Провадження № 22-ц/812/1802/20 Доповідач апеляційної інстанції-Тищук Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року м. Миколаїв

справа № 469/722/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Тищук Н.О.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Лівінського І.В.,

із секретарем Біляєвою В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на ухвалу Березанського районного суду Миколаївської області, постановлену 21 вересня 2020 року суддею Гапоненко Н.О. в приміщенні цього ж суду (дата складання повного тексту ухвали не зазначена), у справі за позовом

ОСОБА_1 до

Березанського районного відділу державної виконавчої служби

Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

третя особа - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» -

про скасування заборони вчиняти певні дії

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Березанського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту.

Позивачка зазначала, що постановою державного виконавця Березанського РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області від 8 лютого 2013 року відкрито виконавче провадження про стягнення з неї на користь УПФУ 4 572, 42 грн. Постановою від 5 березня 2013 року накладено арешт на належні їй кошти, у тому числі на рахунок у ПАТ КБ «ПриватБанк». Постановою державного виконавця від 22 липня 2013 року виконавче провадження закінчено, припинено чинність арешту її майна та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Посилаючись на те, що Березанський РВ ДВС ПМ УМЮ (м. Одеса) відмовляється зняти арешт з її коштів, посилаючись на закінчення та знищення виконавчого провадження, ОСОБА_1 просила зняти арешт, накладений постановою державного виконавця від 5 березня 2013 року.

До участі в справі як третю особу залучено АТ КБ «ПриватБанк».

Ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 21 вересня 2020 року відмовлено у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України, у зв`язку з тим, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У судове засідання апеляційного суду сторони не з`явились, повідомлені про слухання справи належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги,колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що підставою обтяження майна відповідачки є постанова головного державного виконавця Березанського РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області від 5 березня 2013 року з примусового виконання вимоги № Ф-56, виданої 8 лютого 2013 року управлінням ПФУ в Березанському районі. Позивачка у виконавчому провадженні є боржником.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способами захисту суб`єктивних цивільних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Стаття 5 ЦПК України не обмежує суд у виборі способу захисту, прямо передбаченого законом, а дозволяє, виходячи із принципу верховенства права, визначити не тільки прямо передбачений в нормативному акті спосіб захисту порушеного права особи, а й спосіб захисту, який не передбачений законом, але не суперечить йому.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач фактично не погоджується з діями державного виконавця, який при завершенні виконавчого провадження, відповідно до п. 2 ст. 47 ЗУ "Про виконавче провадження", не направив сторонам постанову про закінчення виконавчого провадження, в якій припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення та не погоджується з відмовою державного виконавця Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задовольнити її заяву про зняття цього арешту.

При цьому посилання позивача в позовній заяві на статтю 41 Конституції України, статті 316, 319, 321, 368, 391 ЦК України щодо захисту права власності є безпідставними, оскільки за змістом поданої позовної заяви між сторонами немає спору про право власності (користування) на майно, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється, тобто арешт майна не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби.

Таким чином, враховуючи те, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, вона не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законодавством України у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником дій державного виконавця.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідні висновки викладено у Постанові Верховного Суду № 544/394/18 від 22.04.2020.

Отже, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що оскільки виконанню підлягало рішення іншого органу (не суду), оскарження дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби повинно здійснюватися в порядку адміністративного судочинства.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись статями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Березанського районного суду Миколаївської області від 21 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: Т.Б.Кушнірова

І.В.Лівінський

---------------------------------

Повну постанову складено 27 жовтня 2020 року