Єдиний унікальний номер 229/1418/20
Номер провадження 2/229/926/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" жовтня 2020 р. Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Гонтар А.Л.,

за участю секретаря судового засідання Білик О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

24 березня 2020 року від позивача до Дружківського міського суду Донецької області надійшла позовна заява до відповідача про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила наступне.

Позивач ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з Відповідачем ОСОБА_3 з 02 серпня 2011 року по 01 лютого 2019 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб сер. НОМЕР_1 та рішенням Дружківського міського суду про розірвання шлюбу від 01.02.2019 року провадження № 2/229/133/2019, ЄУН 229/4939/18. В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства, а саме 30.03.2016 року за спільні кошти подружжям придбано однокімнатну квартиру загальною площею 38.3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 обдасть. Квартиру відповідно до договору купівлі-продажу було оформлено на Відповідача. На підтвердження додається Інформація з Державною реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна.

Після припинення сумісного проживання та розірвання шлюбу, квартира залишилася у фактичному володінні Відповідача та документи, які свідчать про право його власності та її придбання залишилися у володінні та користуванні Відповідача. Реалізувати своє право, як співвласника квартири, позивач не має можливості, в квартирі проживає Відповідач і вважає її своєю власністю. Таким чином, після розлучення сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу зазначеної квартири; колишній чоловік категорично не хоче розділити її або сплатити мені компенсацію половини її вартості.

Просить визнати об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 квартиру, що розташована у АДРЕСА_1 . Здійснити поділ зазначеної квартири, визнавши за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири що розташована у АДРЕСА_1 та за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири що розташована у АДРЕСА_1 . Судові витрати стягнути з Відповідача на користь позивача.

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 26 березня 2020 року провадження в справі було відкрито та справу призначено до підготовчого засідання на 16 квітня 2020 року та (а.с. 15-16).

Ухвалою суду від 16 квітня 2020 року підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи до судового розгляду по суті на 05 травня 2020 року (а.с. 26-27).

В супереч вимогам ст. 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм правом надати відзив на позовну заяву у встановлений судом строк.

В судове засідання позивач не з`явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує, на задоволенні позовних вимог наполягає.

Відповідач в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Враховуючи, що причина неявки відповідача є неповажною, відзив не надано, у справі є наявні дані про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим відповідно до ст. 280 ЦПК України розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановивши і факти та відповідні їм правовідносини, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно актового запису № 84, зробленого від 02 серпня 2011 року Мереф`янською міською радою Харківського району Харківської області України, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрували шлюб (свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 ). Після реєстрації шлюбу ОСОБА_6 отримала прізвище « ОСОБА_7 » (а.с.6).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 38,3 кв.м., житловою 19,1 кв. м., належить від 30 березня 2016 року на праві приватної власності (частка 1/1) ОСОБА_2 . Підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу, серія та номер 1302, виданий 30 березня 2016 року приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу Донецької області Миросєді В.М. (а.с. 10).

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 01 лютого 2019 року по цивільній справі № 229/4939/18 шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано (а.с.7).

Окрім того, відповідно актового запису № 265, зробленого Мереф`янською міською радою Харківського району Харківської області України від 01 листопада 2011 року (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 01.11.2011 року) ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають малолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.8).

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 АСВП 57583089, наданого старшим державним виконавцем Кисельовою О.О., відповідач має заборгованість перед позивачем зі сплати аліментів у розмірі 28979,02 грн. станом на лютий 2020 року (а.с.9).

Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України та ЦК України зокрема, в частині щодо права спільної сумісної власності подружжя, здійснення останнім цього права, способів та порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Частиною 2 статті 60 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 Цивільного кодексу України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц.

Такий правовий висновок викладений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Спірне нерухоме майно було придбано сторонами в справі під час шлюбу, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Вказана обставина підтверджується доказами, які містяться у матеріалах справи.

Відповідно до ст. 372 ЦК України, в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно зі ст.70 СК України, в розподілу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї,у хилявся від участі в утриманні дитини(дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до роз`яснень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007року №11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2,3 ст.70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч.1ст.60СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні.

Аналізуючи наведені вище норми сімейного законодавства України, можна дійти висновку, що майно, яке набуте подружжям під час перебування у шлюбі та є об`єктом права спільної сумісної власності цього подружжя у випадку вирішення питання про його розподіл підлягає поділу між сторонами у рівних частках.

Водночас за наявності обставин, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України, які стосуються неналежного виконання одним із подружжя батьківських обов`язків та неналежного матеріального забезпечення сім`ї, частку іншого з подружжя у такому майні може бути збільшено.

Отже, з огляду на встановлені судом фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя та підлягає поділу між ними в рівних частках, а позов підлягає задоволенню.

На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 2,3,10-12,13,81,89, 137, 141, 247, 263-265, 273, 280-282 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 .

Поділити спільне сумісне майно подружжя, визнавши за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКППП: НОМЕР_3 , право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_3 . № НОМЕР_4 , що розташована в будинку АДРЕСА_4 .

Поділити спільне сумісне майно подружжя, визнавши за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 , право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКППП: НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_5 , судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте Дружківським міським судом Донецької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду через Дружківський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено в нарадчій кімнаті 27 жовтня 2020 року.

Суддя: А.Л.Гонтар