Справа №359/4148/18
Провадження №2/359/142/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 жовтня 2020 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

за участю секретаря судового засідання Коробова О.П.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

за участю представника позивача ОСОБА_2 ,

за участю відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок та частку в земельній ділянці, стягнення витрат на будівництво, технічне та побутове облаштування житлового будинку,

встановив:

1. Зміст доводів пред`явленого позову.

1.1. В травні 2018 року ОСОБА_1 звернулась з вказаним позовом та посилається на те, що в період часу з 12 грудня 2008 року до 30 березня 2018 року вона перебувала в шлюбі з ОСОБА_3 . Під час шлюбу вони побудували житловий будинок по АДРЕСА_1 . Цей об`єкт нерухомого майна розташовується на земельній ділянці площею 0,0662 га з кадастровим номером :01:010:0649 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташованій по АДРЕСА_1 . Позивач витратив грошові кошти в розмірі 871600 гривень на будівництво та облаштування житлового будинку, а також грошові кошти в розмірі 450600 гривень на побутове облаштування житлового будинку. Тому ОСОБА_1 просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 та на 1/2 частку в земельній ділянці площею 0,0662 га з кадастровим номером :01:010:0649 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташованій в по АДРЕСА_1 , а також стягнути з ОСОБА_3 витрати на будівництво та технічне облаштування житлового будинку в розмірі 871600 гривень та витрати на побутове облаштування житлового будинку в розмірі 450600 гривень.

2. Інформація про рух цивільної справи.

1.2. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 2 липня 2018 року (а.с.22-23) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

1.3. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 4 грудня 2018 року (а.с.139-140) було закрито підготовче провадження та призначено розгляд цивільної справи по суті.

1.4. Ухвалами Бориспільського міськрайонного суду, занесеними до протоколу судового засідання від 4 грудня 2018 року (а.с.136-137), були задоволенні клопотання учасників справи про допит свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

3. Ставлення учасників справи до пред`явленого позову.

3.1. У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримують позов та наполягають на його задоволенні.

3.2. ОСОБА_3 не визнає позов та заперечує проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень він посилається на те, що земельна ділянка була придбана ним за договором дарування, укладеним 23 вересня 2008 року з ОСОБА_7 . На той час на земельній ділянці вже був розташований житловий будинок. ОСОБА_1 не приймала участь ані в будівництві цього об`єкта нерухомого майна, ані в його технічному та побутовому облаштуванні. Тому ОСОБА_3 просить суд відмовити у задоволенні позову.

4. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

4.1. 12 грудня 2006 року ОСОБА_3 уклав зі ОСОБА_1 шлюб, зареєстрований ВРАЦС Солом`янського РУЮ у м. Києві. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 12 грудня 2008 року (а.с.12).

4.2. 23 вересня 2008 року ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_7 договір дарування (а.с.18, 97), за яким ОСОБА_7 безоплатно відчужив у власність відповідача земельну ділянку площею 0,0595 га з кадастровим номером :01:010:0377 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташовану в с. Гнідин Бориспільського району.

4.3. У судовому засіданні учасники справи визнали те, що на вказаній земельній ділянці розташовується житловий будинок по АДРЕСА_1 . На підставі ч.1 ст.82 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню.

4.4. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 30 березня 2018 року (13-14) шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був розірваний.

4.5. Спірні правовідносини є комплексними та регулюються одночасно главою 8 «Право спільної сумісної власності подружжя» розділу ІІ «Шлюб. Права та обов`язки подружжя» СК України та главою 24 «Набуття права власності» розділу І «Право власності» книги третьої «Право власності та інші речові права» ЦК України.

5. Норми права та стала судова практика, якими керується суд при вирішенні спору.

а. норми матеріального права.

5.1. Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

5.2. Згідно з п.2 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

5.3. Відповідно до ч.2, ч.3 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

5.4. Як роз`яснив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в ухвалі від 4 березня 2020 року у справі №307/3957/14-ц (провадження №61-43540св18), аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами статей 177-179, 182 цього Кодексу, частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації, а державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку. Визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого до експлуатації, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено. Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі №6-159цс15 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі №200/22329/14-ц (провадження №14-483цс19).

б. норми процесуального права.

5.5. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

5.6. Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

5.7. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

5.8. Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверд-жені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.

6.1. Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 не подали копію державного акта на право власності на земельну ділянку або іншого правовстанов-люючого документу на підтвердження того, що ОСОБА_3 приватизував або іншим чином набув право власності на земельну ділянку площею 0,0662 га з кадастровим номером :01:010:0649 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташовану по АДРЕСА_1 . Натомість, інша земельна ділянка площею 0,0595 га з кадастровим номером :01:010:0377 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташована в с. Гнідин Бориспільського району, була придбана позивачем на підставі договору дарування, укладеного з ОСОБА_7 . На підставі п.2 ч.1 ст.57 СК України ця земельна ділянка є особистою власністю ОСОБА_3 .

6.2. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що житловий будинок по АДРЕСА_1 був прийнятий до експлуатації. Крім того, відсутні докази на підтвердження того, що право власності на цей об`єкт нерухомого майна було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Як роз`яснив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в ухвалі від 4 березня 2020 року у справі №307/3957/14-ц (провадження №61-43540св18), в такому випадку житловий будинок по АДРЕСА_1 не підлягає поділу. Крім того, визнання права власності на житловий будинок, не прийнятий до експлуатації, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено. Тому показання свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в частині обставин, що стосуються участі кожного з подружжя в будівництві житлового будинку, є неналежними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України.

6.3. Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 не подали докази на підтвердження того, що позивач витратив грошові кошти в розмірі 871600 гривень на будівництво та облаштування житлового будинку, а також грошові кошти в розмірі 450600 гривень на побутове облаштування житлового будинку. За правилами п.3 ч.1 ст.208, ч.1 ст.218 ЦК України витрати грошових коштів у вказаних великих розмірах не можуть бути підтверджені показаннями свідків. Тому показання свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є недопустимими доказами в розумінні ч.2 ст.78 ЦПК України.

7. Висновки суду.

7.1. З огляду на це суд вважає, що підстави для визнати за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 та на 1/2 частку в земельній ділянці площею 0,0662 га з кадастровим номером :01:010:0649 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташованій в по АДРЕСА_1 , відсутні. Крім того, відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача витрат на будівництво та технічне облаштування житлового будинку в розмірі 871600 гривень та витрат на побутове облаштування житлового будинку в розмірі 450600 гривень.

7.2. Тому у задоволенні пред`явленого позову ОСОБА_1 належить відмовити в повному обсязі.

8. Розподіл судових витрат.

8.1. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

8.2. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

8.3. ОСОБА_1 сплатила судовий збір в розмірі 8810 гривень. Це підтверджується квитанцією (а.с.2). У задоволенні пред`явленого позову відмовлено а повному обсязі. В такому випадку підстави для відшкодування ОСОБА_1 витрат на оплату судового збору відсутні.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, абз.1 ч.6 ст.259, ст.ст.263-265, ч.6 ст.268 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок та частку в земельній ділянці, стягнення витрат на будівництво, технічне та побутове облаштування житлового будинку відмовити.

Повний текст рішення суду складений 12 жовтня 2020 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду Є.О. Борець