Справа № 587/1642/20
РІШЕННЯ
26 жовтня 2020 року Сумський районний суд Сумської області у складі:
головуючої судді Черних О. М.,
з участю секретаря судового засідання Макошенець С.І.,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Біловодської сільської ради Сумського району (с. Біловоди, вул. Центральна, 22, Сумського району, Сумської області) про визнання в порядку спадкування права власності на земельну частку (пай) та земельні ділянки, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до Біловодської сільської ради Сумського району, в якому просить визнати за ним право власності на земельну частку (пай) розміром 7,00 в умовних кадастрових гектарах, відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0051125, виданого на ім`я батька ОСОБА_2 , що знаходилась у колективній власності КСП ім. Куйбишева після смерті батька ОСОБА_2 . Також просить визнати право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,54 га на території Біловодської сільської ради Сумського району після смерті матері ОСОБА_3 та на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,56 га на території Біловодської сільської ради Сумського району після смерті брата ОСОБА_4 . Свою заяву мотивує тим, що перешкодою для оформлення права власності в порядку за законом після смерті батька, матері та брата є відсутність сертифікату на право власності на земельну частку (пай) а також помилка в кадастрових номерах, на що вказала державний нотаріус Сумської районної державної нотаріальної контори в своїй постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 24 червня 2019 року.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явились про час і місце розгляду повідомлені належним чином. Представник позивача надав суду заяву, в якій просила справу слухати у їх відсутність, просила позов задовольнити в повному обсязі.
Представник Біловодської сільської ради Сумського району Сумської області надіслав суду заяву в якій просив справу розглядати за відсутністю представника відповідача.
Суд, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько заявника ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 14).
Згідно інформації Міськрайонного управління у м. Сумах та Сумському районі та Головного управління Держгеокадастру в Сумській області на ім`я ОСОБА_2 зареєстровано Сертифікат серія СМ № 0051125 за № 58 від 22.06.1996 року, про що зроблено запис в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Сумською районною державною адміністрацією членам КСП ім. Куйбишева на підставі розпорядження голови Сумської райдержадміністрації № 190 від 04.06.1996 року, який переданий власнику. Розмір земельної частки (паю) складає 7,00 в умовних кадастрових гектарах (а.с. 17).
Після його смерті спадщину за заповітом прийняла його дружина ОСОБА_3 (а.с. 47-48).
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер брат позивача ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 15), після смерті якого відкрилась спадщина на належну йому земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,56 га на території Біловодської сільської ради Сумського району (а.с. 22-25). Спадщину після смерті ОСОБА_4 шляхом спільного проживання та розпорядження спадковим майновим фактично прийняла мати ОСОБА_3 , але юридично не встигла оформити право власності.
Згідно довідки Біловодської сільської ради Сумського району Сумської області № 254 від 16.06.2020 року встановлено, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , на день смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . На час смерті ОСОБА_3 була зареєстрована в житловому будинку разом з сином ОСОБА_1 (а.с. 57).
Відповідно до рішення Сумського районного суду Сумської області № 587/2558/19 від 07.02.2020 року були встановлені факти родинних відносин між позивачем та померлими, а також факти належності правовстановлюючих документів, а саме належності сертифікату на земельну частку (пай) батьку позивача, та державних актів на право приватної влансоті на землю матері та брату позивача (а.с. 11-13).
Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до статті 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Згідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», вбачається , що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю (пункт 17 розділу Х Перехідні положення ЗК).
Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року , вбачається, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акту про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року (561-12), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.
Згідно пункту «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.
Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України.
Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.
Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України.
На підставі абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (п. 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.
Відповідно до пункту 3.1. Листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (згідно із статтею 392 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч.ч.1,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч.ч.1,3 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Відповідно до ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Відповідно до положень ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.
Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.
Враховуючи те, що ОСОБА_3 за життя набула право на земельну частку (пай) та земельні ділянки, площами 0,54 га та 0,56 га на території Біловодської сільської ради Сумського району, Сумської області, тому наявні усі підстави для визнання права на земельну частку (пай) та права власності на земельні ділянки за позивачем ОСОБА_1 , який є спадкоємцем за законом після смерті останньої.
Керуючись ст. ст. 1216-1218, 1261, 1296 ЦК України та ст. ст. 89, 259, 263, 264, 265 ЦПК України суд, -
У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Біловодської сільської ради Сумського району (с. Біловоди, вул. Центральна, 22, Сумського району, Сумської області) про визнання в порядку спадкування права власності на земельну частку (пай) та земельні ділянки - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну частку (пай) розміром 7,00 в умовних кадастрових гектарах, відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0051125, виданого на підставі розпорядження голови Сумської районної державної адміністрації № 190 від 04.06.1996 року, яка перебувала у колективній власності КСП ім. Куйбишева, що розташована на території Біловодської сільської ради Сумського району в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Черних