стягнуто на відшкодування моральної шкоди 1 000, 00 грн.

Здійснено розподіл судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 20 грудня 2016 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та КП «Комплекс з вивозу побутових відходів» задоволено частково.

Рішення суду першої інстанції змінено. Зменшено розмір стягнутої заробітної плати за період з 01 січня 2016 року до 27 квітня 2016 року з 7 714, 33 грн до 2 047, 25 грн; зменшено розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 27 квітня 2016 року до дня ухвалення рішення з 36 557, 40 грн до 20 003, 36 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

ІІ. ВИМОГИ та АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

ОСОБА_1 13 серпня 2020 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2016 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 20 грудня 2016 року.

19 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Ухвалою Верховного Суду від 02 вересня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень.

Заявнику запропоновано навести виключні обставини, що були причиною пропуску строку на касаційне оскарження, передбачені пунктами 1 та 2 частини третьої статті 394 ЦПК України, та надати відповідні письмові докази в підтвердження таких виняткових обставин.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, надано для усунення недоліків строк до 02 жовтня 2020 року.

У вересні 2020 року від заявника надійшли документи на усунення недоліків касаційної скарги, у поданій заяві заявник повторно посилається на обставини, які враховано судом касаційної інстанції в ухвалі від 02 вересня 2020 року. На переконання ОСОБА_1 , такі обставини є виключними, що викликані обставинами непереборної сили.

Заявник вважає, що положення процесуального закону як у чинній, так й у попередній редакціях не визначають тривалість та початок обчислення строків на касаційне оскарження судових рішень за обставин, зокрема, перегляду рішення суду першої інстанції за нововиявленими обставинами.

За наведених обставин, на переконання заявника, строк на касаційне оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалених у цій справі, почав обчислюватися з дати ухвалення 21 липня 2020 року судом апеляційної інстанції рішення, яким скасовано судове рішення суду першої інстанції про перегляд рішення за нововиявленими обставинами та закриття провадження у справі.

Заявник вважає, що принцип легітимних очікувань забезпечує заявнику право на касаційне оскарження судових рішень, висновки про протилежне свідчатиме про обмеження ОСОБА_1 у реалізації права на касаційне оскарження зазначених рішень.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ». Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з підпунктом 14 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 325 ЦПК України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення (далі - ЦПК України 2004 року), касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду. У разі пропущення цього строку з причин, визнаних поважними, суддя касаційної інстанції за заявою особи, яка подала скаргу, може поновити цей строк.

У січні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2016 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 20 грудня 2016 року. У квітні 2018 року справу передано до Верховного Суду, який ухвалою від 11 липня 2018 року касаційне провадження закрив за відсутності предмету касаційного оскарження.

Посилаючись на те, що після закриття Верховним Судом касаційного провадження, суд першої інстанції вирішував питання про розгляд заяви щодо перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення та закриття провадження у справі, на переконання заявника, зазначені процесуальні рішення свідчать про наявність обставин непереборної сили, що стало підставою пропуску заявником строку на касаційне оскарження рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2016 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 20 грудня 2016 року.

Відповідно до частини третьої статті 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі у ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Аналіз наведених положень ЦПК України дає підстави для висновку, що у разі подання касаційної скарги після спливу одного року з дня складення повного тексту оскаржуваного судового рішення, то строк на касаційне оскарження може бути поновлений лише за наявності двох умов, а саме: 1) якщо заявник не був повідомлений про розгляд справи або не залучений до участі у ній, за умови, що суд ухвалив рішення про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) строк на касаційне оскарження пропущено внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Зазначені заявником обставини можуть бути підставою для визнання поважними причини пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень. Проте, наведені заявником обставини не свідчать про пропуск ОСОБА_1 строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Непереборною силою є надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила характеризується двома ознаками. По-перше, це зовнішня до діяльності особи обставина, яку вона хоча і могла передбачити, але не могла попередити. До таких обставин, як правило, відносяться стихійні лиха (землетрус, повінь, пожежі тощо) та соціальні явища (війни, страйки, акти владних органів тощо). По-друге, ознакою непереборної сили є її надзвичайність, що означає, що це не є звичайною обставиною, яка хоча і може спричинити певні труднощі для особи, але не виходить за певні розумні рамки, тобто це має бути екстраординарна подія, яка не є звичайною.

Отже, касаційна скарга заявника та клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження не містять посилання на наявність обставин непереборної сили, що зумовили пропуск строку на касаційне оскарження, зокрема, рішення Апеляційного суду Харківської області від 20 грудня 2016 року.

За змістом статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод

(далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Відповідно до частини першої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності»).

З огляду на те, що із касаційною скаргою ОСОБА_1 звернувся більше ніж через рік після ухвалення оскаржуваних судових рішень, за відсутності обставин непереборної сили, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Безпідставне поновлення процесуального строку, пропущеного у зв`язку зі спливом тривалого періоду та за відсутності підстав, які можуть бути визнані переконливими, свідчитиме про порушення судом принципу юридичної визначеності та вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» ЄСПЛ роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Висновки щодо доводів про обмеження заявника у здійсненні права на касаційний розгляд

Виходячи з основних засад судочинства, згідно з пунктом 8 частини 1 статті 129 Конституції України, право на касаційне оскарження судового рішення забезпечується виключно у визначених законом випадках, що повністю відповідає вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці ЄСПЛ щодо можливості держави встановлювати певні обмеження права на перегляд судового рішення судами вищого рівня (рішення у справах: «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року).

Встановлюючи обмеження права на касаційне оскарження судових рішень, законодавець керувався такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини та громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абз. 6 підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009).

Правила, які конкретизують положення Конституції України щодо обмеження можливості касаційного оскарження рішень суду також визначені у ЦПК України, зокрема статтею 390, частиною третьою статті 394 наведеного закону визначено процесуальні строки касаційного оскарження рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

Також, необхідно зазначити, що забезпечене Конституцією України право на судовий захист і забезпечене Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд не порушуються такими викладеними у законах процесуальними механізмами допуску до касаційного перегляду.

Зважаючи на наведене, керуючись принципом верховенства права при здійсненні правосуддя, виходячи з основних засад судочинства, якими відповідно до пункту 8 частини 1 статті 129 Конституції України є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення виключно у визначених законом випадках, а також враховуючи те, що касаційна скарга подана на судові рішення, які ухвалено понад рік, Верховний Суд вважає, відмова у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 відповідає правовій визначеності, тобто не свідчить про обмеження заявника у праві на касаційне оскарження.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи, що касаційну скаргу подано після спливу одного року з дня складення повного тексту рішення суду, зокрема, апеляційної інстанції та відсутні підстави вважати, що заявник був позбавлений можливості скористатися своїм процесуальним правом щодо подачі касаційної скарги у передбачений законодавством строк, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись частиною третьою статті 394 ЦПК, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Комплекс з вивозу побутових відходів» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 05 жовтня 2016 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 20 грудня 2016 року, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання судом та оскарженню не підлягає.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

А. С. Олійник

В. В. Яремко