Справа № 569/7784/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Харечка С.П.,

при секретарі Глотовій П.В.,

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про захист авторського права,

ВСТАНОВИВ:

18 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду з до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про захист авторського права, в якому просить суд захистити порушені Фізичною особою -підприємцем ОСОБА_2 авторські права ОСОБА_1 на твір образотворчого мистецтва - картини під назвами « ІНФОРМАЦІЯ_1 », « ІНФОРМАЦІЯ_2 », «ІНФОРМАЦІЯ_5» та « ІНФОРМАЦІЯ_3 », шляхом стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми компенсації в розмірі 289 849 грн. та накласти на Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 штраф шляхом стягнення до Державного бюджету-України 10% суми, присудженої судом на користь ОСОБА_1 та судовий збір.

В обґрунтування позову вказує, що ОСОБА_3 своєю творчою працею створила в 2011 році твір образотворчого мистецтва-картину під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 », в ІНФОРМАЦІЯ_4 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5 », в 2012 році твір образотворчого мистецтва-картину під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 », в ІНФОРМАЦІЯ_4 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Зазначає, що ОСОБА_3 є автором вказаних творів, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію авторського права № НОМЕР_1 від 12.09.2017 року, яке видане Департаментом інтелектуальної власності при Міністерстві економічного розвитку і торгівлі України на підставі свого рішення про реєстрацію авторського права на твір. Зазначає, що свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір від 12.09.2017 року поширюється на «ІНФОРМАЦІЯ_11 », до складу якого входять твори « ІНФОРМАЦІЯ_5 », « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та «ІНФОРМАЦІЯ_1». 07 вересня 2017 року на підставі Ліцензійного договору КС-07/09/17 ОСОБА_3 передала йому виключні майнові права на твори образотворчого мистецтва - картини під назвами: « ІНФОРМАЦІЯ_1 », « ІНФОРМАЦІЯ_2 », « ІНФОРМАЦІЯ_5 » та « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Вказує, що 12 жовтня 2018 року в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_7 » господарську діяльність в якому здійснює відповідач за адресою: АДРЕСА_1 , TЦ « ІНФОРМАЦІЯ_8 » було реалізовано товар - магніт на лицевій стороні якого використано частину твору ОСОБА_3 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5 ». 14 жовтня 2018 року в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_7 », господарську діяльність в якому здійснює відповідач, за адресою: АДРЕСА_2 . ТЦ «Даринок» було реалізовано товар - магніт на лицевій стороні якого використано частину твору під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». 01 лютого 2019 року в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_7 », господарську діяльність в якому здійснює відповідач, за адресою: АДРЕСА_1 . ТЦ « Бессарабський Квартал » було реалізовано товар - магніт на лицевій стороні якого використано частину твору під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3». Виготовлення та реалізація зазначених творів підтверджується товарними чеками, довідками на вивіз продукції та відеозаписами реалізації цих творів. Зазначає, що відповідачу направлялись претензії-вимоги про усунення порушення авторських прав та використав творів без його дозволу, однак на дані листи відповідач не відреагувала. У зв`язку з цим він звертається до суду з даним позовом.

В матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву в якому відповідач заявлені до неї позовні вимоги не визнала та пояснила суду, що не використовувала у своїй господарській діяльності таких творів автора ОСОБА_3 як « ІНФОРМАЦІЯ_2 », «ІНФОРМАЦІЯ_5» та «ІНФОРМАЦІЯ_3», оскільки докази їх тотожності з магнітами, які вона реалізувала відсутні. Також відповідач вказує, що вимог-претензій від позивача про порушення його авторських прав не отримувала, що доводиться інформацією з сайту «Укрпошта», а відтак про порушення таких прав не знала. Крім того, посилається також на те, що ліцензійний договір №1ФС від 01 березня 2019 року був укладений після того, як позивач встановив порушення його прав, а на момент придбання магнітів такого договору не було, що вказує на неправомірність визначення суми компенсації. Також відповідач вказує, що в зв`язку з малозначністю вказаного порушення розмір визначеної компенсації є неспіврозмірним збиткам, понесеним позивачем, або отриманому відповідачем доходу. Вартість Магнітів становила 140 гривень за магніт, а позивач визначає суму компенсації в розмірі 289 849 грн. та 10% штрафу - що не відповідає об`єктивним критеріям, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди завданої неправомірним кожним окремим використанням об`єкта авторського права і (або) суміжних прав, тривалості та обсягу порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об`єктів) та розміру доходу отриманого унаслідок правопорушення. В задоволенні позову просить суд відмовити повністю.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, хоча про час та місце судового розгляду, враховуючи, що її місце проживання невідоме, була повідомлена належним чином, шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, що дає суду підстави для розгляду справи та ухвалення рішення у відсутність відповідача по справі.

Третя особа ОСОБА_3 , у судове засідання не з`явилась, хоча про час та місце судового розгляду, враховуючи, що її місце проживання невідоме, була повідомлена належним чином, шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, що дає суду підстави для розгляду справи та ухвалення рішення у відсутність відповідача по справі.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_1 від 12.09.2017 року, ОСОБА_3 є автором таких творів як « ІНФОРМАЦІЯ_1 », «ІНФОРМАЦІЯ_2», «ІНФОРМАЦІЯ_5» та «ІНФОРМАЦІЯ_3».

07 вересня 2017 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено ліцензійний договір №КС-07/09-17, за яким ОСОБА_3 як автор, надає ОСОБА_1 виняткові права (виключну ліцензію) на використання творів, зазначених у Додатку №1 до Договору, способами і в порядку, зазначеними в п.2.2. та п.2.10 цього Договору, виключне право на використання творів і право перешкоджати неправомірному використанню творів, а ОСОБА_1 виплачує автору винагороду (роялті) за надання прав на твори.

Згідно з пунктами 2.3 та 2.4 Ліцензійного договору №КС-07/09-17 від 07.09.2017 року ліцензіар надає ліцензіату виключні права дозволяти використання творів третім особам та забороняти їм неправомірне використання творів способами, передбаченими п.2.2. Договору.

Отже, позивачу належать виключні майнові авторські права на зображення творів « ІНФОРМАЦІЯ_2 », « ІНФОРМАЦІЯ_5 », « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

01 березня 2019 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Фреш» було укладено ліцензійний договір №1ФС від 01.03.2019 року. Термін дії даного договору, згідно з пунктом 5.1., встановлений до 10.09.2019 року.

Пунктом 4.1. ліцензійного договору №1ФС від 01.03.2019 року передбачено, що за надання прав на твори по даному договору, Ліцензіат зобов`язується виплатити Ліцензіару винагороду у вигляді одноразового (паушального) платежу, в розмірі - 124 223,60 грн. (сто двадцять чотири тисячі двісті двадцять три гривні 60 копійок).

12 жовтня 2018 року в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_7 » за адресою: АДРЕСА_1 » було реалізовано товар - магніт на лицевій стороні якого використано частину твору ОСОБА_3 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5 ».

14 жовтня 2018 року в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_7 » за адресою: АДРЕСА_2 . ТЦ «Даринок» було реалізовано товар - магніт на лицевій стороні якого використано частину твору під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

01 лютого 2019 року в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_7 » за адресою: АДРЕСА_1 . ТЦ « Бессарабський Квартал » було реалізовано товар - магніт на лицевій стороні якого використано частину твору під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3».

Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

У відповідності до ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 3 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Частина 5 вказаної статті ЦК України встановлює, що договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Стаття 627 Цивільного кодексу України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 632 Цивільного кодексу України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Відповідно до ст. 1109 Цивільного кодексу України, за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об`єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону. У випадках, передбачених ліцензійним договором, може бути укладений субліцензійний договір, за яким ліцензіат надає іншій особі (субліцензіату) субліцензію на використання об`єкта права інтелектуальної власності. У цьому разі відповідальність перед ліцензіаром за дії субліцензіата несе ліцензіат, якщо інше не встановлено ліцензійним договором. У ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об`єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об`єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об`єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір. Вважається, що за ліцензійним договором надається невиключна ліцензія, якщо інше не встановлено ліцензійним договором. Предметом ліцензійного договору не можуть бути права на використання об`єкта права інтелектуальної власності, які на момент укладення договору не були чинними. Права на використання об`єкта права інтелектуальної власності та способи його використання, які не визначені у ліцензійному договорі, вважаються такими, що не надані ліцензіату. У разі відсутності в ліцензійному договорі умови про територію, на яку поширюються надані права на використання об`єкта права інтелектуальної власності, дія ліцензії поширюється на територію України. Якщо в ліцензійному договорі про видання або інше відтворення твору винагорода визначається у вигляді фіксованої грошової суми, то в договорі має бути встановлений максимальний тираж твору. Умови ліцензійного договору, які суперечать положенням цього Кодексу, є нікчемними.

Виходячи з наведеного, вбачається що ціна ліцензійного договору визначається за згодою сторін такого договору, а у випадку, якщо його ціна визначається у вигляді фіксованої грошової суми, то в договорі має бути встановлений максимальний тираж твору, в інакшому випадку умови ліцензійного договору є нікчемними. В даному випадку, хоча ліцензійний договір №1ФС від 01 березня 2019 року містить фіксовану грошову суму винагороди, але максимального тиражу чи обсягу використання творів не містить, а згідно з ч.5 ст. 1109 Цивільного кодексу України, умови ліцензійного договору, які суперечать положенням цього Кодексу, є нікчемними. З огляду на це суд вважає, що позивач необґрунтовано визначає вартість компенсації із суми винагороди за вказаним договором, оскільки в договорі не міститься вимог, які визначає ст.1109 Цивільного кодексу України.

Суд зауважує також і те, що ліцензійний договір №КС-07/09-17 від 07.09.2017 року з додатками до нього не містить жодного вартісного вираження творів, які за цим договором передавалися, а тому визначити критерії (межі) оцінки вартості (суми) як Збірника творів образотворчого мистецтва художниці Мар`яни Копилової в цілому, так і кожного окремого твору - картини, який входить до неї з доданих позивачем доказів не вбачається суду можливим.

Відповідно до положень ст. 418 Цивільного кодексу України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Згідно ч. 1 ст. 424 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності є: право на використання об`єкта права інтелектуальної власності; виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності; виключне право перешкоджати неправомірному використанню об`єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Відповідно до положень ст. 435 ЦК України первинним суб`єктом авторського права є автор твору. Згідно ч. 1 ст. 437 ЦК України авторське право виникає з моменту створення твору.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 ЦК України автору твору належать особисті немайнові права, встановлені статтею 423 цього Кодексу.

Згідно вимог ст. 441 ЦК України використання твору є його опублікування (випуск у світ); відтворення будь-яким способом та у будь-якій формі; переклад; переробка, адаптація, аранжування та інші подібні зміни; включення складовою частиною до збірників, баз даних, антологій, енциклопедій тощо; публічне виконання; продаж, передання в найм (оренду) тощо; імпорт його примірників, примірників його перекладів, переробок тощо. Використанням твору є також інші дії, встановлені законом.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автор - фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір; ім`я автора - сукупність слів чи знаків, що ідентифікують автора: прізвище та ім`я автора; прізвище, ім`я та по батькові автора; ініціали автора; псевдонім автора; прийнятий автором знак (сукупність знаків) тощо. Контрафактний примірник твору, фонограми, відеограми - примірник твору, фонограми чи відеограми, відтворений, опублікований і (або) розповсюджуваний з порушенням авторського права і (або) суміжних прав, у тому числі примірники захищених в Україні творів, фонограм і відеограм, що ввозяться на митну територію України без згоди автора чи іншого суб`єкта авторського права і (або) суміжних прав, зокрема, з країн, в яких ці твори, фонограми і відеограми ніколи не охоронялися або перестали охоронятися.

Відповідно до вимог ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права» порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є: а) вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21-25, 42 і 43 цього Закону обмежень майнових прав; б) піратство у сфері авторського права і (або) суміжних прав - опублікування, відтворення, ввезення на митну територію України, вивезення з митної території України і розповсюдження контрафактних примірників творів (у тому числі комп`ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм і програм організацій мовлення; в) плагіат - оприлюднення (опублікування), повністю або частково, чужого твору під іменем особи, яка не є автором цього твору; г) ввезення на митну територію України без дозволу осіб, які мають авторське право і (або) суміжні права, примірників творів (у тому числі комп`ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм, програм мовлення; д) вчинення дій, що створюють загрозу порушення авторського права і (або) суміжних прав; е) будь-які дії для свідомого обходу технічних засобів захисту авторського права і (або) суміжних прав, зокрема виготовлення, розповсюдження, ввезення з метою розповсюдження і застосування засобів для такого обходу; є) підроблення, зміна чи вилучення інформації, зокрема в електронній формі, про управління правами без дозволу суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав чи особи, яка здійснює таке управління; ж) розповсюдження, ввезення на митну територію України з метою розповсюдження, публічне сповіщення об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, з яких без дозволу суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав вилучена чи змінена інформація про управління правами, зокрема в електронній формі.

Відповідно до вимог ст. 51 Закону України «Про авторське право і суміжні права» захист особистих немайнових і майнових прав суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав здійснюється в порядку, встановленому адміністративним, цивільним і кримінальним законодавством.

Відповідно до вимог ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб`єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції. Серед яких - право подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» № 5 від 04.05.2010 року встановлено, що авторське право виникає в силу факту створення інтелектуальною творчою працею автора або співавторів твору науки, літератури і мистецтва. Твір вважається створеним з моменту первинного надання йому будь-якої об`єктивної форми з урахуванням суті твору (зокрема, письмової форми, електронної форми, речової форми). Якщо не доведено інше, результат інтелектуальної діяльності вважається створеним творчою працею. Правова охорона поширюється як на оприлюднені, так і на не оприлюднені, як на завершені, так і на не завершені твори, незалежно від їх призначення, жанру, обсягу, мети (освіта, інформація, реклама, пропаганда, розваги тощо).

Відповідачем здійснюється бездоговірне використання творів, у зв`язку з чим порушено майнові авторські права, а тому відповідно до п. «г» частини 2 статті 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» з відповідача належить стягнути компенсацію за порушення майнового авторського права на користь авторів твора.

Однією із форм відшкодування майнової шкоди за порушення авторського права і суміжних прав, передбаченою Законом України «Про авторське право і суміжні права» і Цивільним кодексом України. є виплата компенсації. Розмір компенсації за порушення авторського права повинен відповідати критеріям справедливості, добросовісності та розумності.

Компенсація є паушальним платежем. При визначенні розміру компенсації мають враховуватися тривалість і обсяг порушення, систематичність дій порушника.

Встановлено, що об`єкти авторського права створені третьою особою 12.09.2017 року та передані позивачу згідно ліцензійного договору від 07.09.2017 року. У чинній на той час редакції Закон України «Про авторське право та суміжні права» передбачав, зокрема, у якості відшкодування збитків за порушення авторського права і суміжних прав у формі виплати компенсації у сумі від 10 до 50000 мінімальних розмірів заробітної плати, встановлених законодавством України.

При визначенні розміру компенсації належить врахувати постійне користування авторськими творами без дозволу авторів, тривалість та обсяг порушень, постійне використання відповідачем спірних об`єктів авторського права, їх значну кількість та майнову вартість, кількість осіб, авторське право яких порушено, оригінальність авторських творів, розмір мінімальної заробітної плати, що на день виникнення права у позивача на дані твори становила 3200 грн., а на даний час значно збільшена; принцип верховенства права, а також загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею З ЦК України, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Щодо розрахунку даного позивачем, суд зазначає наступне, що ліцензійний договір на який при розрахунку компенсації був врахований позивачем укладений позивачем після виявлення ним порушенням його прав. При цьому, як вбачається з вказаного договору, жодного посилання в ньому на ліцензійний договір №КС-07/09-17 від 07.09.2017 року - не міститься.

На підставі викладено, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Крім того, згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до платіжних документів позивачем при зверненні із позовною заявою було оплачено судовий збір в сумі 2898,49 грн.

Виходячи з того, що позовну вимогу заявлено в розмірі 289849,24 грн, яка частково задоволена у сумі 32000 грн., тобто на 11,04% від заявлених позовних вимог, тому з відповідачки стягненню підлягає судовий збір в розмірі 11,04 % від суми сплаченого судового збору, що становить 319,93 грн..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 258, 259, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про захист авторського права - задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму компенсації в розмірі 32000 (тридцять дві тисячі) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 319 (триста дев`ятнадцять) гривень 00 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Третя особа ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Повний текст рішення виготовлено 26 жовтня 2020 року

Суддя С.П. Харечко