справа № 570/3586/19
провадження № 2/570/225/2020
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

15 жовтня 2020 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.

з участю секретаря судового засідання Новоселецької М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області /м.Рівне, вул.C.Петлюри, 10/ цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс" про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину,

в с т а н о в и в:

покликаючись на непогашення відповідачем боргу за договором фінансового лізингу представник позивача адвокат Чирва В.Г. у поданій 25 липня 2019 року до суду позовній заяві просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 485 049 грн. 65 коп. та сплачений судовий збір у розмірі 7 275 грн. 74 коп.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача адвокат Курило Р.М. вважає позовну заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, зважаючи на те, що договір фінансового лізингу №APVO18467 від 22 березня 2018 року є нікчемним, тобто таким, що не створив будь-яких правових наслідків, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю. Оскільки договір нотаріально не посвідчений, до вказаних правовідносин необхідно застосувавати ст.216 ЦК України.

29 жовтня 2019 року представник відповідача адвокат Курило Р.М. подав зустрічну позовну заяву про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Стверджує, що нікчемний договір є недійсним разом з усіма його умовами та не створює для сторін зобов`язань, що в ньому закріплені. Після уточнення позовних вимог просить стягнути з ТОВ «Автокредит Плюс» на користь ОСОБА_1 грошові кошти, що були сплачені на виконання вказаного нікчемного правочину у сумі 50 011,56 грн.

У поданій до суду заяві представник позивача просить справу слухати у їх відсутність, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Представник відповідача просить справу розглянути у відсутність сторони відповідача. Вимоги зустрічного позову підтримує, у первісному позові відмовити.

Зважаючи, що учасників справи відповідно до ст.ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи, їх явку не визнано обов`язковою, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторін, дійшов висновку про можливість розглянути справу у їх відсутність та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідач скористався правовою допомогою.

Встановлен, що 22 березня 2018 року ОСОБА_1 письмовою заявою надала згоду на приєднання до Публічного договору №APVO18467 про надання фінансового лізингу на умовах, визначених цим правочином, що розміщений на офіційному веб-сайті ТОВ «Автокредит Плюс» https://planetavto.ua/page/leasing.

Публічним договором про надання фінансового лізингу, що розміщений на офіційному веб-сайті ТОВ «Автокредит Плюс», затверджено порядок отримання послуг фінансового лізингу від ТОВ «Автокредит Плюс», відповідно до якого отримання послуг фінансового лізингу від ТОВ «Автокредит Плюс» є публічною пропозицією ТОВ «Автокредит Плюс» укласти договір фінансового лізингу. Договір фінансового лізингу укладається шляхом приєднання лізингоодержувача до публічного договору. Приєднання лізингоодержувача до публічного договору здійснюється через підписання ним «Заяви про приєднання до публічного договору». Вищевказаний публічний договір та «Заява про приєднання до публічного договору» становлять договір фінансового лізингу.

Після прийняття лізингодавцем позитивного рішення про надання фінансового лізингу, 22 березня 2018 року позивач здійснив оплату авансового внеску у розмірі 37 700, 00 грн.

Згідно додатку №1 до договору фінансового лізингу, який водночас є специфікацією та актом приймання-передачі, позивач 23 березня 2018 року отримав у лізинг від ТОВ «Автокредит Плюс» транспортний засіб "BMW", модель 740, 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю (у т.ч. з ПДВ) 37 700 грн, разом зі свідоцтвом про його реєстрацію, датчиком GPS, пульом сигналізації, сервісною книжкою та ключем.

Додатком №2 до договору фінансового лізингу врегульований графік оплати та його складові, а саме: відшкодування вартості предмета лізингу, відсотки за користування предметом лізингу, комісія за проведення щомісячного моніторингу предмета лізингу, платіж за страхування предмету лізингу.

Відповідно до п.14.1.1 Заяви про приєднання - предмет лізингу та його вартість: автомобіль згідно специфікації, викладеної в додатку №1.

Згідно з п.14.1.2 Заяви про приєднання - строк лізингу: 60 місяців з моменту підписання графіку лізингових платежів.

Відповідно до п.14.3 Заяви про приєднання щомісяця в період сплати лізингоодержувач сплачує щомісячний платіж в розмірі 10 690,00 грн. та відшкодовує лізингодавцю всі витрати лізингодавця, що пов`язані з виконання договору, та які виникли у лізингодавця протягом місяця, який передує поточному місяцю.

Згідно з п.9.2 Договору у випадку порушення лізингоодержувачем зобов`язань, передбачених статтями 6.2.1, 6.2.2 та 6.2.4 Договору, щодо сплати відсотків за користування предметом лізингу, комісії за проведення щомісячного моніторингу предмета лізингу, комісії за надання предмету лізингу та відшкодувань вартості предмету лізингу, у тому числі зобов`язань, передбачених статтею 9.10 лізингоодержувач сплачує пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 (однієї) гривні за кожен день прострочки.

Відповідно до п.9.3 Договору у випадку порушення лізингоодержувачем зобов`язань, передбачених статтею 6.2.3 цього Договору, лізингоодержувач сплачує пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 (однієї) гривні за кожен день прострочки; 9.4 - у разі порушення лізингоодержувачем будь-якого із зобов`язань, передбачених у статтях 6.2.6 - 6.2.8, Договору, він сплачує лізингодавцю штраф у розмірі 100% від загальної вартості рредмета лізингу (у т.ч. ПДВ), зазначеної в Специфікації.

Відповідно до п.9.5 Договору у випадку порушення лізингоодержувачем будь-якого із зобов`язань, передбачених у статтях 6.2.14-6.2.16 Договору, він сплачує на користь лізингодавця штраф у розмірі 25 % від загальної вартості предмета лізингу (у т.ч. ПДВ), передбаченої в специфікації.

Згідно з п.9.6 Договору при порушенні лізингоодержувачем будь-якого грошового зобов`язання за договором понад 30 календарних днів, лізингодавець має право нарахувати, а лізингоодержувач зобов`язується сплатити лізингодавцю штраф у розмірі 250 (двісті п`ятдесят) гривень плюс 5% від суми невиконаного зобов`язання (у т.ч. ПДВ).

Відповідно до п.9.11,9.12 Договору нарахування неустойки за цим Договором здійснюється протягом 3 (трьох) років з дня, коли відповідне зобов`язання повинно бути виконане відповідною стороною. Сторони встановлюють строки позовної давності за вимогами про стягнення винагород та платежів по відшкодуванню витрат лізингодавця, пов`язаних з виконанням цього договору тривалістю у 5 (п`ять) років.

Позивач виконав взяті на себе зобов`язання та відповідно до акту прийому-передачі від 23 березня 2018 року передав лізингоодержувачу, а лізингоодержувач зі свого боку прийняв об`єкт лізингу, а саме: транспортний засіб "BMW", модель 740, 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Однак, на думку позивача, відповідач порушила умови договору та допустила заборгованість за вказаним договором лізингу, яка станом на 06 червня 2019 року становить 485 049,65 грн., а саме: заборгованості по відшкодуванню вартості предмету лізингу - 307 006 грн. 17 коп., простроченої заборгованості по вартості предмету лізінгу - 43 881 грн. 97 коп., заборгованості за нарахованими відсотками - 2 056 грн. 20 коп., заборгованості за простроченими відсотками - 72 930 грн. 13 коп., заборгованості за простроченою комісією - 21 892 грн. 76 коп. та заборгованості за нарахованою пенею -37 282 грн. 42 коп.

Власником вказаного автомобіля є ТОВ «Автокредит Плюс» згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 .

З розрахунку заборгованості по договору фінансового лізингу, наданого ТОВ «Автокредит Плюс» вбачається, що ОСОБА_1 22 березня 2018 року на рахунок ТОВ «Автокредит Плюс» внесено авансовий платіж на автомобіль у розмірі 37 700 грн. та ще один платіж 25 квітня 2018 року у розмірі 12 311,56 грн., що становить загальну суму внесених коштів 50 011,56 грн.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Ст.806 ЦК України передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду)з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Відповідно до ст.ст.1,2 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннямиЦивільного кодексу Українипро лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Відповідно до ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.

За загальним правилом, передбаченим ч.1 ст.799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі.

Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з ч.2 ст.799 ЦК України договір підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно зі ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, й визнання такого договору недійсним судом не вимагається.

За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм можна дійти таких висновків.

Згідно зі ст.628 ЦК України до відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Договір фінансового лізингу є змішаним договором, який поєднує в собі елементи договорів оренди та купівлі-продажу, а передбачені договором лізингові платежі включають як плату за надання майна у користування, так і частину покупної плати за надання майна у власність лізингоодержувачу по закінченню дії договору. На правовідносини, що склалися між сторонами щодо одержання позивачем, як лізингодавцем, лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність відповідачу, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

В частині положень щодо надання об`єкту лізингу у користування, на правовідносини, зокрема щодо оплати за це, поширює свою дію параграф 5 «Найм (оренда) транспортного засобу» глави 58 «Найм (оренда)» ЦК України, що узгоджується з положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг».

Системне тлумачення вищезазначених правових норм приводить до висновку, що для договору найму та для договору лізингу передбачена однакова загальна норма про те, що такі договори повинні бути укладені у письмовій формі.

Проте, окремою спеціальною нормою передбачено, що договір найму транспортного засобу, який укладається за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню і в силу приписів ст.806 ЦК України ці спеціальні вимоги повинні застосовуватись до договорів фінансового лізингу, які укладаються з фізичною особою відносно лізингу транспортного засобу.

Судом встановлено, що публічний договір №APVO18467 про надання фінансового лізингу, укладений 22 березня 2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Автокредит Плюс» шляхом підписання «Заяви про приєднання до Публічного договору №APVO18467», не було нотаріально посвідчено, а тому вказаний договір є нікчемним в силу вимог ст.220 ЦК України.

Згідно з п.п.7, 10 Постанови пленуму ВСУ N 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (ч.1 ст.216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Статтею 216 ЦК України передбачені правові наслідки недійсності договору. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно вимог ч.5 ст.216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Отже, у разі застосування реституції за нікчемним договором лізингу, лізингодавець зобов`язаний повернути лізингоодержувачу сплачені ним платежі на виконання умов договору. Лізингоодержувач, у свою чергу, зобов`язаний повернути лізингодавцю майно, а саме об`єкт лізингу, яким він користувався.

Враховуючи те, що договір фінансового лізингу у зв`язку з непосвідченням його у нотаріальному порядку є нікчемним та не породив юридичних наслідків, то належить повернути сторони у становище, яке існувало до укладення відповідного договору, тобто застосувати двосторонню реституцію.

Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» повинно повернути ОСОБА_1 суму грошових коштів, сплачену останньою у розмірі 50 011 грн. 56 коп., а ОСОБА_1 повинна повернути автомобіль "BMW", модель 740, 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Оскільки позовна вимога ОСОБА_1 про стягнення з відповідача коштів сплачених ним за договором фінансового лізингу є наслідком недійсності нікчемного правочину, суд приходить висновку про задоволення зустрічних позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд керується положеннями ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з відмовою у первісному позові судові витрати залишаються на стороні, яка їх понесла.

Також суд не стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору, оскільки така вимога позивачем за зустрічним позовом не заявлялася.

З огляду на викладене, керуючись ст.10, 11, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

відмовити у задоволенні цивільного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс" про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину задоволити.

Застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину договору фінансового лізингу №APVO18467 від 22 березня 2018 року шляхом стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс" на користь ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 50 011 грн. 56 коп.

Зобов`язати ОСОБА_2 повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» транспортний засіб марки BMW, модель 740, 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Рішення може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності новою редакцією Кодексу.

Учасник справи, якому рішення не вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного текста рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс", місцезнаходження: 49094, м.Дніпро, пр-т Праці, 2Т, .

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя Кушнір Н.В.