Провадження № 2/161/3089/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2020 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді Філюк Т.М.

за участю секретаря судового засідання Денисюка І.В.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації,-

В С Т А Н О В И В :

29 липня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є власником житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаному помешканні зареєстрований відповідач, однак він з травня 2019 року там не проживає. Наведене підтверджується довідкою Луцького РВП ЛВП ГУНП у Волинській області про результати розгляду звернення ОСОБА_3 від 14 липня 2020 року, в якій, зокрема, вказано, що ОСОБА_2 понад 1 рік не проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Продовження збереження реєстрації місця проживання відповідача в його помешканні порушує його права, як власника житла, оскільки він змушений сплачувати надмірну вартість комунальних послуг. На думку позивача, відповідач втратив право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , адже не проживає за там понад 1 рік без поважних причин.

На підставі вищенаведеного позивач просить визнати ОСОБА_2 , 1986 року народження, таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , а також зобов`язати Луцький районний сектор ДМС зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 16 вересня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, які зазначені в позовній заяві. Додатково суду пояснив, що відповідач залишив помешкання за адресою: АДРЕСА_1 , не з власної ініціативи, а на його вимогу, внаслідок конфліктної ситуації, що виникла між ними. Підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом зазначає ту обставину, що відповідач наразі йому не допомагає по господарству та оплаті комунальних послуг.

Відповідач ОСОБА_2 позов заперечив, суду пояснив, що не хоче втратити місце реєстрації, оскільки він та його дружина наразі перебувають в черзі на отримання житла, як військовослужбовці. Позивач ОСОБА_1 , який є батьком його дружини, вигнав його з дружиною з будинку, у зв`язку з чим вони змушені були забрати речі та винайняти житло. Також зазначив, що аргументи позивача про сплату надмірних комунальних послуг є неправдивими, адже позивач користувався пільгами, які були призначені саме йому, як військовослужбовцю, учаснику АТО.

Заслухавши вступне слово позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають з таких підстав.

Суд встановив, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Наведене підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.5).

За відомостями підрозділу УДМС України у Волинській області ОСОБА_2 значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14).

Відповідно до довідки Луцького РВП ЛВП ГУНП у Волинській області №1193 від 15 липня 2020 року за наслідками проведено перевірки шляхом опитування сусідів підтвердився той факт, що ОСОБА_2 фактично не проживає за адресою: АДРЕСА_1 з травня 2019 року (а.с. 7).

Крім того, в матеріалах справи наявна довідка Городищенської сільської ради Луцького району Волинської області від 09 липня 2020 року про те, що ОСОБА_2 дійсно зареєстрований, але не проживає в АДРЕСА_1 (а.с.8).

За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною першою статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно із частиною третьою статті 319 Цивільного кодексу України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Підстави втрати членом сім`ї власника житла права користування цим житлом передбачені частиною другою статті 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов: відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік та відсутність поважних причин непроживання за адресою такого жилого приміщення.

З пояснень сторін, наданих в судовому засіданні, суд установив, що відповідач залишив спірне житло не добровільно, а на вимогу позивача, що свідчить про наявність поважних причин непроживання відповідача за адресою місця реєстрації. Такі обставини зумовлюють відсутність встановлених законом підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за місцем реєстрації.

З врахуванням вищенаведених норм закону та, аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в позові слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 17, 77, 78, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 405 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; паспорт серії НОМЕР_1 );

Відповідач: ОСОБА_2 ( місце проживання: АДРЕСА_1 ; паспорт серії НОМЕР_2 ).

Дата складення повного тексту рішення 28 жовтня 2020 року.

Суддя

Луцького міськрайонного суду Т.М.Філюк