МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 482/1465/20
Провадження № 22-ц/812/1697/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2020 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Крамаренко Т.В., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання Цуркан І.І.,

за участі представника заявника Крючковського С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Новоодеського районного суду Миколаївської області від 31 серпня 2020 року, постановлену під головуванням судді Баранкевич В.О. в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позову до суду, -

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову.

Заява мотивована тим, що 20 жовтня 2004 року між її чоловіком ОСОБА_2 та ВАТ КБ «НАДРА» було укладено кредитний договір № 05/10/2004/840-К407, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав кредитні кошти в сумі 7875 доларів СІІІА зі сплатою 16 відсотків річних строком користування на 144 місяці, тобто до 19 жовтня 2016 року (п. 1.1, п. 1.3, п. 1.4 Кредитного договору).

В забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором, ОСОБА_1 , укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенко Д.В. 21 жовтня 2004 року, за реєстровим номером 1677, за умовами якого, нею, як майновим поручителем, в іпотеку передано трикімнатний житловий будинок, загальною площею 60,7кв.м., та житловою площею 43.5кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Вказаний житловий будинок на підставі договору купівлі - продажу № 1648 від 18.10.2004р., посвідченого приватним нотаріусом Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області, належить їй на праві приватної власності, частка 1/1.

В червні 2020 року нею отримано лист ТОВ «СПЕКТРУМ ЕССЕТС», яким повідомлено, що 15 травня 2020 року між ПАТ «Комерційний банк «НАДРА» та ТОВ «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» було укладено договір № GLN017513 про відступлення права вимоги, за яким первісний кредитор відступив шляхом продажу новому кредитору права вимоги, в тому числі до Іпотекодавця за договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Новоодеського районного нотаріального округу Миколаївської області Філіпенко Д.В. 21 жовтня 2004 року, за реєстровим номером 1677.

В липні 2020 року нею отримано вимогу ТОВ «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» за вихідним № 0807/20-6 від 08.07.2020 року про виконання порушеного зобов`язання та попередження про звернення стягнення на предмет Іпотеки.

Вказаною вимого повідомлено, що станом на дату направлення даної вимоги позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, в зв`язку з чим станом на дату відправлення даної вимоги заборгованість за кредитна договором по основному зобов`язанню складає 76754,46 гривні. Також наголошено, що зазначена вимога є одночасно повідомленням про порушення і вимогою про усунення порушення, а також попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки, в розумінні ст. ст. 35-39 ЗУ «Про іпотеку».

У разі невиконання зазначеної вимоги у встановлені строки та непогашення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі ТОВ «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» буде вимушене скористатись своїм правом, передбаченим чинним законодавством України та звернутись до суду з відповідним позовом та/або до нотаріуса для вчинення виконавчого напису та/або скористатись своїм правом позасудового способу звернення стягнення на Предмет іпотеки, шляхом набуття ТОВ «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» права власності на предмет іпотеки, а саме житловий будинок, загальною площею 60,7кв.м., та житловою площею 43.5кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 в рахунок виконання зобов`язання по кредитному договору у порядку передбаченому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» або ж продажем від свого імені будь якій особі на підставі договору купівлі - продажу у порядку, встановленою статтею 38 ЗУ «Про Іпотеку».

Вважає вказану вимогу безпідставною, необґрунтованою та такою, що протирічить вимогам чинного законодавства, порушує її права як власника та несе загрозу втрати належного їй на праві власності майна, оскільки ТОВ «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» взагалі не має правових підстав висувати будь - які вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором та тим більше проведення процедури звернення стягнення на іпотечне майно в порядку передбаченому ст. ст. 35-39 ЗУ «Про іпотеку».

Оскільки 20 жовтня 2004 року між її чоловіком ОСОБА_2 та ВАТ КБ «НАДРА» було укладено кредитний договір № 05/10/2004/840-К407 відповідно до умов якого, ОСОБА_2 отримав кредитні кошти в сумі 7875 доларів США зі сплатою 16 відсотків річних строком на 144 місяці, тобто до 19 жовтня 2016 року, то строк позовної давності за вказаним кредитним договором закінчився 19 жовтня 2019 року. Отже вказану вимогу про усунення порушення зобов`язань за кредитним договором ТОВ «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» пред`явлено зі спливом позовної давності.

Крім того, позичальник за кредитним договором ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що здійснено відповідний актовий запис № 32, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданим Баловненською сільською радою Новоодеського району Миколаївської області 17 грудня 2018 року. Отже, зобов`язання за кредитним договором відповідно до положень статей 599, 600, 601, 604, 605, 606, 607, 608 та 609 ЦК України взагалі є припиненими.

Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 Закону «Про іпотеку». Зміст цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом. Згідно з абзацом другим частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання, оскільки іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання. Постанова ВСУ від 08 лютого 2017 року у справі № 6-2560цс16.

Також зазначає, що у позичальника відсутні спадкове майно та спадкоємці, отже правонаступництва в даному випадку не відбувалось, а значить правові підстави для пред`явлення будь яких вимог до майнового поручителя відсутні.

Вказані обставини підтверджують наявність спору у зв`язку з пред`явленням безпідставних вимог щодо звернення стягнення на належне їй майно, та зумовлюють необхідність у зверненні до суду з позовом щодо визнання іпотеки такою, що припинена.

Предметом заяви про забезпечення позову є те, що на сьогоднішній день існує реальна ймовірність того, що поки вона буде відстоювати свої права в судовому процесі, ТОВ «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» може бути здійснено відчуження належного їй на праві власності єдиного нерухомого майна, в якому вона проживає, в позасудовому порядку передбаченому ст. ст. 35-39 ЗУ «Про іпотеку», про наміри відчуження якого свідчить отримана вимога ТОВ «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» за вихідним № 0807/20-6 від 08.07.2020 року про виконання порушеного зобов`язання та попередження про звернення стягнення на предмет Іпотеки.

Вважає, що викладені в заяві про забезпечення позову обставини свідчать, що між сторонами дійсно існує спір з приводу належного їй на праві власності нерухомого майна, оскільки дії відповідача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки фактично позбавляють її права власності на нерухоме майно. Існує очевидна небезпеки заподіяння шкоди правам позивача, що полягає у можливому відчуженні відповідачем майна належного позивачу в позасудовому порядку до набрання законної сили рішенням по справі, що відповідно, у разі задоволення позову зробить неефективним судовий захист прав позивача в обраний ним спосіб, спричинить необхідність докладання значних зусиль та витрат для захисту своїх прав у майбутньому, а відтак й порушить права позивача на судовий захист, а забезпечення позову навпаки виступає запорукою виконання можливого рішення суду.

Захід забезпечення позову направлений на охорону матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, і не є обмеженням права власності особи в повній мірі та носить тимчасовий характер.

Посилається, що із наданих до суду документів вбачається, що заявниця зареєстрована на території України, наявні обтяження іпотекою нерухомого майна унеможливлюють її дії щодо відчуження майна чи інші дії, що можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, у зв`язку з чим судом не повинно ставитися питання щодо зустрічного забезпечення одночасно з вирішенням питання щодо забезпечення позову.

Заява подається без пред`явлення позову по суті, а позов буде подано у встановлений законодавством термін.

Враховуючи викладене, виходячи з засад розумності, співмірності із заявленими вимогами, необхідності дотримання прав відповідачів, вважає наявними передбачені законом підстави для вжиття заходів забезпечення позову, а саме: заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації (в тому числі будь-яким акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, державної реєстрації (перереєстрації ) права власності на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 31 серпня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позову до суду повернуто заявнику.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Новоодеського районного суду Миколаївської області від 31 серпня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову та вжити заходи забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Вказує, що твердження суду в ухвалі, що заявником не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач дійсно має намір на відчуження належного йому майна, не відповідають дійсності, оскільки заявником були надані докази загрози відчуження майна, а вимогу ТОВ «СПЕКТРУМ ЕССЕТС», за вихідним № 0807/20-6 від 08.07.2020 року про виконання порушеного зобов`язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якій зазначено, що ця вимога є одночасно повідомленням про порушення і вимогою про усунення порушення, а також попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки, в розумінні ст. ст. 35-39 ЗУ «Про іпотеку».

Посилання суду в ухвалі на те, що резолютивна частина заяви про забезпечення позову не містить конкретики, також не відповідають дійсності, оскільки вимоги зазначені чітко та в співмірності з предметом спору.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору, а також переоформити на нього право власності.

Із наданих до суду документів, вбачається, що заявниця зареєстрована на території України, наявні обтяження іпотекою нерухомого майна унеможливлюють її дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть які можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, у зв`язку з чим, судом не повинно ставитися та вирішуватись питання щодо зустрічного забезпечення одночасно з вирішенням питання щодо забезпечення позову.

Також зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 152 ЦПК України у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову.

Щодо твердження суду першої інстанції про відсутність доказів про те, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, то на погляд заявниці, вони є необґрунтованими, оскільки диспозиція ст. 151 ЦПК України не містить вимог, щодо надання таких доказів. Суд визначається самостійно чи необхідно застосовувати відповідний спосіб забезпечення з урахуванням обставин справи.

Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що суд неповно з`ясував та встановив обставини, які мають значення для вирішення питання про забезпечення позову.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, надавши пояснення аналогічні змісту апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду вказаним положенням закону не відповідає.

Так, постановляючи ухвалу у справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до вимог ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заявник не виконав вимоги цивільно-процесуального законодавства, зокрема, заявником не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач дійсно має намір на відчуження належного йому майна, що може бути підтвердженням реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення його позову; не зазначено ціни позову про забезпечення якого вона просить; не внесено пропозицій щодо зустрічного забезпечення, відповідно до вимог статті 154 ЦПК України, а посилання заявника на те, що застосування заходів зустрічного забезпечення не є обов`язковим, не є такими пропозиціями.

Частинами 1 та 2 ст. 154 ЦПК України визначено випадки обов`язкового та можливого застосування зустрічного забезпечення.

Право суду вимагати від особи зустрічного забезпечення гарантоване ст. 151 ЦПК України, де відзначено, що заява про забезпечення позову повинна містити пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Отже, питання про застосування зустрічного забезпечення вирішується судом, а на заявника покладається обов`язок запропонувати зустрічне забезпечення.

Таким чином, пропозиція не застосовувати зустрічне забезпечення, так як і відсутність необхідності зустрічного забезпечення не є пропозицією зустрічного забезпечення у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України.

Крім того, відповідно до п.2. ч.1 ст, 150 ЦПК України, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

При цьому, під певними діями розуміється конкретний вид забезпечення позову, що сама по собі вимога про забезпечення позову, викладена в резолютивній частині заяви, такої конкретики не містить.

Також суд виходив з того, що згідно положень ст. 95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Проте, всупереч положенням ст.95 ЦПК України, додані до заяви копії документів - докази, оригінали яких є в наявності у заявника, не завірені заявницею або її представником своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Проаналізувавши дані обставини та врахувавши положення ст. ч.9 ст.153 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов висновку, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст.151 ЦПК України та повернув її заявниці.

Переглядаючи ухвалу суду, колегія суддів виходить з того, що метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Європейський суд з прав людини нагадує, що стаття 13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу правового захисту для реалізації прав і свобод, визначених у Конвенції, у якій би формі вони не забезпечувались у національному правовому полі.

Сфера зобов`язань Договірних держав за статтею 13 Конвенції коливається в залежності від природи скарги заявника; проте засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути ефективним, як на практиці, так і за законом (Кудла проти Польщі, N 30210/96, п. 157, ECHR 2000-XI). Існування такого засобу повинно бути достатнім не тільки в теорії, але й на практиці, без чого йому бракуватиме необхідної доступності та ефективності (див., крім іншого, Міфсуд проти Франції [GC], N 57220/00, ECHR 2002-VIII) (Рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України», заява N 11901/02 Страсбург).

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі (Дорани проти Ірландії) Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При цьому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів» ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до частини 1 статті 149 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. При цьому забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

За змістом ч.1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності;

3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову;

4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник;

6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення;

7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Якщо заява про забезпечення позову подається до відкриття провадження у справі, в такій заяві додатково зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших осіб, які можуть отримати статус учасника справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти. Реєстраційний номер облікової картки платника податків або паспортні дані інших сторін - фізичних осіб, які не є підприємцями, вказуються у випадку, якщо вони відомі заявнику.

(ч.2 ст. 151 ЦПК України).

Як убачається зі змісту заяви про забезпечення позову, з якою ОСОБА_1 звернулася до суду, в ній зазначено, що дана заява подається до подання позову до суду, що позов по суті, а саме про визнання іпотеки припиненою буде подано у визначений законодавством термін.

Дана заява містить найменування суду, до якого подається заява; прізвище, ім`я та по батькові заявника, його місце проживання, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків, номер засобів зв`язку; повне найменування юридичної особи, яка може отримати статус учасника справи, її місцезнаходження, поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти; предмет позову, який бажає пред`явити заявник, а саме позов про визнання іпотеки припиненою, та обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Містить заява про забезпечення позову також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також обґрунтування того, чому на думку заявника не потрібно в даному випадку застосовувати зустрічне забезпечення одночасно з вирішенням питання про забезпечення позову.

Отже, в заяві про забезпечення позову відсутня тільки ціна позову, про забезпечення якого просить заявник. Проте, суду слід було визначитися чи є позов, з яким ОСОБА_1 має намір звернутися до суду, майновим.

Крім того, слід зазначити, що закон не містить застережень щодо неможливості застосування такого способу забезпечення позову, як заборона державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, державної реєстрації (перереєстрації) права власності на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо житлового будинку, також до позовів не майнового характеру. Тобто, такий спосіб забезпечення з урахуванням конкретних обставин по справі може застосовуватися для забезпечення позовів як майнового, так і не майнового характеру у випадках, якщо потрібно обмежити право особи вчиняти певні фактичні чи юридичні дії, що стосуються нерухомого майна, з приводу якого заявлено чи буде заявлено позов.

Із тексту заяви про забезпечення позову вбачається, що ОСОБА_1 має намір заявити позов про визнання іпотеки припиненою, що предметом іпотеки є житловий будинок, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , що свідчить про те, що заходи забезпечення позову, які вона просить застосувати, пов`язані з предметом спору, з яким вона бажає звернутися до суду.

За такого, не зазначення ціни позову в заяві про забезпечення позову з урахуванням конкретних обставин у справі не має вирішального значення для вирішення питання про можливість забезпечення позову, який має намір заявити ОСОБА_1 . Крім того, в договорі іпотеки, копія якого була додана до заяви про забезпечення позову, зазначена вартість предмета іпотеки.

На даний час ОСОБА_1 вже звернулася до суду з позовом до ТОВ «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» про визнання договору іпотеки припиненим, про що свідчить копія ухвали Новоодеського районного суду Миколаївської області від 11 вересня 2020р.

Що стосується не зазначення в заяві про забезпечення позову пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, як і не завірення належним чином доданих до заяви доказів, слід зазначити наступне.

Згідно ч.1 ст. 153 ЦПК України за загальним правилом заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Проте, суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням (ч.2 ст. 153 ЦПК України).

А у виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін (ч.4 ст. 153 ЦПК України).

Як убачається з заяви про забезпечення позову, ОСОБА_1 виклала в ній свою думку з приводу відсутності необхідності застосовувати зустрічне зобов`язання.

У разу необхідності з`ясування цього питання, а також перевірки достовірності наданих, але не завірених копій документів, доданих до заяви про забезпечення позову, суд міг призначити справу до розгляду з викликом заявниці чи сторін, чого ним зроблено не було.

За такого не можна визнати, що оскаржувана ухвала постановлена у відповідності до цивільно-процесуального законодавства, а тому ухвала судді в силу п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню, а справа поверненню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

За такого доводи апеляційної скарги стосовно необхідності судом апеляційної інстанції розглянути по суті заяву про забезпечення позову та задовольнити її, є необґрунтованими, так як судом не приймалося рішення по суті заявлених в заяві про забезпечення позову вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Новоодеського районного суду Миколаївської області від 31 серпня 2020 року скасувати, а справи направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 29 жовтня 2020 року