Справа № 236/2572/20
20 жовтня 2020 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді Бєлоусова А.Є.,
при секретарі Колесник О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Лиман цивільну справу (в порядку загального позовного провадження) за позовом представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до Лиманської міської об`єднаної територіальної громади про визначення додаткового строку на прийняття спадщини,
04.08.2020 року до суду надійшла позовна заява представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до Лиманської міської об`єднаної територіальної громади про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері позивача ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Лиман, Донецької області, Україна.
В обґрунтування своїх вимог представник позивача посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Лиман, Донецької області, Україна, померла мати позивача ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки, призначеної для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0405га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що належала померлій на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку, серії ЯБ № 468457, виданого 11.09.2006 року Краснолиманським міським управлінням земельних ресурсів. Позивач залишився єдиним спадкоємцем. Інших спадкоємців, які б реалізували своє спадкове право, не існує.
Вже після спливу встановленого законом строку для прийняття спадщини представник позивача звертався з заявою до державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори для видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері позивача, але у видачі такого йому було відмовлено, оскільки позивач пропустив встановлений законом шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. Представник позивача вважає, що вказаний строк був пропущений позивачем з поважних причин. З огляду на життєві обставини, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх спадкових прав і просити про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, що залишилась після смерті матері позивача ОСОБА_3 , тривалістю 3 місяці.
Для участі в судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 не прибув, однак надав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов повністю (а.с. 29).
Представник відповідача Лиманської міської ради Донецької області, був належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи судом не прибув, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не надав, просив справу розглядати без його участі (а.с. 36).
В ухвалі суду від 20.10.2020 року було прийнято рішення щодо заочного розгляду справи в порядку гл. 11 розд. ІІІ ЦПК України.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 видане повторно 14.05.2020 року Лиманським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 793 (а.с.14).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на все належне їй майно(а.с.9-11).
Спадкоємцем майна померлої є її син - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_2 виданим 25.03.1954 року, актовий запис № 122(а.с.8).
Спадкодавець ОСОБА_3 за життя залишила заповіт, який було посвідчено державним нотаріусом Краснолиманської ДНК Семеновою 19.08.2010 року за реєстровим № 2382. Цим заповітом ОСОБА_3 належну їй земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0405 га, яка розташована в м. Лиман(колишня назва АДРЕСА_1 , заповідала своєму синові ОСОБА_1 (а.с.11).
Крім того, спадкодавець ОСОБА_3 13.08.2010 року уклала договір дарування житлового будинку і земельної ділянки, з представником ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , посвідченого державним нотаріусом Краснолиманської ДНК Семеновою 13.08.2010 року за реєстровим № 2274(а.с.10). За цим договором Дарувальник ОСОБА_3 передає у власність Обдарованого ОСОБА_1 наступне майно: житловий будинок із господарсько-побутовими будівлями та спорудами, АДРЕСА_1 та земельну ділянку призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1000га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Право власності на згаданий житловий будинок зареєстрований КП «БТІ « м. Слов`янськ 25.08.2010 року за реєстровим № 2990(а.с.12).
11.10.2010 року ОСОБА_4 виданий Держаний акт серії ЯИ № 455999 на право власності на земельну ділянку, площею 0,1000га, призначеної для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13), на підставі договору дарування земельної ділянки від 13.08.2010 року № 2274(а.с.13).
14.05.2020 року представник позивача звернувся до державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори Алексєєвої В.Є. з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері позивача - ОСОБА_3 , однак нотаріус відмовила йому у вчиненні нотаріальних дій через пропущений строк для прийняття спадщини (а.с. 16). Позивачем відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій в судовому чи адміністративному порядку не оскаржувалась.
Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк тривалістю шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Згідно з правилами ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини вважається день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть, виданим відповідним державним органом реєстрації актів цивільного стану.
За позовом спадкодавця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України).
Відповідно до п. 24постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України; при цьому поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Тобто Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи
Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.
Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.
Прецендента практика ЄСПЛ містить принцип «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах: «Беєлер проти Італії», «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі»). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, що зачіпають майнові інтереси.
Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (п. 24 рішення ЄСПЛ від 09.10.1979 у справі «Ейрі»; п. 32 рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України»). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства»). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини»).
Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний у практиці Європейського суду з прав людини, отримане (хоча і не оформлене належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу.
Суд враховує, що наслідки пропущення позивачем строку для прийняття спадщини будуть непропорційними, оскільки позивач втратить право на спадкування майна, яке залишилося після смерті спадкодавця. І спочатку смерть спадкодавця, а потім і втрата спадкового майна будуть для нього занадто надмірним тягарем, і при цьому буде порушено баланс між інтересами держави та фізичної особи.
Обґрунтовуючи поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, представник позивача зазначає, що позивач ОСОБА_4 про існування заповіту не знав, а дізнався лише при вирішенні питання про продаж житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, позивач є громадянином Російської Федерації, мешкає в Хабаровському краї(а.с.6) та за станом здоров`я не приїздив до м. Лиман, що підтверджується повідомленням Державної прикордонної служби України від 30.09.2020 року про відсутність відомостей про перетинання державного кордону України за період з 18.09.2017 року по 29.09.2020 року в базі даних(а.с.37), а тому своєчасно не звернувся за оформленням своїх спадкових прав до нотаріальної контори.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що зазначені представником позивача обставини, у зв`язку з якими ОСОБА_4 пропустив строк для прийняття спадщини, є об`єктивними, створили для позивача істотні труднощі для вчинення дій, пов`язаних із прийняттям спадщини, у зв`язку з чим позовні вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини підлягають задоволенню.
Виходячи із засад справедливості та розумності, притаманних цивільному законодавству, суд за таких обставин вважає достатнім визначення додаткового строку для прийняття спадщини ОСОБА_4 тривалістю три місяці з дня набрання законної сили цим судовим рішенням.
Керуючись ст. ст.1216,1217,1220,1222,1258,1261,1268,1270,1272 ЦК України, ст. ст.3,4,10,12,13,19,258,259,264,265,280,281 ЦПК України, суд
Позовні вимоги представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до Лиманської міської об`єднаної територіальної громади про визначення додаткового строку на прийняття спадщини- задовольнити.
Визначити ОСОБА_1 (який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Красний Лиман, Донецької області; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) додатковий строк тривалістю три місяці з дня набрання законної сили цим судовим рішенням для прийняття спадщини після смерті його матері ОСОБА_3 (яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Лиман, Донецької області, Україна).
Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно із п/п. 15.5) п.15 розд. XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Згідно із п.3 розд. XII «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлений 26.10.2020 року.

Суддя -