Справа № 127/6582/16-ц
Провадження № 2/127/1322/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2020 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Короля О.П.,

секретаря Крижанівського В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , інтереси якого представляє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної і моральної шкоди в зв`язку з визнанням недійсним договору купівлі-продажу квартири,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , інтереси якого представляє ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної і моральної шкоди в зв`язку з визнанням недійсним договору купівлі-продажу квартири.

Позов мотивований тим, що 06.03.2008 року відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу позивач придбав у ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 , балансовою вартістю 56426 грн., за 222 200 гривень.

Право власності на квартиру зареєстровано у встановленому законом порядку.

На момент придбання квартири позивач був впевнений у тому, що жодних заборон чи обмежень на вказану квартиру немає, оскільки нотаріус запевнив його в тому, що проведеною перевіркою встановлено відсутність жодних обмежень на вказану квартиру.

Проте, в грудні 2014 року позивачу стало відомо, що ОСОБА_3 при приватизації вказаної квартири не вказав в поданих ним документах про те, що вказана квартира є службовою і не підлягає приватизації.

ОСОБА_3 , усвідомлюючи, що надана йому в користування службова квартира є державною власністю, знаючи встановлений порядок проживання в ній, навмисно, шляхом обману, 15.09.2005 року приватизував квартиру балансовою вартістю 56426 грн., а також 06.03.2008 року, зловживаючи довірою позивача, не повідомляючи, що квартира отримана незаконним шляхом, отримав від ОСОБА_1 222 200 гривень.

На даний час в результаті умисних протиправних шахрайських дій ОСОБА_3 позивач та його дружина ОСОБА_4 фактично залишились без житла, умисними діями відповідача позивачу заподіяна майнова шкода, що стало підставою його звернення до суду з позовом.

В судовому засіданні представник позивача подав заяву про збільшення позовних вимог, оскільки відповідно до висновку експерта №552 за результатами проведення оціночно-будівельної експертизи від 20.07.2020 року ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 складає 867825 грн., тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь у відшкодування завданої матеріальної шкоди 867825 грн.

Представник відповідача позов визнав частково у розмірі 222 200 грн. матеріальної шкоди. Згідно з його запереченнями в судовому засіданні відповідач готовий відшкодувати позивачу матеріальну шкоду у розмірі 222 200 грн., тобто реальну суму, яку він отримав від позивача за продаж йому квартири. Моральну шкоду у розмірі 150 000 грн. представник відповідача вважає не обгрунтованою, не доведеною та просив відмовити у задоволенні цієї позовної вимоги.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

06.03.2008 року відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу позивач придбав у ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 , балансовою вартістю 56426 гривень, за 222 200 гривень.

Право власності на квартиру зареєстровано у встановленому законом порядку.

На момент придбання квартири позивач був впевнений в тому, що жодних заборон чи обмежень на вказану квартиру не має, оскільки нотаріус запевнив його в тому, що проведеною перевіркою встановлено відсутність жодних обмежень на вказану квартиру.

Проте, в грудні 2014 року позивачу стало відомо, що ОСОБА_3 при приватизації вказаної квартири не вказав в поданих ним документах про те, що вказана квартира є службовою і не підлягає приватизації.

При розгляді Вінницьким міським судом Вінницької області цивільної справи за позовом заступника прокурора м. Вінниці в інтересах Вінницької міської ради до виконавчого комітету Вінницької міської ради за участю третіх осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , Управління Служби безпеки України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування п. 1.48 рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №2005 від 15.09.2005 року «Про приватизацію державного житлового фонду в м. Вінниці» щодо передачі у власність ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 та цивільної справи за позовом Управління Служби безпеки України у Вінницькій області до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного 06.03.2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 недійсним та виселення з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення позивачу стало відомо про таке.

Відповідно до пунктів 7 та 10 рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 12.08.2003 №1277 «Про заселення АДРЕСА_2 та часткові зміни в рішенні виконкому міської ради від 14.01.2003 р. № 21» на квартиру АДРЕСА_1 оформлено право державної власності за державою в особі Верховної ради України, а також дану квартиру визнано службовою і надано УСБУ у Вінницькій області.

24.07.2003 року капітан Соловій Р.С. подав начальнику УСБУ рапорт з проханням надати йому службове житло.

За клопотанням УСБУ виконавчий комітет Вінницької міської ради 15.08.2003 року видав ордер на службове жиле приміщення №0240 співробітнику УСБУ Соловію Р.С. на право заняття службового жилого приміщення жилою площею 15,2 кв.м за адресою: АДРЕСА_3 .

Наказом Служби безпеки України від 13.10.2004 №084 ОСОБА_3 зарахований в розпорядження до іншого військового формування.

Колишній співробітник УСБУ ОСОБА_3 , достовірно знаючи, що надане йому житло є службовим і йому не належить, а також усвідомлюючи особливості найму службового житла, умови проживання в ньому та поселення в займане приміщення інших осіб, 02.09.2005 року, подав до органу приватизації заяву з проханням оформити йому в приватну власність квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 24 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 № 56 (яке було чинне на момент приватизації квартири) орган приватизації перевірку на достовірність інформації вказану в заяві та документах не здійснював, оскільки відповідальність за достовірність та повноту інформації несе заявник.

Однак, в поданих на приватизацію квартири документах ОСОБА_3 не вказав, що квартира на момент приватизації мала статус службової, не повідомив про це орган приватизації, хоча зобов?язаний був це зробити.

Працівники виконавчого комітету Вінницької міської ради, не перевіривши надані ОСОБА_3 документи на приватизацію квартири на їх достовірність, не звіривши з відповідним журналом реєстрації службових квартир статус квартири, в порушення вимог частини 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», пунктом 1.48 Рішення від 15 вересня 2005 року №2005 «Про приватизацію державного житлового фонду м. Вінниці», оформили право приватної власності та безоплатно передали у власність вказану квартиру ОСОБА_3 .

На підставі вказаного рішення виконавчий комітет Вінницької міської ради видав свідоцтво на право власності на житло на службову квартиру.

Приховуючи, що надана йому квартира є державною власністю, ОСОБА_3 продав квартиру АДРЕСА_1 , балансовою вартістю 56426 гривень, позивачу за 222 200 гривень.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03.07.2013 року було скасовано Свідоцтво на право власності на житло квартиру по АДРЕСА_3 , видане виконкомом Вінницької міської ради 15.09.2005 р. на ім"я ОСОБА_3 (справа №127/8971/13-ц).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.03.2015 року визнано протиправним та скасовано п. 1.48 рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №2005 від 15.09.2005 року «Про приватизацію державного житлового фонду в м. Вінниці» щодо передачі у власність ОСОБА_3 вказаної квартири (справа № 127/23444/14-ц).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20.01.2016 року позов Управління Служби безпеки України у Вінницькій області до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та виселення задоволено частково, визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 06.03.2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 недійсним, стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь Управління Служби безпеки України у Вінницькій області судовий збір в розмірі 243,60 гривень, в решті позовних вимог, а саме в частині виселення відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 29.02.2016 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20.01.2016 року в частині відмови в позові Управління СБУ у Вінницькій області про виселення скасовано та виселено ОСОБА_1 , ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Таким чином, ОСОБА_3 , усвідомлюючи, що надана йому в користування службова квартира є державною власністю, знаючи встановлений порядок проживання в ній, 15.09.2005 року приватизував квартиру балансовою вартістю 56426 грн., а 06.03.2008 року, не повідомляючи позивача, що квартира отримана незаконним шляхом, отримав від ОСОБА_1 222 200 гривень.

На даний час в результаті умисних протиправних шахрайських дій ОСОБА_3 позивач та його дружина ОСОБА_4 фактично залишились без житла, його умисними діями позивачу заподіяна майнова та моральна шкода.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною особою.

Зі змісту даної статті ЦК України слідує, що повернення стороні договору коштів, які вона сплатила за оспорюваним правочином, іншою стороною можливе лише у випадку визнання такого правочину недійсним. А також підлягають відшкодуванню стороні договору збитки завданні у зв`язку із вчиненням недійсного правочину. Відшкодування шкоди проводиться з винної сторони.

Оскільки рішеннями судів визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 06.03.2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 недійсним та виселено ОСОБА_1 , ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення, витрачені позивачем кошти на придбання квартири, заподіяні збитки та моральна шкода повинні бути відшкодовані йому винною стороною, а саме відповідачем ОСОБА_3 .

На придбання квартири позивачем витрачено 222200 гривень.

Проте відповідно до висновку експерта №552 за результатами проведення оціночно-будівельної експертизи від 20.07.2020 року ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 складає 867825 грн., тому на користь позивача підлягає стягненню з відповідача у відшкодування завданої майнової шкоди саме ринкова вартість квартири на момент вирішення справи в розмірі 867825 грн.

Згідно з ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

На переконання суду, з метою ефективного захисту порушеного права позивача і можливості придбання ним за нинішніми цінами аналогічного житла законним і справедливим є стягнення на його користь майнової шкоди в розмірі 867825 грн.

Суд вважає, що до виниклих правовідносин, підлягає застосуванню положення ст. 661 ЦК України, відповідно до якої у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.

За встановлених обставин справи за рішенням апеляційного суду Вінницької області від 29.02.2016 року виселено ОСОБА_1 , ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення, тобто квартира вилучена на користь третьої особи Управління СБУ у Вінницькій області і продавець ОСОБА_3 має відшкодувати покупцю ОСОБА_1 завдані йому збитки.

Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 150 000 грн., то суд дійшов висновку, що ця позовна вимога підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Як роз`яснено у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (далі Постанова) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Положеннями п. 9 Постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

В пункті № 10 Постанови зазначено, що при заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Проаналізуваши пояснення представників сторін в судовому засіданні, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, з врахуванням вимог розумності та справедливості, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 20 000 грн.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Позивач є інвалідом 2 групи і на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Відтак, судовий збір у розмірі 8878,25 грн. підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3 в дохід держави.

Позивачем понесені витрати за проведення судової оціночно-будівельної експертизи в розмірі 4500 грн., які підлягають відшкодуванню на його користь за рахунок відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 22, 23, 216, 661, 1166, 1167 ЦК України, ст. ст. 4, 76-81, 89, 141, 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , у відшкодування завданої майнової шкоди 867825 грн. та і відшкодування завданої моральної шкоди 20000 грн. та витрати в розмірі 4500 грн. за проведення судової оціночно-будівельної експертизи згідно з висновком №552 від 20.07.2020р. судового експерта Данилюка В.О.

Стягнути з ОСОБА_3 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 судовий збір у дохід держави в розмірі 8878,25 грн.

В задоволенні решти позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на рішення суду подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 23.10.2020 р.

Суддя