Провадження № 2/641/2114/2020 Справа № 641/7158/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2020 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Онупко М.Ю.,

за участю секретаря Цюк Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 в якій просить збільшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на її користь на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21.09.2017 року, на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначивши розмір аліментів в розмірі 100 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21.09.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по вищевказаній цивільній справі в порядку спрощеного провадження.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначила, що рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21.09.2017 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. З часу ухвалення рішення про стягнення аліментів розмір витрат на утримання доньки значно зросли. Протягом року з червня 2019 року по березень 2020 року відповідач раз на місяць приїздив до дитини, робив покупки у вигляді продуктів та іграшок, періодично допомагав з купівлею ліків. Однак, з березня 2020 року до дитини більше не приїздив, та з липня 2020 року не надав жодних додаткових витрат на виховання та розвиток дитини.

Враховуючи вищевикладене, позивач була вимушена звернутися з позовом до суду.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просила задовольнити позов, та зазначила, що на даний час витрати на утримання та навчання дитини збільшилися, так як збільшився розмір вартості комунальних послуг, вартість ліків та розвиваючих занять, які відвідує їх донька. При цьому зазначила, що відповідач, не дивлячись на те, що багато років не має постійного місця роботи, є фізично здоровим чоловіком, який може працювати та надавати допомогу на утримання дитини.

Також, пояснила, що на її утриманні перебуває спільна з відповідачем дитина, а також мати, яка є пенсіонером. Підставою для звернення до суду із вищевказаним позовом є подорожчання комунальних послуг, товарів, а також те, що на теперішній час значено зменшився її дохід, який складає близько 3000 грн. Та зазначила, що ніколи не чинил перешкод у спілкуванні батьтка з дитиною, однак останній час дитина відмовляється зустрічатися з відповідачем.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував та пояснив, що на теперішній час не має можливості матеріально допомагати дитині, так як з 2007 року він не має роботи та жодного доходу, кошти на існування та оплату аліментів на утримання доньки отримує в якості допомоги від своєї матері, яка є пенсіонером. Також пояснив, що на даний час він займається творчістю та намагається реалізувати результати своєї діяльності, однак це не приносить будь-якого доходу. Також пояснив, що він має добрий стан здоров`я і не є інвалідом, та не має бажання виконувати будь-яку іншу роботу, окрім написання картин, від якої отримує дохід у розмірі 2000- 3000 грн на рік. Також, зазначив, що позивач не надає йому можливості спілкуватися з дитиною.

Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що згідно до свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 від 11.08.2015 року батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 6).

З виконавчого листа виданого Комінтернівським районним судом м. Харкова 21.09.2017 року по справі № 641/4263/17, вбачається, що рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21.09.2017 року було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.07.2017 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Загальними засадами диспозитивності цивільного судочинства, встановленими ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини другої статті 182 СК України (у редакції, чинній до моменту прийняття Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 7 травня 2017 року № 2037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до постанов Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів).

Слід зазначити, що позивач у своєму позові щодо зміни розміру присуджених рішенням суду аліментів фактично посилається лише на здорожчання товарів та послуг в країні, збільшення вартості ліків та відвідування розвиваючих та та виховних заходів дитиною, проте така зміна не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

При цьому будь-яких належних та допустимих доказів того, що у сторін відбулись зміни, які обумовлюють можливість зміни розміру аліментів, які стягуються на утримання дитини позивачем до суду надано не було.

З урахуванням того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів зміни матеріального стану відповідача у бік поліпшення, який дозволяє йому сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж це зазначено у рішенні Комінтернівського районного суду від 21.09.2017 року, відсутності доходів у відповідача, оскільки позивачем не приєднано доказів офіційного заробітку відповідача чи інших видів доходів та за відсутності доказів погіршення матеріального стану отримувача аліментів чи стану здоров`я дитини, суд, з огляду на вищевикладене, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність, взаємозв`язку їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до висновку що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Також, суд вважає необхідним роз`яснити позивачу право на звернення до суду із вимогою про зміну розміру аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках передбачених цивільно-процесуальним законодавством, у відповідності до положень ст. 192 ЦПК України.

Окрім того, суд роз`яснює сторонам положення ст. 185 СК України, відповідно до якої той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), та зазначає, що позивач не позбавлена можливості звернутися до суду з вимогами про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини.

Керуючись ст.ст. 84,105 СК України, ст.ст. 12, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 280-283 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, а якщо апеляційну скаргу подано- після закінчення апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, а у разі його ухвалення за відсутності учасників справи- в той же строк з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України до Харківського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони по справі :

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя: М. Ю. Онупко