Справа № 265/7450/19
Провадження № 2/265/379/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

27 жовтня 2020 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі

головуючого судді Шиян В.В.,

за участю секретаря судового засідання Себко Г.Л.,

розглянувши в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю, та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Афоніної В.С.

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з даною позовною заявою, якою просить усунути перешкоди в користуванні власністю, визнав відповідачку такою що втратила право користування будинком АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що є власником будинку АДРЕСА_1 . Відповідачка по справі, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її рідною донькою. З серпня 2011 року відповідачка зареєстрована у будинку, як член сім`ї власника та деякий час мешкала у ньому. В липні 2014 року, відповідачка забрала свої особисті речі, та виїхала до іншого міста проживання. З цього часу місце перебування відповідачки не відомо. Ніяких речей відповідачки в будинку не має, місце її знаходження або проживання їй не відомо. Просить суд усунути перешкоди в здійсненні права власності, визнавши ОСОБА_2 такою що втратила право користування житловим приміщенням.

Ухвалою суду від 1 листопада 2019 року провадження по справі було відкрито, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, дала пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, пояснила, що їй не відомо місце перебування її доньки. Вона іноді дзвонить їй на мобільний телефон, але кожного разу з різних номерів. Сама не говорить де вона знаходиться. Просила позов задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. В подальшому надала суду заяву про розгляд справи за її відсутність.

Представник позивача адвокат Афоніна В.С. в судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. В подальшому надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явилася. Судова кореспонденція надіслана на адресу реєстрації відповідача повернулася до суду за закінченням строків зберігання.

Разом із тим, вживши всі можливі заходи виклику відповідача, та виходячи з практики Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи; розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору; нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасникам справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачки ОСОБА_2 та зі згоди позивача ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України.

Дослідивши доводи позову та перевіривши їх наданими доказами, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, згідно реєстраційного посвідчення НОМЕР_1 , виданого 16 січня 1971 року ОСОБА_3 ) бюро технічної інвентаризації, будинок АДРЕСА_1 належить на праві особистої власності ОСОБА_1 на підставі договору про надання земельної ділянки посвідчений Четвертою Жданівською державною конторою. ( а.с.6)

Згідно довідки Департаменту адміністративних послуг Лівобережного відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Маріупольської міської ради, № 05-147-1553 від 26 вересня 2019 року, в будинку АДРЕСА_1 , окрім позивачки ОСОБА_1 зареєстрована відповідач ОСОБА_2 ( а.с.9)

Згідно домової книги на будинок, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 з 16 серпня 2011 року. ( а.с.10-11)

Згідно акту виданого 19 вересня 2019 року головою КСН «Первомайський», в будинку АДРЕСА_1 проживає одна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (а.с.12)

З пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 які є сусідами позивачки, вбачається, що з 2014 року ніхто з них не бачив відповідачку ОСОБА_2 .. При цьому свідок ОСОБА_4 пояснив, що відповідачку знає ще зі школи. Якийсь період вона проживала разом зі своєю матір`ю - ОСОБА_1 періодично приїжджала та уїжджала, а влітку 2014 року поїхала і більше її він не бачив.

Свідок ОСОБА_5 пояснив, що він проживає по сусідству з 2014 року, і взагалі ніколи не бачив відповідачку ОСОБА_2 .. Його сусідка ОСОБА_1 іноді казала що в неї є донька, але де вона знаходиться нікому не відомо.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Такий же принцип непорушності права приватної власності закріплений в ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частинами першою, другою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Отже за змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб.

Як зазначає позивач ОСОБА_1 відповідачка ОСОБА_2 є її донькою. Вона є повнолітньою та дієздатною. Місце її проживання їй не відомо.

Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК.

Так, відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже в аспекті ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сім`ї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання.

Таким чином підстав піддавати сумніву наведені твердження позивача, суд не вбачає. Відповідач до суду не прибула, не побажавши таким чином скористуватись своїми процесуальними правами на спростування доводів позову.

На підставі наведеного, враховуючи, що відповідачка понад встановлені законодавством строки відсутня за місцем реєстрації без поважних причин, суд вважає можливим визнати її такою, що втратила право користування жилим приміщенням а саме будинком АДРЕСА_1 .

У відповідності до положень ст.ст .133, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача. Проте позивач просила залишити судовий збір за її рахунок.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.12,13,81,133,141,263-265, 280-282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю, та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування жилим приміщенням будинку АДРЕСА_1 .

Судовий збір у розмірі 768,40 гривень, сплачений позивачем за подання даного позову, залишити за її рахунок.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачем рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України від 15 грудня 2017 року апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Позивач, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення було складено та підписано 28 жовтня 2020 року.

Суддя :