Справа № 161/88/19
Провадження № 2/161/1167/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Олексюка А.В.,

при секретарі Самсонюк Ю.Л.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

третіх осіб, які не заявляють самостійних

вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку у дистанційному режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: ОСОБА_6 , нотаріуси Пастухова Наталія Володимирівна, ОСОБА_7 про усунення від права на спадкування та визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: державний нотаріус Першої Луцької державної нотаріальної контори Пастухова Н.В. про усунення від права на спадкування та визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його двоюрідна сестра ОСОБА_8 .

Після смерті останньої відкрилась спадщина на належне їй майно: квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_3 є сином спадкодавця ОСОБА_8 та згідно ст. 1216 ЦК України являється спадкоємцем першої черги.

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.08.2018 року та ухвалою Волинського апеляційного суду від 18.12.2018 року ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, згідно якого останній спричинив своїй матері тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до її смерті.

Вказує, що 17.05.2018 року ОСОБА_3 було подано заяву про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_8 до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Кухлевської М.В., у зв`язку з чим була заведена спадкова справа за № 62433254.

Крім того, позивач, як спадкоємець п`ятої черги за законом, 04.10.2018 року звернувся до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Кухлевської М.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 та усунення ОСОБА_3 від спадкування в порядку ст. 1224 ЦК України.

19.12.2018 року, після набрання вироком суду відносно ОСОБА_3 законної сили, він звернувся до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Кухлевської М.В. з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину. Однак в процесі реєстрації спадкових прав, він дізнався про існування іншої заведеної спадкової справи від 25.10.2018 року за №632022722 після смерті ОСОБА_8 у державного нотаріуса Першої Луцької державної нотаріальної контори Пастухової Н.В. та видачу нею свідоцтв про право на спадщину за законом на вищевказане нерухоме майно ОСОБА_3 від 09.11.2018 року, серія та номер 4-1481 та від 26.11.2018 року серія та номер 4-1571.

Таким чином, державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори Пастуховою Н.В. було порушено норми встановлені п. 3 ст. 231 Інструкції про вчинення нотаріальних дій, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5, у відповідності до якого, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи. У разі підтвердження цього факту нотаріус відмовляє у прийнятті заяви (іншого документа), рекомендуючи заявнику подати її за місцем цієї справи, а в разі потреби вимагає цю справу для подальшого провадження.

Зважаючи на вищенаведене, вважає, що неправомірними діями ОСОБА_3 та державного нотаріуса Пастухової Н.В. порушено його право на спадкування за законом, як спадкоємця п`ятої черги.

Просить суд, з врахуванням уточнених позовних вимог, усунути ОСОБА_3 від права спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.11.2018 року, посвідчене державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори Пастуховою Н.В., серія та номер 4-1571, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, на квартиру АДРЕСА_1 , та від 09.11.2018 року, посвідчене державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори Пастуховою Н.В., серія та номер 4-1481, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, на квартиру АДРЕСА_2 .

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.03.2019 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Кухлевську М.В. та ОСОБА_6 .

В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали, з підстав викладених в позовній заяві. Просили суд позов задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, надали суду пояснення аналогічні, викладеним у відзиві на позовну заяву. Вважають позовні вимоги безпідставними, у зв`язку з чим просили у задоволенні позову відмовити.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача державний нотаріус Першої Луцької державної нотаріальної контори Пастухової Н.В. та ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позову.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Кухлевська М.В. в судове засідання не з`явилась, проте належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи.

Суд вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Кухлевської М.В. за наявними матеріалами справи.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, третіх осіб, свідка ОСОБА_9 , оцінивши та дослідивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_8 на праві особистої приватної власності належало наступне майно: квартира АДРЕСА_1 та квартира АДРЕСА_2 (а.с. 6-10 том 1).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 19.04.2019 року ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 15 том 1).

Після смерті останньої відкрилась спадщина на вищевказане спадкове майно.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою приведеної статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. При цьому, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом, чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадкування за законом здійснюється у разі: 1) відсутності заповіту; 2) повного або часткового визнання заповіту недійсним; 3) неприйняття спадщини спадкоємцем за заповітом чи відмови від неї; 4) усунення спадкоємця за заповітом від права на спадкування; 5) охоплення заповітом лише частини спадщини.

У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (частина перша статті 1267 ЦК України).

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідач ОСОБА_3 є сином спадкодавця ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 03.08.1984 року (а.с. 149 том 1) та згідно ст. 1216 ЦК України являється спадкоємцем першої черги.

17.05.2018 року ОСОБА_3 подав заяву про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_8 до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Кухлевської М.В., у зв`язку з чим була заведена спадкова справа, зареєстрована за № 62433254 (а.с. 141-164 том 1).

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.08.2018 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років (а.с. 160, 161).

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 18.12.2018 року вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.08.2018 року щодо ОСОБА_3 змінено, виключено із вступної частини вироку посилання про наявність у ОСОБА_3 судимості за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 119, ст. 70 КК України відповідно до вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.07.2012 року та мотивувуальної частини вироку - посилання на наявність обставини, що обтяжує покарання ОСОБА_3 - рецидив злочинів (а.с. 162-164).

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач посилається на те, що відповідач ОСОБА_3 своїми умисними діями позбавив життя свою матір ОСОБА_8 , вироком суду його було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а тому згідно частини першої статті 1224 ЦК України він повинен бути усунений від права на спадкування та підставу для одержання наступною чергою спадкоємців права на спадкування.

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 являється двоюрідним братом спадкодавця ОСОБА_8 тазгідно ст. 1265 ЦК України являється спадкоємцем п`ятої черги (а.с. 24-29 том 1).

08.10.2018 року ОСОБА_1 , як спадкоємець п`ятої черги за законом, звернувся до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Кухлевської М.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 , що підтверджується матеріалами спадкової справи № 12/2018 (а.с. 152 том 1).

Крім того, 24.10.2018 року ОСОБА_3 звернувся в Першу Луцьку державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_8 , яка зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_3 за № 1251, у зв`язку з чим була заведена спадкова справа за № 485/2018 (а.с. 167-207 том 1).

Частиною 1 ст. 1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

При цьому, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися, зокрема, до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців (ст. 1297 ЦК України).

В подальшому, 09.11.2018 року, від імені відповідача ОСОБА_3 , на підставі нотаріально посвідченої довіреності ОСОБА_6 звернувся Першу Луцьку державну нотаріальну контору із заявою про видачу на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері (а.с. 189 том. 1).

Питання видачі свідоцтва про право на спадщину регулюються Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5.

За змістом ч. 1 ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Так, виходячи з положень підпункту 1.2. пункту 1, підпунктів 2.2, 2.4 пункту 2 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Право на спадкування здійснюється спадкоємцями шляхом прийняття спадщини або її неприйняття. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. У разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом нотаріус відмовляє заявнику у прийнятті заяви (іншого документа) та роз`яснює право її подачі за місцезнаходженням цієї справи, а у разі потреби (неправильно визначено місце відкриття спадщини) витребовує цю справу для подальшого провадження.

Як встановлено судом, державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори Пастуховою Н.В. 25.10.2018 року було проведено перевірку в Спадковому реєстрі про наявність зареєстрованих спадкових справ та заповітів та що підтверджується Інформаційними довідками з Спадкового реєстру № 53806131 та 53806148. У зв`язку з відсутністю будь-яких відомостей про заведену спадкову справу після смерті ОСОБА_8 цього ж дня державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори Пастуховою Н.В. було заведено спадкову справу № 485/2018, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі 53806399 від 25.10.2018 року.

Відповідно до підпункту 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ вищевказаного Порядку видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

За положеннями пункту 3 глави 7 розділу І Порядку документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. У разі коли державну реєстрацію права власності на нерухоме майно відповідно до закону проведено без видачі документа, що посвідчує таке право, нотаріальна дія щодо такого майна вчиняється на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього. Така інформація долучається до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса.

У зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори Пастуховою Н.В. було зроблено відповідні запити, зокрема, щодо видачі дублікатів правовстановлюючих документів та щодо зареєстрованого права власності на спадкове майно (а.с. 182, 185 том 1).

Після отримання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на належне йому майно, державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори Пастуховою Н.В. ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 09.11.2018 року, серія та номер 4-1481, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, на квартиру АДРЕСА_2 , та свідоцтво про право на спадщину за законом від 26.11.2018 року, серія та номер 4-1571, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 196, 206 том 1).

19.12.2018 року позивач ОСОБА_1 , також, звернувся до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Кухлевської М.В. з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_8 та усунення від спадкування ОСОБА_3 .

Однак, в процесі реєстрації спадкових прав приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кухлевською М.В. позивача повідомлено про існування іншої заведеної спадкової справи від 25.10.2018 року за №632022722 після смерті ОСОБА_8 у державного нотаріуса Першої Луцької державної нотаріальної контори Пастухової Н.В. та видачу свідоцтв про право на спадщину за законом на вищевказане нерухоме майно спадкодавця - ОСОБА_3 .

Згідно з ч.1 ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Як роз`яснив пленум ВСУ у п.27 постанови Пленуму №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав,установлених законом. Іншими підставами можуть бути б визнання заповіту недійсним,визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб.

Як встановлено судом, при заведенні спадкової справи за заявою ОСОБА_3 державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори Пастуховою Н.В. було проведено перевірку в Спадковому реєстрі про наявність зареєстрованих спадкових справ та заповітів, якою встановлено відсутність будь-яких відомостей про заведену спадкову справу після смерті ОСОБА_8 , тому підстав для відмови відповідачу у прийнятті заяви про прийняття спадщини відповідно п. 2.4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України у останньої не було.

Тому, безпідставними є доводи позивача про порушення нотаріусом Пастуховою Н.В. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при реєстрації спадкової справи за заявою ОСОБА_3 та видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом.

Згідно частини першої статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя. Положення абзацу першого цієї частини не застосовується до особи, яка вчинила такий замах, якщо спадкодавець, знаючи про це, все ж призначив її своїм спадкоємцем за заповітом.

Оскільки діяння, зазначені у частині першій статті 1224 ЦК України є кримінально караними, то вони повинні бути підтверджені обвинувальним вироком суду або постановою про закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, які є самостійною та достатньою підставою для усунення від права на спадкування.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно пункту 4 Правових позицій Пленуму Верховного Суду України щодо розгляду судами окремих категорій цивільних справ (Бюлетень законодавства і юридичної практики України. - 1998. - N 8. - С. 189 - 193) «підставою усунення від спадщини є умисне позбавлення життя, а не наявність певного складу злочину, що призвів до цього. Тому ця норма застосовується у випадках як вчинення умисного вбивства, так і умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок яких сталася смерть. Факт вчинення зазначених дій встановлюється в порядку, визначеному кримінально-процесуальним законодавством».

З викладеного випливає, що для усунення спадкоємця від права на спадкування має бути прийнятий судом обвинувальний вирок, що вступив у законну силу, яким встановлений конкретний склад злочину, що його вчинив потенційний спадкоємець, і за умови, що в цьому вироку буде зазначена така форма вини злочинця, як умисел.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 КК та положення пунктів 4, 22 постанови Пленуму ВС від 07.02.2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочин проти життя та здоров`я особи» замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльність), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі (постанова ВСУ від 18.06.2015 року у справі № 5-24к15).

Об`єктом злочину за ст. 121 КК України є здоров`я особи.

Об`єктивну сторону злочину за ст. 121 КК України утворюють: 1) діяння (дія або бездіяльність); 2) наслідки у вигляді тяжкого тілесного ушкодження; 3) причинний зв`язок між зазначеними діяннями і наслідками.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим або непрямим умислом.

Одним із кваліфікаційних видів умисного тяжкого тілесного ушкодження є спричинення ним смерті потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК України).

Ставлення винного до смерті потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК України) є необережним.

Висновок про те, що в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її (смерті) настання характеризується необережністю (ст. 25 КК країни) висловлений в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» (пункт 22).

Отже, за ч. 2 ст. 121 КК України замах на життя потерпілого не здійснюється (в іншому випадку дії винного були б кваліфіковані за ч. 2 або 3 ст. 15 і ст. 115 України (при закінченому або незакінченому замаху на умисне вбивство) або за ст. 115 КК України (при закінченому злочині умисне вбивство).

Таким чином, оцінивши докази сторони позивача з точки зору їх належності, достовірності, допустимості, взаємного зв`язку між собою, причинно - наслідковим зв`язкам, приходить до висновку, що стороною позивача не наведено в повному обсязі належних та допустимих, достатніх, достовірних доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, що слугує підставою для відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 25, 30, 182, 328, 346, 391, 392, 1220, 1218, 1224, 1261, 1268 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: ОСОБА_6 , нотаріусів Пастухова Наталія Володимирівна, ОСОБА_7 про усунення від права на спадкування та визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя

Луцького міськрайонного суду А.В.Олексюк