Справа №:755/8571/19
Провадження №: 2/755/3676/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" жовтня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Міроненко С.П.,

представника позивача - Бутенко О.А.,

представника відповідача - Ішутко С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання представника відповідача про приєднання доказів до матеріалів цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «КДС ІНВЕСТ» про визнання майнових прав на об`єкти незавершеного будівництва, -

у с т а н о в и в:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «КДС ІНВЕСТ» про визнання майнових прав на об`єкти незавершеного будівництва.

В судовому засіданні представник відповідача звернувся до суду з клопотанням про приєднання доказів, у якому просить приєднати до матеріалів справи експлікації поповерхових планів 1-го поверху «Офісні приміщення» та 2-го поверху. Вимоги клопотання мотивовано тим, що разом з відзивом на позовну заяву подавалась копія Додатку №3 протоколу розподілу площ в об`єкті до договору №ПФЗ01/01 «Про передачу функцій замовника» від 11.03.2015 року, в якому зазначено, якими площами володіє та має право розпоряджатися відповідач. Відповідно до п. 2 Додатку №3 відповідачу належить 759,59 кв.м. вбудованих приміщень в т.ч. офісних приміщень 435,31 кв.м., магазин непродовольчих товарів 159,94 кв.м. та фізкультурно-оздоровчий центр 164,35 кв.м. Пунктом 4 Додатку №3 передбачено, що розподіл площ графічно визначений сторонами у додатку до цього Протоколу в експлікації поповерхових планів, що є невід`ємною частиною цього договору. Оскільки предметом договору від 17.07.2017 року №151/5/1/5-2 є продаж майнових прав на нежитлове приміщення №5-2 на 1 поверсі площею 257,30 кв.м., а договору від 17.07.2017 року №152/1-2/6 є продаж майнових прав на нежитлове приміщення №6 на 1-2 поверсі площею 442,70 кв.м., що загалом складає 700,00 кв.м. (257,3 + 442,7), в той час як відповідач на момент укладення цих договорів відповідно до додатку №3 володів лише 435,31 кв.м., та враховуючи той факт, що у останньому судовому засіданні відмовлено у задоволенні клопотання про проведення експертизи, яка б дозволила встановити ту обставину чи дійсно вносились зміни до договору 17.07.2017 року №152/1-2/6, виникла необхідність у приєднання до матеріалів справи експлікації поповерхових планів, які є додатковим підтвердженням, що приміщення на які позивач просить визнати майнові права взагалі не існують, а договори та додаткові угоди, на підставі яких позивач просить визнати ці майнові права мають ознаки фіктивності. Також представник вказує, що у останньому судовому засіданні відповідач зазначав, що він має намір надати додаткові документи та просив суд врахувати зазначені обставини під час переходу до розгляду справи по суті. Крім того, усно представник зазначив, що раніше не мав цих документів, а тому не міг їх подати.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечує проти задоволенні клопотання посилаючись на те, що стороною позивача порушено процесуальні строки, передбачені ст. 83 ЦПК України для подачі доказів, у відзиві сторона відповідача про наявність таких доказів не зазначала, відсутні пояснення чому представник вчасно не надав докази і, на думку представника позивача, такі докази у представника відповідача мабуть були.

Суд, вивчивши заявлене клопотання, вислухавши думку часників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що клопотання підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

У відповідності до положень ч. 10 ст. 83 ЦПК України, представник відповідача подав докази, які не були додані до відзиву на позовну заяву, у судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

Вирішуючи клопотання представника відповідача, суд звертає увагу, що положеннями ч. 8 ст. 83 ЦПК України не передбачено надання судом оцінки обґрунтуванню неможливості подання доказів у передбачений строк. Вказаною нормою встановлено лише необхідність наявності обґрунтування неможливість подання особою доказів у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. При цьому, в судовому засіданні представник відповідача навів обґрунтування неподання доказів у встановлений законом строк зазначивши, що раніше цих документів в нього не було, тому подати їх раніше він не міг.

Крім того, за змістом ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява №48778/99).

Україна як учасниця конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішенням ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції»).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ від 28.10.98 у справі «Перес де Рада Каванил`єс проти Іспанії»).

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Так у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

Водночас у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

Також згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Ураховуючи наведені положення ст. 83 ЦПК України, норми Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідну практику Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання представника відповідача, оскільки таке відповідає положенням ст. 83 ЦПК України та сприятиме дотриманню принципів доступу до правосуддя і уникненню надмірного формалізму при здійсненні права на справедливий суд.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 10, 83, 259-261, 353-355 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання представника відповідача про приєднання доказів до матеріалів цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «КДС ІНВЕСТ» про визнання майнових прав на об`єкти незавершеного будівництва - задовольнити.

Приєднати до матеріалів справи документи подані із клопотанням представника відповідача про приєднання доказів, яке зареєстровано судом 09.10.2020 року за №63426.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 23.10.2020 року.

Суддя -