Ухвала

27 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 426/21505/17

провадження № 61-15174ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Луганського апеляційного суду від 20 серпня 2020 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Сорокинський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Сорокинський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 20 204,93 грн.

Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 05 березня 2020 року в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», відмовлено.

Постановою Луганського апеляційного суду від 20 серпня 2020 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задоволено частково.

Рішення Сватівського районного суду Луганської області від 05 березня 2020 року скасовано і ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», заборгованість за кредитним договором у сумі 13 904,86 грн, з яких: борг за кредитом - 6 857,22 грн, проценти за користування кредитом за період з 27 листопада 2014 року до 02 липня 2015 року - 1 774,34 грн, інфляційні втрати за прострочення боргу за період з грудня 2014 року до вересня 2017 року - 3 648,46 грн, інфляційні втрати на проценти за користування кредитом за період з грудня 2014 року до вересня 2017 року - 941,47 грн, три проценти річних за прострочення боргу за кредитом за період з 02 грудня 2014 року до 05 листопада 2017 року - 543,04 грн, три проценти річних на проценти за користування кредитом за період з 02 грудня 2014 року до 05 листопада 2017 року - 140,33 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», заборгованість за кредитним договором у сумі 13 904,86 грн, з яких: борг за кредитом - 6 857,22 грн, проценти за користування кредитом за період з 27 листопада 2014 року до 02 липня 2015 року - 1 774,34 грн, інфляційні втрати за прострочення боргу за період з грудня 2014 року до вересня 2017 року - 3 648,46 грн, інфляційні втрати на проценти за користування кредитом за період з грудня 2014 року до вересня 2017 року - 941,47 грн, три проценти річних за прострочення боргу за кредитом за період з 02 грудня 2014 року до 05 листопада 2017 року - 543,04 грн, три проценти річних на проценти за користування кредитом за період з 02 грудня 2014 року до 05 листопада 2017 року - 140,33 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

16 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Луганського апеляційного суду від 20 серпня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення в частині стягнення заборгованості з поручителів та залишити в силі рішення Сватівського районного суду Луганської області від 05 березня 2020 року в зазначеній частині.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

За правилом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2020 року - 2 102,00 грн.

Ціна позову у цій справі становить 20 204,93 грн, що станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102*100=210 200).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

У касаційній скарзі зазначено, що ця справа має виняткове значення для заявника, який є пенсіонером, а пенсія є єдиним доходом для його родини.

За змістом підпункту в пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню, якщо справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Посилаючись на наявність зазначеної обставини, ОСОБА_1 разом з тим, не додав до касаційної скарги доказів, які б її підтверджували, а сама по собі вказівка про це в касаційній скарзі не свідчить про те, що є підстави для розгляду справи в суді касаційної інстанції.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, узгоджуються із положеннями Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного, оскільки оскаржувана заявником постанова Луганського апеляційного суду від 20 серпня 2020 року ухвалена в малозначній справі, вона не підлягає касаційному оскарженню і у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Разом з тим, не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Луганського апеляційного суду від 20 серпня 2020 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Сорокинський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, про стягнення заборгованості.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець