Справа №: 671/379/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2020 року м. Волочиськ

Волочиський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючої - судді Павлової А.С.,

за участі секретаря судового засідання Козак Г.А.,

позивача за первісним позовом ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Кушніра В.М.,

представника відповідача ОСОБА_2

адвоката Фіщука В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Волочиськ за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивачів Волочиське комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна контора» про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Волочиське комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна контора» про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2020 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулись до суду із позовом в якому просили визнати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовано тим, що рішенням виконкому Волочиської міської ради № 15 від 20.07.1977 ОСОБА_5 та членам його сім`ї: дружині ОСОБА_2 та дітям ОСОБА_4 і ОСОБА_6 була видана трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1 .

Після одруження з ОСОБА_4 до вказаної квартири вселилась позивач ОСОБА_1 . Пізніше у них народились діти ОСОБА_3 і ОСОБА_7 .

В квартирі зареєстровані сторони по справі, а також ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (онук ОСОБА_4 ).

Основний квартиронаймач - ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В 2000 році ОСОБА_2 переїхала на постійне проживання в с. Яхнівці Волочиського району Хмельницької області, де проживає по теперішній час у батьківському будинку. ОСОБА_4 в жовтні 2014 року припинив шлюбні відносини із ОСОБА_1 та переїхав проживати в с. Темногайці Шумського району Тернопільської області, створивши нову сім`ю.

Вищевказана квартира перебуває на балансі Волочиського КП ЖЕК. Оплату за комунальні послуги проводить ОСОБА_1 .

Позивачі вважають, що відповідачі втратили право користування вищевказаною квартирою в силу вимог ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР, оскільки понад шість місяців у ній не проживають.

Ухвалою суду від 15.04.2020 позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі.

05.06.2020 від відповідача ОСОБА_2 надійшли відзив на позовну заяву та зустрічна позовна заява до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Волочиське комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна контора» про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення, з клопотаннями про поновлення пропущеного строку для їх подачі. У відзиві та зустрічному позові відповідач зазначила, що на підставі рішення виконавчого комітету Волочиської міської ради № 15 від 20.07.1977 її колишньому чоловікові ОСОБА_5 видано ордер № 194 та контрольний талон про вселення його та членів сім`ї: ОСОБА_2 і двох їхніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_4 в 3-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 42,21 кв.м.

У спірній квартирі вона проживала до 2004 року та сплачувала комунальні послуги до 2012 року. У 2004 році вона змушена була поїхати в с. Яхнівці Волочиського району, щоб доглядати свого батька ОСОБА_9 , 1924 р.н., який є собою похилого віку та постійно хворіє. Майно спільно набуте із чоловіком за час сімейного життя, зокрема меблі, побутову техніку, а також особистий одяг, взуття вона залишила у квартирі. Пізніше до неї приїхала її дочка, яка є інвалідом 3 групи з сім`єю. Вказала, що за життя свого чоловіка ОСОБА_5 вона неодноразово приїжджала на квартиру. Через те, що останній зловживав алкоголем та вчиняв сварки не залишалась там. Згодом, коли вона приїхала на квартиру дізналася, що невістка ОСОБА_1 вигнала її сина ОСОБА_4 з вказаної квартири та поміняла замки на вхідних дверях. Вказала, що починаючи з 2014 року вона двічі на рік приїжджала до себе на квартиру, але не могла до неї увійти, оскільки двері були закриті. В поліцію вона не зверталась, так як не хотіла наносити психологічну травму своїм онукам.

Акти обстеження на предмет визначення фактичного проживання громадян від 16.10.2019 та 05.11.2019 вважає формальними, оскільки вони проведені за 4 місяці до подачі позовної заяви. Вказує, що іншим житлом вона не забезпечена і планує проживати у спірній квартирі. Зазначила, що ОСОБА_1 припинила шлюбні відносини з її сином ще у 2014 році, тому невідомо як і в якості кого зареєструвалась у квартирі ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вважає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є неналежними позивачами у даній справі. У відзиві просить відмовити у задоволенні первісного позову, у зустрічному позові заявляє про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом її вселення у квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 10.06.2020 клопотання ОСОБА_2 задоволено та поновлено пропущений строк для подачі відзиву і зустрічної позовної заяви. Прийнято зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом.

24.06.2020 від відповідачів за зустрічним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому відповідачі проти позовних вимог ОСОБА_2 заперечили. Зазначили, що шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 був розірваний 23.02.1993. У спірній квартирі ОСОБА_2 із власної волі не проживає з 2004 року і не сплачує комунальні послуги. Ніхто не перешкоджав їй користуватися даною квартирою і постійно в ній проживати. Особисті речі ОСОБА_2 та спільне майно подружжя в квартирі відсутні, оскільки ОСОБА_2 їх забрала, коли переїжджала в с. Яхнівці Волочиського району. Просили відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 01.07.2020 підготовче провадження в справі було закрито та призначено судовий розгляд по суті.

В судовому засіданні позивач (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_10 позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. Зустрічні позовні вимоги не визнали. Пояснили, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 вже давно не живуть в кв. АДРЕСА_1 . Дана квартира не приватизована. Вона перебуває на балансі у третьої особи. Усі комунальні платежі оплачує позивач ОСОБА_1 . Факт реєстрації відповідачів за даною адресою порушує права позивачів, як користувачів майна, адже це збільшує вартість комунальних послуг, унеможливлює оформлення субсидії. Позивачі зареєструвались у даній квартирі зі згоди основного квартиронаймача. ОСОБА_1 доглядала за ним декілька років, адже він був лежачим після інсульту. Сама здійснила поховання свекра. Жодних перешкод відповідачам у користуванні квартирою ніхто не чинив. Двері були поміняні в результаті їх пошкодження п`яним ОСОБА_4 . Ключі є у всіх мешканців. ОСОБА_4 створив нову сім`ю, живе в іншій області, з дітьми не спілкується, має заборгованість по аліментам на утримання сина. Виконавче провадження відкрите за місцем його проживання.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась. 17.09.2020 від неї до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримала, а проти зустрічного позову заперечила і просила відмовити у його задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Фіщук В.М. проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав наведених у відзиві. Зустрічні позовні вимоги підтримав і просив задовольнити.

ОСОБА_2 в судовому засіданні, яке відбулось 13.10.2020 надала пояснення, згідно яких вона проживала у вищевказаній квартирі до 2004 року. Її колишній чоловік зловживав алкоголем, неодноразово застосовував до неї насилля. Її батько непрацездатний (97 років), потребував та постійно потребує сторонньої допомоги, пережив інсульт і довго не міг пересуватись. Вона як донька змушена була переїхати в с. Яхнівці для догляду за ним. У нього є ще 4 сина, проте вони за батьком не доглядають, живуть окремо. Кому батько заповів свою хату не знає. Іншого житла, окрім спірного, позивач не має і після смерті батька повернеться жити в квартиру до м. Волочиськ. Додатково вказала, що її донька має онкологічне захворювання, і також живе в с. Яхнівці з сім`єю. Вона здійснює догляд і за донькою, і за батьком.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився. Відзиву на позов не подав. Про причину неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений.

Представник третьої особи Волочиського КП ЖЕК в судове засідання також не з`явився. Про причини неявки суд не повідомив. Про судовий розгляд справи повідомлений. Будь-яких пояснень, заяв чи клопотань не подав.

Суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності позивача ОСОБА_3 , оскільки вона скористалась своїм процесуальним правом, визначеним ч. 3 ст. 211 ЦПК України, а також відповідача ОСОБА_4 та представника третьої особи, враховуючи, що останні належним чином повідомлені про розгляд справи.

Заслухавши пояснення сторін та представників, допитавши свідків, дослідивши усі докази в справі і давши їм відповідну оцінку, суд приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що рішенням Волочиського міськвиконкому Хмельницької області від 20 липня 1977 року № 15 про виділення комунальних квартир в м. Волочиську ОСОБА_5 була виділена трьохкімнатна комунальна квартира АДРЕСА_1 для чотирьох чоловік (а.с. 55).

На підставі ордера № 194 було видано контрольний талон до нього, згідно якого тесляр ПМК- 222 ОСОБА_5 , його дружина ОСОБА_2 , донька ОСОБА_6 і син ОСОБА_4 вселились у вищевказану квартиру, площею 42,21 кв.м. та зареєструвались у ній (а.с. 8-9).

Дана квартира не приватизована і знаходиться на балансі Волочиського КП ЖЕК (а.с. 13).

Свідоцтвом про одруження від 08.08.1997 доводиться, що ОСОБА_4 одружився із ОСОБА_11 , якій після одруження присвоєно прізвище чоловіка (а.с. 10).

Після одруження з ОСОБА_4 до вказаної вище квартири вселилась його дружина ОСОБА_1 , яка з 15.10.2016 у ній зареєстрована (а.с. 122).

Позивач ОСОБА_3 , а також неповнолітній ОСОБА_7 є дітьми ОСОБА_4 і ОСОБА_1 , які також зареєстровані та проживають в кв. АДРЕСА_1 (а.с. 7, 14-15, 24).

Згідно актів обстеження матеріально-побутових умов на предмет визначення фактичного проживання громадян від 16.10.2019 та 05.11.2019, в кв. АДРЕСА_1 проживає 5 осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 (а.с. 11-12).

На час судового розгляду справи за вищевказаною адресою зареєстровані: позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , а також ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) (а.с. 117-122).

Також судом встановлено, що основний квартиронаймач ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 03.02.2020 (а.с. 25).

Шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було розірвано 23.02.1993, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 23.02.1993 (а.с. 82).

Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_2 від 26.05.2020, з 2004 року вона проживає без реєстрації по АДРЕСА_2 та здійснює догляд за батьком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який зареєстрований за вказаною адресою. Також, за цією адресою зареєстровані та проживають: ОСОБА_12 (дочка), ОСОБА_13 (зять), ОСОБА_14 (онук), ОСОБА_15 (онука), ОСОБА_16 (правнук), ОСОБА_17 (правнук) (а.с. 79).

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частинами 4 та 5 ст. 9 ЖК Української PCP передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначення цих прав чи порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до ст. 18 ЖК Української PCP управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником.

Відповідно до ст. 51 ЖК Української PCP жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів.

Згідно ст. 58 ЖК Української PCP на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

За змістом ст. 64 ЖК Української PCP члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо зазначені особи перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Згідно ст. 65 ЖК Української PCP наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 106 ЖК України повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 Постанови від 12.04.1985 № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 01.11.1996 № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає доведеним, що позивачі на законних підставах проживають у квартирі АДРЕСА_1 , яка є їхнім постійним та єдиним місцем проживання. Отже, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 набули рівного з іншими членами сім`ї наймача права користування жилим приміщенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно з ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Європейський суд з прав людини вказував, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, від 02 грудня 2010 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Так, судом встановлено, що відповідачі більше ніж пів року не проживають у квартирі АДРЕСА_1 . Вказане доводиться показаннями свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_12 , ОСОБА_20 , актами обстеження матеріально-побутових умов на предмет визначення фактичного проживання громадян від 16.10.2019 та 05.11.2019 та визнається сторонами в судовому засіданні.

Також в ході розгляду справи судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 не проживає за зареєстрованим місцем проживання понад п`ять років без поважних причин. Він змінив місце проживання більше п`яти років тому на с. Темногайці Шумського району Тернопільської області, де перебуває у фактичних шлюбних стосунках з іншою жінкою. З позивачем ОСОБА_1 шлюбних відносин не підтримує.

Відповідно до листа Шумського районного відділу ДВС ГТУЮ в Тернопільській області від 14.10.2019 на примусовому виконанні в даному відділі знаходиться виконавчий лист Волочиського районного суду № 671/947/17 від 31.07.2017 про стягнення аліментів на дитину. У боржника ОСОБА_4 наявна заборгованість по сплаті аліментів, а тому державним виконавцем винесено постанови, яким накладено обмеження на боржника (а.с. 15). Даним листом підтверджуються доводи позивачів в частині проживання ОСОБА_4 в Шумському районі Тернопільської області більше ніж пів року без поважних причин.

Враховуючи усе вищевикладене, суд вважає позов, в частині визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, доведеним та обґрунтованим, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Позовну вимогу щодо визнання ОСОБА_2 втратившою право користування квартирою, суд вважає необґрунтованою, а тому у її задоволенні відмовляє з огляду на наступне.

Як встановлено судом відповідач ОСОБА_2 з 2004 року не проживає у спірній квартирі. Вона тимчасово проживає разом із батьком ОСОБА_9 та сім`єю доньки - ОСОБА_12 по АДРЕСА_2 .

З досліджених судом письмових доказів встановлено, що ОСОБА_9 - ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає в с. Яхнівці, є пенсіонером, учасником війни, був насильно вивезений з території України в 1943-1945 роках (а.с. 79-81).

З показань свідків ОСОБА_20 і ОСОБА_12 слідує, що ОСОБА_2 переїхала в с. Яхнівці по тій причині, що її батько ОСОБА_9 потребував стороннього догляду. Він переніс інсульт, тривалий час не міг пересуватись і був лежачим. Потребує догляду і зараз, оскільки йому більше 96 років. Саме ОСОБА_2 такий догляд здійснює всі ці роки. Інші діти ОСОБА_9 батьку не допомагають. Крім того, з показань ОСОБА_12 вбачається, що вона має онкологічне захворювання, а ОСОБА_2 здійснювала догляд також і за нею по місцю проживання дідуся. Крім того, мати оплачувала комунальні послуги за квартиру в м. Волочиськ, погашала наявну там заборгованість. Свідки під час їхнього допиту вказали, що остання не перевозила усі свої речі з м. Волочиська в с.Яхнівці.

Показання даних свідків узгоджуються з поясненнями ОСОБА_2 та актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 26.05.2020.

Суд вважає доведеним, що відповідач ОСОБА_2 вимушено, з поважної причини в 2004 році залишила місце свого проживання - квартиру АДРЕСА_1 та вибула на тимчасове місце проживання в с. Яхнівці Волочиського району Хмельницької області для догляду за непрацездатним батьком.

Крім того, суд звертає увагу на доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що вона після переїзду в село протягом певного часу вносила квартплату за послуги ЖЕК в кв. АДРЕСА_1 і не перевозила всі нажиті нею речі з спірної квартири, маючи намір туди повернутися. Вказане підтверджується показаннями свідків сторони відповідача та квитанціями за 2010 рік (а.с. 83, 84), що на переконання суду доводить той факт, що при тимчасовій відсутності ОСОБА_2 , у неї продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання.

На необхідність встановлення вказаних вище обставин зазначає Верховний Суд в постанові від 08.09.2020 по справі № 645/219/18, вказуючи, що при тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Враховуючи поважність причин непроживання у квартирі, а також те, що ОСОБА_2 на законних підставах набула право у ній проживати та іншого житла у її власності не має, тому підстав для визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користуватись житлом судом не встановлено.

Розглядаючи зустрічний позов ОСОБА_2 , суд виходить з такого.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України).

В ході розгляду справи позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 та її представником не доведено, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 чинять їй перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 .

За відсутності у матеріалах справи доказів про порушення прав позивача щодо користування належним їй майном, підстав для задоволення зустрічної позовної вимоги немає.

Суд звертає увагу на те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судові витрати по справі необхідно розподілити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи, що первісний позов задоволено частково з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір по 420 грн. 40 коп. Керуючись ст.ст.47 Конституції України, 5, 9, 18, 58, 61, 64, 65, 71, 72, 106 ЖК Української РСР, ст.ст. 2, 12, 81, 89, 128, 141, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивачів Волочиське комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна контора» про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Волочиське комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна контора» про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Хмельницького апеляційного суду через Волочиський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач 1: (відповідач за зустрічним позовом): ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Позивач 2: (відповідач за зустрічним позовом): ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач 1 (позивач за зустрічним позовом): ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач 2: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 .

Третя особа: Волочиське комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна контора», , місцезнаходження: Хмельницька область, м. Волочиськ, вул. Музейна, 33 а.

Повний текст рішення складено 28 жовтня 2020 року.

Суддя Павлова А.С.