Номер провадження: 22-ц/813/3119/20
Номер справи місцевого суду: 523/6954/15-ц
Головуючий у першій інстанції Дяченко В. Г.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2020 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Дяченко В.Г. 29 серпня 2019 року у м. Одеса, -

встановила:

У травні 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (т. 1 а.с. 1-4).

В обґрунтування позову ПАТ «УкрСиббанк» посилалося на те, що 21 травня 2008 року між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» (з 21 грудня 2009 року - ПАТ«УкрСиббанк») було укладено договір надання споживчого кредиту №00, відповідно до якого Банк передав ОСОБА_2 73 500,00 доларів США в строк до 21 травня 2029 року, проценти за користування кредитом визначено у 12,8 % річних.

Для забезпечення виконання зобов`язань, було укладено договір поруки №205525 від 21 травня 2008 року між Банком та ОСОБА_3 , та договір поруки №205523 від 21 травня 2008 року між Банком та ОСОБА_1 .

Через порушення умов погашення кредиту, станом на 20 квітня 2015 року утворилась заборгованість ОСОБА_2 перед Банком в розмірі 74 833,55 доларів США та 29 749,63 гривень - пеня за несвочасне погашення заборгованості, з яких: 67 039, 84 доларів США - кредитна заборгованість; 7 793,71 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4 821, 35 гривень - пеня за прострочення сплати кредиту; 24 928,28 гривень - пеня за прострочення сплати процентів.

Представник позивача просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість та сплачений судовий збір.

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ПАТ «УкрСиббанк» (треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) про визнання поруки припиненою (т. 1 а.с. 108-110).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2015 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_1 до сумісного розгляду з первісним позовом (т. 1 а.с. 113).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2019 року зустрічний позов ОСОБА_1 було залишено без розгляду (т. 2 а.с. 127-128).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2019 року позов ПАТ «УкрСиббанк» було задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ «УкрСиббанк» суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом №0 від 21 травня 2008 року в розмірі 74 833,55 доларів США та 29 749,63 гривень - пеню за несвочасне погашення заборгованості, з яких: 67 039,84 доларів доларів США - кредитна заборгованість; 7 793,71 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4 821, 35 гривень - пеня за прострочення сплати кредиту; 24 928,28 гривень - пеня за прострочення сплати процентів. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом №0 від 21 травня 2008 року в розмірі 74 833,55 доларів США та 29 749,63 гривень - пеню за несвочасне погашення заборгованості, з яких: 67 039, 84 доларів доларів США - кредитна заборгованість; 7 793,71 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4 821, 35 гривень - пеня за прострочення сплати кредиту; 24 928,28 гривень - пеня за прострочення сплати процентів. Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» судовий збір у розмірі 3 654,00 гривень (т. 2 а.с.133-135 ).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, її зустрічний позов про визнання поруки припиненою необгрунтовано був залишений без розгляду, та судом не враховано при ухваленні оскаржуваного рішення обставини, зазначені у ньому (т.2 а.с. 140-141).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 травня 2008 року між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» (з 21 грудня 2009 року - ПАТ«УкрСиббанк») було укладено договір надання споживчого кредиту №00, відповідно до якого Банк передав ОСОБА_2 73 500,00 доларів США в строк до 21 травня 2029 року, проценти за користування кредитом визначено у 12,8 % річних.

Для забезпечення виконання зобов`язань було укладено договір поруки №205525 від 21 травня 2008 року між Банком та ОСОБА_3 та договір поруки №205523 від 21 травня 2008 року між Банком та ОСОБА_1 .

З розрахунку заборгованості встановлено обставину виникнення 23 червня 2014 року у кредитора права вимоги до боржника через неналежне виконання зобов`язання.

Через порушення умов погашення кредиту, станом на 20 квітня 2015 року утворилась заборгованість ОСОБА_2 перед Банком в розмірі 74 833,55 доларів США та 29 749, 63 гривень - пеня за несвочасне погашення заборгованості, з яких:

- 67 039, 84 доларів доларів США - кредитна заборгованість;

- 7 793,71 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 4 821, 35 гривень - пеня за прострочення сплати кредиту;

- 24 928,28 гривень - пеня за прострочення сплати процентів.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із положеннями статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Отже, суд, виходячи з того, що відповідач ОСОБА_2 порушила умови кредитного договору, дійшов вірного висновку щодо обґрунтованості позову в частині наявності заборгованості у відповідача ОСОБА_2 .

Щодо солідарної відповідальності поручителів та боржника:

Відповідно до статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого, у разі укладення між ними кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов`язання між ними не виникає солідарної відповідальності між собою.

За таких обставин кредитор, керуючись статтею 543 ЦК України, має право на свій розсуд пред`явити вимогу до боржника й кожного з поручителів разом чи окремо, в повному обсязі чи частково, але поручитель, що виконав зобов`язання, не вправі пред`явити вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості підлягають частковому задоволенню, а саме, стягнення заборгованості у солідарному порядку підлягає з боржника та кожного з поручителів окремо.

Колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що позов про визнання поруки припиненою необгрунтовано був залишений без розгляду, та судом не враховано при ухваленні оскаржуваного рішення обставини, зазначені у ньому.

Апеляційний суд критично відноситься до вказаних доводів, оскільки відповідно до положень статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, припинення договору, з якого виникає забезпечене іпотекою зобов`язання, зіставляють із підставами для припинення права іпотеки. Однак, при цьому слід враховувати, що відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Будь-які охоронні зобов`язання, які випливають з основного зобов`язання, не повинні припиняти дію зобов`язань, які забезпечують основне зобов`язання, яке залишилось невиконаним.

Як вбачається із наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості, не спростованого апелянтом, останній платіж за договором кредиту було здійснено позичальником 23 червня 2014 року.

Положеннями ч.4 ст. 559 ЦК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що датою перебігу шестимісячного строку на пред`явлення вимог до поручителя є не дата виникнення прострочення, а день настання строку виконання основного зобов`язання. Такий строк настає щодо всієї суми з дати настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі, або з дати зміни строку на повернення кредиту шляхом пред`явлення відповідної вимоги.

Строк виконання основного зобов`язання, згідно умов Кредитного договору, наступає 21 травня 2029 року. Вимога про дострокове повернення кредиту на адресу апелянта була направлена 24 грудня 2014 року.

Враховуючи, що за умовами Кредитного договору зміна строку повернення кредиту відбувається на 41 календарний день з моменту направлення вимоги, то зміна строку могла відбутись лише з 03 лютого 2015 року (41 календарний день з моменту пред`явалення вимоги).

Таким чином, шестимісячний строк строк на пред`явлення вимог до поручителя спливає 03 серпня 2015 року.

Колегією суддів встановлено, що Банк звернувся до суду із позовом 24 квітня 2015 року, тобто, у межах строку пред`явлення вимог до поручителя за Кредитним договором.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2019 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 27 жовтня 2020 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе