Справа №443/109/18
Провадження №2/443/424/20
РІШЕННЯ

іменем України

27 жовтня 2020 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

з участю секретаря судового засідання Кушнір М.І.

представника позивача адвоката адвоката Цюмрака М.Д.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Жидачеві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Ходорівська міська об`єднана територіальна громада про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом в якому просить: встановити факт належності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 06.06.1996 року, виданого на підставі рішення Ходорівської міської ради народних депутатів від 22.03.1996 року №100, де зазначено, що половина жилого будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 , належить на праві особистої власності ОСОБА_3 ; визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканцем АДРЕСА_1 , право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті його діда ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позовні вимоги мотивує тим, що у АДРЕСА_2 , у своєму власному житловому будинку проживали його дід з бабою - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 . 13 січня 2015 року, дід у приватного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу Львівської області на випадок своєї смерті склав заповіт, згідно якого все своє майно, б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, належатиме йому на день смерті і на що він матиме право за законом, заповів позивачу - ОСОБА_2 . Після смерті діда він звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно, однак постановою від 03.10.2017 року нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно та наявності розбіжностей у свідоцтві про смерть та у правовстановлюючих документах на майно спадкодавця: « ОСОБА_5 »- « ОСОБА_6 ». Відтак, позивач змушений звертатися до суду із вказаним позовом з метою захисту майнових прав.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 27.12.2018 року відкрито провадження у справі.

На підстав розпорядження керівника апарату Жидачівського районного суду Львівської області Особи В.М. №420 від 07 серпня 2020 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.08.2020 року головуючим у справі призначено суддю Жидачівського районного суду Львівської області Сливку С.І.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Сливки С.І. від 11 серпня 2020 року справу прийнято до свого провадження та вирішено проводити її розгляд за правидами загального позовного провадження.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позов з мотивів навудених у позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_1 у судовому засіданні позов визнала.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, подав клопотання про проведення розгляду справи без його участі та про те, що позов не заперечує.

Оскільки відповідач визнав позовні вимоги, наслідки визнання позову йому зрозумілі, визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд відповідно до ч.4 ст.200, ст.206 ЦПК України, ухвалює судове рішення в підготовчому судовому засіданні.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідачки, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що дід позивача ОСОБА_2 ОСОБА_5 13 січня 2015 року склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Жидачівського районного нотаріального округу Львівської області Костур О.М., який зареєстрований в реєстрі за №14 (а.с.16) за яким усе свої майно після смерті заповів онукові ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер, про що свідчить копія свідоцтва про його смерть, серія НОМЕР_1 (а.с.7).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на майно, а саме: 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_3 .

03.10.2017 року ОСОБА_5 звернувся до Жидачівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті діда ОСОБА_3 .

Однак, постановою від 03.10.2017 року завідувача Жидачівської державної нотаріальної контори відмовлено у видачі свідоцтва, з огляду на те, що відсутній оригінал правовстановлюючого документа на вказане вище нерухоме майно, а також у зв`язку із тим, що наявні розбіжності у свідоцтві про смерть та у правовстановлюючих документах на майно спадкодавця: «Васильковський» - «Васильківський» (а.с.3).

Згідно копії свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого ВК Ходорівської міської ради народних депутатів 06.06.1996 року на підставі рішення Ходорівської міської ради народних депутатів №100 від 22.03.1996 року (а.с.4), ОСОБА_3 на праві особистої власності належала половина житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відтак, помилку у прізвищі діда позивача допустила Ходорівська міська рада.

Матеріалами справи встановено, що призвищем діда позивача є ОСОБА_5 , що підтверджується: Свідоцтвом про народження ОСОБА_3 , Серія НОМЕР_2 (а.с.10), свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 (а.с.8), заповітом від 13.01.2015 року (а.с.16).

Крім того, як вбачається із копії паспорта ОСОБА_2 (а.с.5), останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відтак, на переконання суду вищеописаними доказами достатньо стверджується той факт, щоОСОБА_3 на праві приватної власності належала половина жилого будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 .

Згідно технічного паспорту на житловий будинок (а.с.12), такий виданий на будинок АДРЕСА_2 (стара адреса АДРЕСА_1 ).

У відповідності з п. 6 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по- батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше.

Проте, сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. Таким чином, для заявника важливо, не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту, це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Відтак, позовна вимога про встановлення факту належності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 06.06.1996 року, виданого на підставі рішення Ходорівської міської ради народних депутатів від 22.03.1996 року №100 підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із вимогами ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно із ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом щодо нерухомого майна - на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_3 , що належав на праві власності ОСОБА_3 .

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину з-за відсутності у нього правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Відсутність у позивача правовстановлюючого документу на вказане вище нерухоме майно, що належала померлому ОСОБА_3 (спадкове майно), перешкоджає йому в реалізації спадкових прав, зокрема, - оформленню спадщини нотаріусом.

Відтак, враховуючи наявність заповіту, вимога про визнання за позивачем права власності на 1/2 жилого будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 , належить на праві особистої власності ОСОБА_3 також підлягає до задоволення.

Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідачі позов визнали, дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 315, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Встановити факт належності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 06.06.1996 року, виданого на підставі рішення Ходорівської міської ради народних депутатів від 22.03.1996 року №100, де зазначено, що половина жилого будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в . АДРЕСА_1 , належить на праві особистої власності ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканцем АДРЕСА_1 , право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_3 в порядку спадкування за заповітом після смерті його діда ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 29 жовтня 2020 року

Головуючий суддя С.І Сливка