ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7810/20 Справа № 201/4818/17 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н.В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Куценко Т.Р., Ткаченко І.Ю.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2020 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за відсотками та пені, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року ПАТ «Банк Кредит Дніпро» звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за відсотками та пені.

Також із позовною заявою ПАТ Банк Кредит Дніпро подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просили накласти арешт на квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1 та на 1/7 частину, що знаходиться в АДРЕСА_2 , а також просили накласти арешт на транспортні засоби.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2017 року заяву було задоволено частково заяву про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1 та на 1/7 частину, що знаходиться в АДРЕСА_2 , а в задорволенні іншої частини вимог відмовлено.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2017 року позовні вимоги ПАТ «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за відсотками та пені було задоволено.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2019 року заява відповідача про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2019 року було відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову.

25 червня 2020 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 , про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2017 року з посиланням на те, що на момент накладення арешту на квартиру АДРЕСА_3 відповідач ОСОБА_2 не був власником даної квартири, а вищевказана квартира згідно договору дарування від 06 січня 2015 року належала заявниці. Зазначила, що арешт накладено безпідставно, без перевірки інформації про власника майна, що обмежує її право вільно розпоряджатися своєю власністю. Просила скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою від 13 квітня 2017 року, в частині накладення арешту на квартиру загальною площею 93,4кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2020 року у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що ОСОБА_1 не є учасником справи, то для неї визначений інший порядок скасування арешту, про що зазначено в п. 9 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 03.06.2016р. «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», а саме, із заявою про скасування заходів забезпечення позову може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою скасувати заходи забезпечення позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував те, що за боргом особи, яка не є власником майна, судом неправомірно накладений арешт на майно, особи, яка є відмінною від особи боржника.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а ухвалу суду - скасувати з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову, районний суд виходив з того, що ОСОБА_1 не є учасником справи, то для неї визначений інший порядок скасування арешту, про що зазначено в п. 9 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 03.06.2016р. «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», а саме, із заявою про скасування заходів забезпечення позову може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору.

Проте колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до положень частини 1 статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Аналіз правових норм глави 10 розділу І ЦПК України, якими врегульовано поняття і порядок забезпечення позову дає можливість зробити висновок про те, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють протягом строку, встановленого процесуальним законом (частини 7-10 статті 158 ЦПК України). Водночас, підставою для скасування заходів забезпечення позову на розсуд суду можуть бути будь-які обставини, які свідчать про відсутність потреби у забезпеченні позову, про неефективність вжитих заходів, про невідповідність вжитих заходів дійсним обставинам справи, про наявність зловживань з боку позивача при вирішенні питання про забезпечення позову тощо, а також обставини, зазначені в частині 13 статті 158 ЦПК України.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.10 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Проте, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову, належним чином не дослідив та не перевірив наявність підстав для скасування заходів забезпечення позову, не врахував, що арешт накладений на майно, особи, яка є відмінною від особи боржника, а саме відповідача ОСОБА_3 та прийшов до передчасного висновку про відмову в скасуванні заходів забезпечення позову.

Мотивованість та обґрунтованість рішення є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зазначені порушення норм процесуального права унеможливило встановлення фактичних обставин справи, що призвело до однобічного розгляду питання.

Відповідно до частини 2 статті 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала місцевого суду підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2020 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Т.Р. Куценко

І.Ю. Ткаченко