ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

28 жовтня 2020 року м. Херсон

справа № 766/11121/18

провадження № 22-ц/819/1547/20

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Радченка С.В.,

суддів: Вейтас І.В., Семиженка Г.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє від імені ОСОБА_2 , на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 16 вересня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Прохоренко В.В., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції

У червні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, щовідповідно до укладеного договору № б/н від 04.10.2010 року відповідач отримала кредит у розмірі 2400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала у зв`язку з чимстаном на 05.06.2018 року утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі72108,81 грн., яка складається із: 803,96 грн. заборгованість за кредитом; 62544,91 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 4850,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина); 3409,94 грн. штраф (процентна складова). Посилаючись на наведене, просилистягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 72108,81грн. та понесені судові витрати.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 16 вересня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 04.10.2010 року у сумі 67 258,81 грн., яка складається із: 803,96 грн. заборгованість за кредитом; 62 544,91 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 грн. штраф (фіксована частина); 3 409,94 грн. штраф (процентна складова). В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішення суду обґрунтоване тим, що внаслідок неналежного виконання відповідачкою своїх зобов`язань за кредитним договором, утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з неї на користь Банку за вирахуванням суми пені, оскільки покладення на особу подвійної відповідальності за невиконання умов договору у вигляді сплати пені та штрафу - виключається.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 від імені ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій, просить рішення суду в частині стягнення з відповідачки процентів за користування кредитними коштами та штрафу скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні зазначених позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення вимог процесуального законодавства. Посилається на те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив докази та обставини по справі. Зокрема посилається на те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що під час укладення договору відповідачка була ознайомлена з усіма умовами кредитування та сторони погодили їх між собою. Відповідачка не підписувала «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» і «Тарифи Банку», а тому відсутні підстави вважати зазначені документи частиною кредитного договору.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу

Письмових заперечень на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Відповідно до кредитного договору № б/н від 04.10.2010 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 2400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до наданого розрахунку, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла станом на 05.06.2018 року у сумі 72 108,81 грн., яка складається із: 803,96 грн. заборгованість за кредитом; 62 544,91 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 4 850,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина); 3 409,94 грн. штраф (процентна складова).

Позиція апеляційного суду

Згідно частини першої ст. 368 ЦПК України в апеляційному суді справа розглядається за правилами розгляду справ у суді першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

За частиною третьою ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи, що ціна позову в справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її розгляд здійснюється у письмовому провадженні, без виклику сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У частині першій статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 04.10.2010 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (04.10.2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (13.06.2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору ПАТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Так, звертаючись до суду з позовом Банк посилався на те, що під час укладення кредитного договору сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору та відповідачем було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 30 днів пільгового періоду» від 04 жовтня 2010 року, в якій зазначено всі істотні умови договору, разом з тим вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 04 жовтня 2010 року, у довідці зазначено інший номер кредитного договору - № 5AMDN500TC003785459, а тому зазначена довідка не є належним доказом обізнаності відповідачки саме з умовами кредитного договору № б/н від 04 жовтня 2010 року. Зазначена обставина також підтверджується тим, що у довідці визначена процентна ставка на рівні 36% річних, тоді як з розрахунку заборгованості, наданого банком, вбачається, що процентна ставка є змінною і становить: 30%, 34,8%, 36% та 43,20% річних.

Суд першої інстанції, на зазначене уваги не звернув, дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування кредитом та штрафу, оскільки у цій справі сторони не обумовили у письмовому вигляді сплату неустойки за порушення умов кредитування.

Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, враховуючи, що Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку не є складовою частиною кредитного договору, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за процентами та штрафом з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині та зміною рішення в частині стягнення загальної суми заборгованості з 67258,81 грн до 803,96 грн.

Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що з позивачки стягнуті судові витрати на користь Банку в сумі 1643,42 грн. У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги та зменшенням стягнутої суми на 66 454,85, що становить 1,2 % від стягнутої суми, з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 18 грн.

В іншій частині рішення не оскаржується, а тому не переглядається апеляційним судом на предмет його законності та обґрунтованості.

Керуючись статтями 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє від імені ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 16 вересня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" процентів за користування кредитом та штрафу скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення яким відмовити в задоволенні зазначених позовних вимог.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 16 вересня 2019 року в частині стягнення загальної суми заборгованості за кредитним договором та стягнення судових витрат змінити. Зменшити суму загальної заборгованості, стягнуту з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» з 67 258,81 грн до 803,96 грн. Зменшити стягнуту суму судового збору з 1643,42 грн. до 18 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, визначених п.п. а-г, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.В. Радченко

Судді І.В. Вейтас

Г.В. Семиженко