Справа № 266/4237/20
Провадження № 2/266/835/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2020 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Іванця О.Д.,

за участю: секретаря судових засідань Лопатнюк К.О.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2020 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про зменшення розміру аліментів на утримання дитини. В заяві зазначив, що за судовим рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 16.04.2013 року з нього стягуються аліменти на утримання спільної з відповідачем доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від його доходів, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.04.2013 р. і до повноліття дитини. В даний час позивач перебуває з 30.11.2013 року у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , крім того у них народилась донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка перебуває на його утриманні. Зазначив, що з 17.01.2020 року зареєстрований фізичною особою-підприємцем, але має невеликий дохід. Просив зменшити розмір аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 до твердої грошової суми у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07.09.2020 року за вказаним позовом було відкрито спрощене позовне провадження у справі із викликом сторін у судове засідання.

22.09.2020 року представником відповідача ОСОБА_1 було надано письмовий відзив на пред`явлений позов, в якому відповідач позовні вимоги не визнав та зазначив, що позивачем не конкретизовано розмір твердої грошової суми, належних доказів щодо неможливості сплати аліментів позивачем не наведено.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, до суду надала заяву про розгляд справи при її відсутності за участі представника - адвоката Лебедєва О.В.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, проте надав до суду заяву у якій просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача ОСОБА_1 , діючий на підставі ордеру, у судове засідання з`явився, просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку з відсутністю належних доказів, що підтверджують неможливість сплачувати позивачем аліменти та зазначив про те, що позивачем не конкретизовано тверду грошову суму аліментів, яку останній просить стягувати. Крім того зазначив, що спосіб стягнення аліментів визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Тому позовні вимоги ОСОБА_2 неправомірні.

Вислухавши представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про таке.

Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що ОСОБА_2 та ОСОБА_7 мають спільну дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 16.04.2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частки зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.04.2013 року і до досягнення повноліття дитини, що не заперечується сторонами ( а.с. 12).

Також судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб, між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_10 зареєстровано шлюб, про що Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ММУЮ у Донецькій області, зроблено відповідний актовий запис №360 від 30.11.2013 року (а.с. 11).

ІНФОРМАЦІЯ_4 у позивача народилась донька ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 04.02.2014 року ( а.с. 10).

У частині першій статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки народилася донька від іншого шлюбу з ОСОБА_5 .

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до правових позицій, викладених в постановах Верховного Суду від 16.09.2020 року № 61-9460ск20 (справа № 565/2071/19) та від 11.03.2020 року №61-22317св19 (справа №759/10277/18) також зазначено на необхідності надання особою, яка звернулась до суду із позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, належних та допустимих доказів на підтвердження погіршення майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. Зазначено, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі можливе лише за наявності відповідної заяви одержувача у відповідності до вимог ч. 1 ст. 184 СК України.

Крім того, судом встановлено, що в період сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_11 , у позивача народилася дитина від іншого шлюбу, а саме донька ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка перебуває на його утриманні.

За таких підстав посилання позивача, як на підставу зміни розміру аліментів у зв`язку із тим, що в нього наявна інша дитина, яка находиться на його утриманні суд не приймає до уваги, оскільки вищезазначені обставини у відповідача існували на час виконання рішення суду та на теперішній час не змінилися. Розмір стягуваних аліментів на користь відповідача є достатнім для забезпечення в повній мірі інтересів дитини та не є завищеним.

Враховуючи обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду України, на думку суду, вони не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, та те, що розмір стягуваних аліментів за рішенням суду не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України, приймаючи до уваги, що у відповідності до ст. 184 СК України право визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі належить одержувачеві аліментів, суд не вбачає законних підстав для зменшення розміру аліментів та встановлення їх у твердій грошовій сумі, у зв`язку із чим в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 141, 142, 258, 259, 274 ЦПК України, ст.ст. 3, 180-183, 192 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, що стягуються за рішенням суду - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо розгляду справи на офіційному веб-порталі судової влади України http://court.gov.ua/sud0541/.

Вступна та резолютивна частини рішення складені та проголошені 23 жовтня 2020 року.

Повний текст судового рішення складений 28 жовтня 2020 року.

Суддя Іванець О. Д.