Справа № 723/5057/19
Провадження № 2/723/233/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 року Сторожинецький районний суд

Чернівецької області

в складі головуючої судді Дячук О.О.

при секретарі Яворській М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сторожинець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно колгоспного двору, про скасування частково свідоцтва про право на спадщину за заповітом,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно колгоспного двору, про скасування частково свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Позовні вимоги обгрунтовує слідуючими обставинами.

Майно по АДРЕСА_1 складається з житлового будинку літ. «А», сараїв літ. «Б», «В», «Г», криниці № 1 огорожі № 2.

Позивач дізналася про те, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 травня 1989 року №894, право власності на вищевказане майно, належить частково позивачу, та оформлене на ОСОБА_2 .

Батьками позивача були ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

31 березня 1950року ОСОБА_3 отримав свідоцтво № НОМЕР_1 про право власності на будівлю, відповідно до якого, йому на праві власності належав житловий будинок та сараї. Дане нерухоме майно розташовувалося по АДРЕСА_1 .

Позивач разом з батьками, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , проживала у житловому будинку АДРЕСА_1 , який відносився до майна колгоспного двору, вели спільне господарство, брали участь своєю працею та коштами в утримані зазначеного майна.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 .

Після його смерті відкрилася спадщина за законом.

Житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , до складу зазначеної спадщини не входив так як був майном колгоспного двору.

Після смерті ОСОБА_3 членами колгоспного двору, до складу якого входив житловий будинок з належними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , були ОСОБА_4 , та позивач ОСОБА_1 , тобто, майно колгоспного двору належало двом членам двору у рівних частках, а саме ОСОБА_4 Ѕ та позивачу 1/2.

09 липня 1979року рішенням виконавчого комітету Сторожинецької міської ради народних депутатів №11 було признано головою колгоспного двору будинковолодіння по АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла. Після її смерті відкрилася спадщина на її Ѕ частку у майні по АДРЕСА_1 .

У зв`язку з смертю ОСОБА_4 житловий будинок по АДРЕСА_1 втратив статус майна колгоспного двору так як ОСОБА_4 була останнім членом двору, який був колгоспником.

Позивач вважає себе єдиним спадкоємцем майна, що залишилося після смерті ОСОБА_4 , вона спадщину прийняла вступивши протягом шестимісячного строку у управління спадковим майном, а саме, здійснила похорони, розпорядилася речами померлої, провела ремонт у спадковому будинку, користувалася будинком та присадибною ділянкою.

До 03 січня 2020 позивач вважала, що вона набула право на весь житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом та у порядку участі у майні колгоспного двору.

Після витребування Сторожинецьким районним судом Чернівецької області копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 травня 1989 року №894, позивач дізналася про те, що право власності на спірне майно, по АДРЕСА_1 , оформлене у порядку спадкування за заповітом на ОСОБА_2 .

Позивач вважає, що свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 16 травня 1989року №894, порушується її право на частку у майні колгоспного двору, а саме на Ѕ частку та на іншу Ѕ як її частку у майні колгоспного двору.

Позивач вказує, що ОСОБА_2 проживає по АДРЕСА_1 , але зареєстрована у її квартирі по АДРЕСА_2 .

Окрім того 11.09.2020р. позивачем ОСОБА_1 подано заяву про поновлення строку позовної давності у якій вона зазначає, що 03 січня 2020р. суд прийняв ухвалу про витребування доказів, внаслідок витребування судом з КП «Сторожинецького РБТІ» копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 травня 1989р. №894 вона дізналася про те, що право власності на майно оформлене на ОСОБА_2 .

Вважає, що перебіг строку позовної давності почався у 2020р. після того як суд витребував свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 16 травня 1989р. №894, внаслідок чого вона змогла дізнатися про про порушення її права. До 2020р. вона не знала про порушення її права на частку у спірному майні, оскільки жодних конфліктних чи інших дій, ситуацій з приводу користування будинком по АДРЕСА_1 у неї не виникало.

Тому просить поновити їй, ОСОБА_1 , строк позовної давності для пред`явлення вказаного позову.

Враховуючи вищевказані обставини, позивач просить ухвалити рішення, яким скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що видане 16 травня 1989року державним нотаріусом Сторожинецької державної нотаріальної контори, Гуцуляк В.Н., та зареєстроване в реєстрі №894, в частині оформлення права власності на Ѕ житлового будинку літ. «А», Ѕ сараїв літ. «Б», «В», «Г», Ѕ криниці № 1 , Ѕ огорожі № 2 по АДРЕСА_1 . Визнати за нею ОСОБА_1 право власності на Ѕ житлового будинку літ. «А», Ѕ сараїв літ. «Б», «В», «Г», Ѕ криниці № 1 , Ѕ огорожі № 2 по АДРЕСА_1 .

Позивач, її представник в судовому засіданні позов підтримали, просять його задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, просить відмовити у задоволенні позову, підтримала поданий відзив. У відзиві представник відповідача зазначила, що позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає в повному обсязі, просить відмовити в позовних вимогах позивачу в повному обсязі за безпідставністю посилаючись на слідуючі обставини.

Позивачем не надано повної інформації про строки, коли позивач довідалася про порушення її права. Оскільки, позивач не обгрунтував початок перебігу позовної давності від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права, тому в цій частині позовні вимоги необгрунтовані.

Позивач не надала докази вчасності по строках прийняття позивачем ОСОБА_1 спадщини ні після смерті ОСОБА_3 , ні після смерті ОСОБА_4 .

З моменту смерті спадкодавця ОСОБА_4 пройшло вже - 33 роки, а ОСОБА_3 а- більше ніж 42 роки.

З дня смерті спадкодавця ОСОБА_4 по даний час ОСОБА_1 не заявлялося бажання на прийняття спадщини.

На момент смерті спадкодавця ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позивач ОСОБА_1 не була ні пенсіонером, ні інвалідом, тому позивач не обгрунтував підстав прийняття спадщини на спадкове майно за законом позивача ОСОБА_1 .

На момент смерті ОСОБА_4 - позивач ОСОБА_1 не прийняла спадщину, оскільки:

а) не подала заяву на прийняття спадщини,

б) не проживала на час смерті та протягом 6 місяців у спадковому будинковолодінні, тому позовні вимоги безпідставні та необгрунтовані.

Для заперечення позовних вимог позивача представник відповідача, надала суду 2 витяги зі спадкового реєстру, де вказано, що відсутні спадкові справи щодо спадкоємців ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та акт обстеження спадкового будинковолодіння від 18.02.2020р. згідно якого виявлено, що на час смерті спадкодавця ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та протягом 6 місяців після її смерті громадянка ОСОБА_1 постійно не проживала та не була зареєстрована у спадковому будинку по АДРЕСА_1 .

Позивачем порушені строки прийняття спадщини.

ОСОБА_2 отримала в законному порядку свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 16 травня 1989року №894. Заповіт складений ОСОБА_4 складений з дотриманням всіх вимог закону. Спадщина відповідачем прийнята у строки передбачені законом порядку. Про прийняття спадщини позивач ОСОБА_1 не заперечувала.

Позивач не обґрунтувала підставу скасування свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, в чому незаконність свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке видане 16 травня 1989року державним нотаріусом Сторожинецької державної нотаріальної контори, в чому незаконність данного свідоцтва? Які права порушені для позивача? Чим це обгрументовано та на підставі яких доказів.

Вказує, що позивач не надав суду доказів щодо складу спадкового майна, щодо наявності у спадкодавців спадкового майна.

Судом встановлено, що майно по АДРЕСА_1 складається з житлового будинку літ. «А», сараїв літ. «Б», «В», «Г», криниці № 1 огорожі № 2.

Батьками ОСОБА_1 були ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

31 березня 1950року ОСОБА_3 отримав свідоцтво № НОМЕР_1 про право власності на будівлю, відповідно до якого, йому на праві власності належав житловий будинок та сараї. Дане нерухоме майно розташовувалося по АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 .

Із копії рішення №ІІ виконкому Сторожинецької міської ради народних депутатів від 09 липня 1979р. вбачається, що розглянувши заяву гр.. ОСОБА_4 про призначення її головою колгоспного двору будинковолодіння по АДРЕСА_1 та зважаючи на те, що раніше головою цього колгоспного двору був ОСОБА_3 , який помер в 1978р., а ОСОБА_4 залишилась проживати в даному будинку і являється колгоспницею виконком міської ради народних депутатів рішив призначити головою колгоспного двору будинковолодіння по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла.

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 травня 1989р. (арк. справи 42) вбачається, що згідно заповіту посвідченого Сторожинецькою державною нотаріальною конторою 13 червня 1986р. і зареєстрованого в реєстрі під №998 спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ( АДРЕСА_1 ) ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 являється ОСОБА_6 , яка проживає у АДРЕСА_2 . Вказане майно належало ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок виданий Сторожинецьким міськвиконкомом 12 липня 1979р. зареєстрованого Чернівецьким ОБТІ 12 липня 1979р. в книзі №4 реєстровий №816 стр. 26.

Із витягу з Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 17.02.2020р. приватного нотаріуса Хоміцької Н.Г. вбачається, що за вказаними параметрами запиту у спадковому реєстрі відносно ОСОБА_3 , інформація відсутня.

Із витягу з Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 17.02.2020р. приватного нотаріуса Хоміцької Н.Г. вбачається, що за вказаними параметрами запиту у спадковому реєстрі відносно ОСОБА_4 , інформація відсутня.

Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Так, положеннями ст. ст. 316, 317, 321 Цивільного кодексу України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованих Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Непорушність положень статті 1 Першого протоколу підтверджена і сталою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції [(пункт 1 статті 32 Конвенції), (рішення від 23 вересня 1982року в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986року в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»)].

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Разом з тим, позивачем не надано будь - якого обґрунтування та доказів на підтвердження свого позову.

В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази з боку позивача, що підтверджували би його позовні вимоги та судом не здобуто таких доказів в судовому процесі, тобто встановлених джерел інформації, що має значення для справи, а доводи позивача лише грунтуються на припущеннях, у зв?язку з чим не заслуговують на увагу.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Суду не надано доказів, що позивачем не було відомо про заповіт на користь ОСОБА_2 , та що право власності на вищевказане майно було оформлене на ОСОБА_2 у зв`язку з чим, позивачем пропущено строк позовної давності з поважних причин, а тому суд відмовляє позивачу у поновленні строку позовної давності.

Також суду не надано належних доказів з яких би вбачалося, що ОСОБА_1 була членом колгоспного двору по АДРЕСА_1 , оскільки остання проживала та була зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 ще при житті ОСОБА_4 ..

Таким чином, суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки суду не надано доказів про підставність такого позову, як і не подано доказів яким чином відповідачем порушені права позивача.

Керуючись ст.ст. 316, 317, 319, 321, 387 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 19, 23, 76, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно колгоспного двору, про скасування частково свідоцтва про право на спадщину за заповітом відмовити за безпідставністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ: