233 № 225/4291/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2020 Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Мартишева Т. О. ,

за участю секретаря Кюсєвої Т.О.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

29 жовтня 2020 року до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області відповідно до ухвали судді Дзержинського міського суду Донецької області від 06 жовтня 2020 року для розгляду за підсудністю надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Провадження за даною позовною заявою не відкрите.

Також, згідно ухвали Дзержинського міського суду Донецької області від 06 жовтня 2020 року передано за підсудністю Костянтинівському міськрайонному суду Донецької області заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, у якій заявник просить забезпечити цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, шляхом вирішення питання про виникнення права користування у позивача-кредитора ОСОБА_1 стосовно нерухомого майна будівлі магазину, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_2 , починаючи з моменту проголошення ухвали суду.

Дана заява про забезпечення позову мотивована тим, що будівля магазину по АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_2 . При цьому, за умовами договору позики із забезпеченням від 04 жовтня 2018 року, укладеного між сторонами, у разі неповернення суми позики до позичальника переходить право користування та розпорядження вище переліченим нерухомим майно (п. 2.3). Початок виникнення права користування та розпорядження таким майном виникає з наступного дня після закінчення строку встановленого для повернення суми позики, відлік строків відбувається із урахуванням пунктів 1.5 та 1.6 цього договору. Право користування нерухомим майном відбувається безоплатно за весь період користування.

На час подання заяви позивачу стало відомо, що відповідач, який не працює, навмисно за останні 4-5 місяців знищує і розпродає будівельні матеріали, конструкції літнього майданчику магазину, та складові елементи магазину. За таких обставин є небезпідставні побоювання з приводу ускладнення повернення боргу, відповідач ОСОБА_2 також може розпочати продаж цього магазину на будівельні матеріали з метою отримання будь-яких коштів.

Також, заявником зазначено, що такий спосіб забезпечення позову зумовлено фактичною необхідністю підключення будівлі до систем енергопостачання, отримання електричного струму для встановлення аварійного освітлення, засобів відео нагляду та виконання поточних ремонтних робіт. Інші заходи забезпечення (арешт майна тощо) на думку заявника ніяким чином не призведуть до охорони та збереження нерухомого майна. Вважає, що така ухвала суду сприятиме захисту прав позивача-кредитора.

Розглянувши дану заяву про забезпечення позову, суд вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову», при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовних вимогам.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Співмірність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

В заяві про забезпечення позову заявник ОСОБА_1 просить забезпечити позов до відповідача шляхом вирішення питання про виникнення права користування у позивача-кредитора стосовно належного відповідачу нерухомого майна, посилаючись на умови укладеного між сторонами договору, проте, норми зазначених вище статтей ЦПК України не містять такого виду забезпечення.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосовування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Відповідно до ч.7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яносто днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 158 ЦПК України якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

При цьому, визнання права користування щодо об`єкту нерухомості за своєю природою не може бути тимчасовим, а також скасованим після прийняття остаточного рішення суду.

З матеріалів цивільної справи № 225/4291/20 вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу згідно договору позики у розмірі 170 000 грн., тобто предметом позову є вимога майного характеру. У зв`язку з наведеним суд вважає, що обраний позивачем вид забезпечення позову - вирішення питання про виникнення права користування у позивача-кредитора стосовно нерухомого майна будівлі магазину, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності відповідачу, у тому числі, з метою підключення будівлі до систем енергопостачання, отримання електричного струму для встановлення аварійного освітлення, засобів відео нагляду та виконання поточних ремонтних робіт, - не є співмірним із предметом позову про стягнення боргу та не є обґрунтованим.

Крім того, на час звернення позивача до суду із заявою про забезпечення позову не з`ясовано обсяг позовних вимог та думка відповідача по суті позову, тому неможливо пересвідчитись в тому, що між сторонами дійсно виник спір. Також, у даному випадку відсутні дані, які б свідчили про наявність реальної загрози невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Так, в заяві ОСОБА_1 зазначено, що він побоюється можливості ускладнення повернення боргу через ймовірність продажу відповідачем нерухомого майна, при цьому доказів на підтвердження таких доводів заявником суду не надано.

Між тим, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення вимог позивача (заявника).

Аналізуючи наведені процесуальні норми, обставини справи, вбачається, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі та не повинні призводити до фактичного вирішення справи по суті.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що визначений заявником спосіб забезпечення позову не відповідає позовним вимогам, тому дана заява ОСОБА_1 до задоволення не підлягає.

Приймаючи до уваги викладене та керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя :