ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2020 року м. Київ

справа № 759/16145/19

провадження № 22-ц/824/43/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Іванової І.В. (суддя-доповідач), Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

сторони :

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Веллфін»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2019 року у складі судді Скрипник О.Г., повний текст складений 16.10.2019 року,

встановив:

У серпні 2019 року позивач ТОВ «Веллфін» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 01 серпня 2016 року між ТОВ «Веллфін» та відповідачем було укладено договір позики № 60166 в електронній формі, відповідно до умов якого, позивач надав позичальнику грошові кошти у сумі 2 400 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позика надається строком на 30 днів. Дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення договору позики між позичальником і позикодавцем. Позивачем в порядку встановленому п. 1.4. договору позики на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 2 400 грн., що підтверджується повідомленням від 24 липня 2019 року ТОВ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «Веллфін» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайзер здійснює зарахування коштів, згідно договору про організацію переказу грошових коштів № ВП-180516-3 від 18 травня 2016 року.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконав, у зв`язку із чим станом на 22 серпня 2019 виникла заборгованість в загальному розмірі 102 772,40 грн, яку ТОВ «Веллфін» просило стягнути з відповідача на свою користь.

Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2019 року позов ТОВ «Веллфін» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» 3 696 грн. заборгованості за договором позики № 60166 від 01 серпня 2016 року, 1 921 грн. судового збору, а всього 5 617 грн.

В решті вимог позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Веллфін» задовольнити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги ТОВ «Веллфін» посилається на те, що 01 серпня 2016 року між ним та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір позики № 60166 в електронній формі.

Ініціатива укладення договору позики надійшла від відповідача, який 01 серпня 2016 року у встановленому в п.п. 4.1 - 4.2 Правил надання позики порядку, оформив заявку для отримання позики, шляхом заповнення всіх її полів. Заявка містить всі ідентифікуючі дані щодо позичальника, а також фото останнього.

Скаржник також зазначає, що відповідач, підписавши договір позики, повністю погодився з усіма його умовами, зобов`язаний був їх виконувати поза межами строку кредитування незалежно від спливу строку на умовах, що визначені Договором, погоджені та підписані сторонами.

Крім того, позивач вважає, що посилання місцевого суду в оскаржуваному рішенні на правову позицію, висловлену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року щодо наслідків в частині стягнення процентів поза межами строку кредитування, є безпідставними, хибними та не тотожними обставинам даної справи.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача ОСОБА_1 до суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмово провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 01 серпня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Веллфін» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір позики № 60166 в електронній формі, відповідно до умов якого, товариство надало відповідачу грошові кошти у сумі 2 400 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, за користування позикою зазначені у п.1.5. цього договору (а.с. 35-43).

Пунктами 1.2.-1.4. договору позики № 60166 від 01 серпня 2016 року передбачено, що строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. Позика надається строком на 30 днів. Дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладання договору позики між позичальником і позикодавцем.

Відповідно до п.1.5. та п.1.6. договору позики нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: 1,8 процента від суми позики, але не менше ніж 20 гривень 00 копійок за перший день користування позикою; 1,8 процента від суми позики щоденно, починаючи з другого дня в межах строку зазначеного в п.1.2 цього договору; 3,8 проценти від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п. 1.2 цього договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. У разі повернення суми позики та сплаті процентів за користування позикою протягом 3 днів після закінчення строку визначеного п. 1.2 цього договору позики, нарахування процентів у розмірі 3,8 проценти від суми позики, що не була повернута своєчасно не проводиться, в іншому випадку, проценти нараховуються відповідно до умов п. 1.5 цього договору.

Згідно вимог п. 3.1. договору позики передбачено, що позичальник зобов`язаний здійснювати повернення позики та нарахованих процентів на умовах, встановлених цим договором. Сторони досягли згоди у тому, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься у відповідності до графіку розрахунків.

В розділі 8 договору позики «Реквізити та підписи сторін» зазначено, що цей договір підписано за допомогою електронного підпису.

Згідно довідки щодо заборгованості за договором № 60166 від 01 серпня 2016 року, станом на 31 серпня 2019 року загальна сума заборгованості позичальника перед позикодавцем за вищевказаним договором позики та всіма нарахованими відсотками згідно нього становить 102 772,40 грн., яка складається з: заборгованості за основною сумою позики в розмірі 2 400 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 48 254,40 грн. та заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 52 118 грн. (а.с. 44).

Задовольняючи частково позовні вимоги ТОВ «Веллфін», суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог позивача в частині стягнення суми позики в розмірі 2 400 грн. та відсотків в межах строку дії позики у сумі 1 296 грн. При цьому, суд дійшов висновку, що вимоги ТОВ «Веллфін» в частині стягнення процентів за межами строку кредитування є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.1048, ч.1 ст.1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Веллфін» підлягає стягненню основна сума боргу за договором позики у розмірі 2 400 грн та заборгованість за відсотками в межах строку дії позики в сумі 1 296 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що підписавши договір позики відповідач повністю погодився з усіма його умовами, зобов`язаний був їх виконувати поза межами строку кредитування незалежно від спливу строку на умовах, що визначені у розділі 1 договору позики не приймається до уваги, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. З вимогами про стягнення грошових коштів на підставі ст. 625ЦК України позивач не звертався.

Інші доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилань, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах,-

постановив :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» залишити без задоволення.

Заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: