Провадження № 2/742/1224/20
Єдиний унікальний № 742/2485/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2020 року

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі головуючого-судді Коваленко А.В., за участю секретаря судового засідання Риндя Л.А., позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей Малодівицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області, служба у справах дітей Прилуцької міської ради Чернігівської області, про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін.

У вересні 2020 року позивач звертаючись до суду просить суд, позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Аргументує свої вимоги тим, що відповідач ОСОБА_2 є батьком малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків щодо дитини не виконує, не бере будь-якої іншої участі у вихованні сина. Не піклується про стан його здоров`я. Батько матеріально дитину не утримує, не спілкується з сином. Відповідач зловживає спиртними напоями, перебуває на обліку в наркодиспансері.

Тому позивач звернулась з відповідною заявою до суду.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.

Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Коваленка А.В. від 09.09.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового розгляду в загальному провадженні на 09 год. 00 хв. 09 жовтня 2020 року.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 09 жовтня 2020 року розгляд справи відкладено до 11 год. 00 хв. 28 жовтня 2020 року.

ІІІ. Позиції сторін.

В судовому засідання позивач підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом.

ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_4 , в свідоцтві про його народження батьками записані « ОСОБА_2 » та « ОСОБА_3 »(а.с.7).

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 07 грудня 2018 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.

Відповідно до довідки Петрівського старостинського округу №4 Малодівицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області №53 від 27.07.2020, ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , разом з нею проживає син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .(а.с.11).

Відповідно до довідки виданої комунальним закладом «Прилуцький навчально-реабілітаційний центр» Чернігівської обласної ради №217 від 27 липня 2020, ОСОБА_4 виховується в комунальному закладі «Прилуцький навчально-реабілітаційний центр» Чернігівської обласної ради, так як відноситься до дітей з особливими освітніми потребами та потребує комплексної реабілітації в умовах навчально-реабілітаційного центру. Дитина знаходиться на утриманні за рахунок держави (неповному державному утриманні)(а.с.13).

Згідно з судовим наказом Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 липня 2020 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання дитини : малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.16).

Відповідно до довідки Петрівського старостинського округу №4 Малодівицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області №64 від 10.08.2020 року, гр. ОСОБА_2 за місцем реєстрації не проживає. Проживає разом з батьками за адресою: АДРЕСА_1 , злісно зловживає спиртними напоями(а.с.17).

Згідно з довідки наркологічного диспансерного відділення «ЧОНПЛ» м.Прилуки, Чернігівської області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку в лікаря-нарколога з діагнозом : психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності, алкогольна епілепсія(а.с.10) .

Згідно з рішення №37 комісія з захисту прав дитини Малодівицької селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , щодо малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , при проведенні обстеження умов проживання малолітнього ОСОБА_4 за адресою проживання його батька, було встановлено, що фактичний догляд за дитиною, його утриманням, вихованням за час проживання в родині батька забезпечує бабуся, оскільки ОСОБА_2 перебуває або в стані алкогольного сп`яніння і не контролює його поведінку, або відсутній вдома і його місце перебування не відоме. ОСОБА_2 на засідання комісії з питань захисту прав дитини Малодівицької селищної ради, де розглядалося питання умов утримання та виховання малолітнього ОСОБА_4 жодного разу батько дитини не з`явився, хоча був повідомлений старостою села Петрівка особисто.

Тому служба у справах дітей Малодівицької селищної ради від 16 жовтня 2020 року надала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина ОСОБА_4 (а.с.45).

V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.

Щодо позбавлення батьківських прав.

Відповідно до вимог ст.122 СК України, дитинна, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документу закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч.1 ст.152 СК України).

При цьому, відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.

Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст.165 СК України).

При цьому, особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною (ст.166 СК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей.

Згідно ч. 4,5 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування; Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

В даній ситуації Суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).

Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

Крім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

В силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).

Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд вважає за необхідне з однієї сторони розглянути правомірність втручання в право відповідачів на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції.

З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини).

Отже, статтею 8 Конвенції гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»).

Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право відповідачів законом» Суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167).

Зокрема, відповідно до статті 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої).

Тому, для Суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.

Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідача «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров`я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) Суд знаходить, що таке втручання спрямоване на захист «прав і свобод» дитини, і відповідно воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8.

Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідача, «необхідним в демократичному суспільстві», Суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції. Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у таких справах (пункт 53 згадуваного вище рішення у справі «Хант проти України).

Так, відповідачу, як батькові малолітньої дитини в провину ставиться ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК України).

Дане поняття є «оціночним» і підлягає дослідженню в кожному конкретному випадку з урахуванням цілої сукупності чинників і факторів.

Зокрема, відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

На думку Суду врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов`язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації.

Повертаючись до обставин даної справи Суд підкреслює, що матеріалами справи підтверджується, що відповідач не приймає участі в навчально-виховному процесі свого сина, не цікавиться здоров`ям дитини.

Наведене в своїй сукупності на думку Суду може свідчити про ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків.

При цьому, в даній конкретній ситуації Судом враховується, що з іншої сторони держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).

Але реалізація таких обов`язків держави також вимагає від відповідача активних дій, які б свідчили про їх бажання скористатись такою допомогою держави. Проте, в даній справі відповідач жодного разу не звернулася до уповноважених органів держави з метою захисту прав своєї дитини, сприянні їй будь-яким чином реалізувати свої батьківські обов`язки.

За таких обставин позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дитини у батька, оскільки вони не проживають разом протягом тривалого часу, так само даний захід не виключає можливість побачення батька із своєю дитиною.

Тобто, позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між батьком та дитиною.

Окремо Суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни його поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому СК України(стаття 169).

Додатково Суд враховує, що на даний час правовий статус дитини чітко не визначений, а позбавлення батьківських прав буде сприяти дитині визначити її правовий статус, як захищеної групи осіб і отримати відповідну соціальну допомогу від держави, чого вона на даний час з вини батька, і останній, як законний представник дитини не сприяє цьому протягом тривалого часу.

З огляду на те, що розлучення з батьком надає тяжкий вплив на дитину, Суд розуміє, що таке розлучення має проводитися лише в крайньому випадку, тому перш ніж вдатися до позбавлення батьківських прав в даній ситуації Судом була перевірена можливість застосування менш радикальних заходів. Зокрема враховано, що держава повинна надати батькам сприяння у виконанні ними своїх батьківських обов`язків і відновити або зміцнити здатність сім`ї піклуватися про свою дитину.

Проте, в правовідносинах, що склались між сторонами Суд не знаходить підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покладення на органи опіки та піклування контролю за виконанням батьківських обов`язків, оскільки відповідачу надавалась можливість та час для виправлення свого ставлення до виховання дитини, такий час у неї був і протягом судового розгляду, але виходячи з наведених вище обставин, батько дитини таких заходів не вжив.

Отже, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, Суд розцінює як ухилення від виховання дитини відповідачем, свідомого нехтування ним своїми обов`язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення батьківських прав.

В даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини, статті 8 Конвенції (див. наприклад пункт 59 рішення Європейського Суду у справі «Ньяоре проти Франції»), і в такому випадку Судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини» оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даної особи (див. пункт 47 Зауважень загального порядку Комітету ООН з прав дитини № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню його інтересів (Пункт 1 статті 3)).

Відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі.

Судом встановлено, що відповідач не цікавиться вихованням, здоров`ям сина, не утримує його, та не бачиться з сином, тобто свідомо ухиляється від виховання свого сина та нехтує своїми обов`язками, то є всі підстави позбавити батьківських прав ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

VІІ. Розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог ч.1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно вимог ч.1 ст.142 ЦПК України та ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір», суд вирішує питання про повернення позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Керуючись вищевикладеним, на підставі ст. ст.12, 13, 81, 258-259, 263, 264, 265, 352, 354, 355, п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей Прилуцької міської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , батьківських прав щодо малолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , мешканки АДРЕСА_2 , 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп. в рахунок відшкодування коштів сплачених за судовий збір на користь держави.

Повернути з Державного бюджету України ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , 50% відсотків судового збору, сплаченого ОСОБА_3 при поданні позову згідно квитанції №П1033071 від 07.09.2020 року, що становить 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду через Прилуцький міськрайонний суд. Позивач, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.В. Коваленко