Номер провадження: 22-ц/813/7013/20
Номер справи місцевого суду: 522/45/20
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Гірняк Л.А.,Сегеди С.М.,

з участю секретаря Воронової Є.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2020 року, постановлену під головуванням судді Бондар В.Я., -

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року КП «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський» звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29 січня 2020 року видано судовий наказ про стягнення заборгованості.

У квітні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про скасування судового наказу Приморського районного суду м. Одеси від 29 січня 2020 року.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02 квітня 2020 року, вищевказаний судовий наказ скасовано.

У квітні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення з підстав того, що ухвалення додаткового рішення передбачено лише для рішення.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу та ухвалити нове рішення, яким стягнути з КП «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський» на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 2105,10 грн., що складаються з судового збору 105,10 грн. та витрат на професійну правничу допомогу 2000 грн., посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги, ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 зазначая, що суд не вірно протлумачив норми процесуального права, які застосував до спірних правовідносин та не врахував, що нормою ст. 259 ЦПК України передбачено, що суд може здійснити розподіл судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення судового рішення, одним з яких і є судовий наказ.

Відзиву до суду надано не було.

В судове засідання призначене на 21 жовтня 2020 року сторони не з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 114-116).

Від адвоката Ганчева І.В., який представляє інтереси ОСОБА_2 , надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 118-119).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, та від яких не надійшли клопотання про відкладення розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (26 жовтня 2020 року).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на таке.

Відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що додатковий судовий наказ та додаткове рішення не є тотожними поняттями, тому вважає за неможливе ухвалити додаткове рішення до ухвали про скасування судового наказу, виходячи з аналізу цивільного законодавства та враховуючи несумісність таких дій.

Однак, апеляційний суд не може погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи вбачається що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29 січня 2020 року видано судовий наказ про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , 1968 року народження, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на користь комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський» заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 10 654, 94 грн. (а.с. 32).

У квітні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про скасування судового наказу Приморського районного суду м. Одеси від 29 січня 2020 року та просила суд скасувати судовий наказ Приморського районного суду м. Одеси від 29 січня 2020 року та стягнути з КП «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський» на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 2105,10, що складаються з судового збору 105,10 грн. та витрат на професійну правничу допомогу 2000,00 грн. До заяви, заявницею було додано квитанцію № ПН 233 від 26 березня 2020 року по сплату судового збору у розмірі 105,10 грн. та договір № 13/01/20 про надання правової допомоги з квитанцією №ПН 239 про оплату за надання правової допомоги згідно договору у розмірі 2000,00 грн. (а.с. 38-50).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02 квітня 2020 року, вищевказаний судовий наказ скасовано (а.с.52).

У квітні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення з підстав того, що ухвалення додаткового рішення передбачено лише для рішення.

Так, відповідно до п. 1 ч.5 ст. 170 ЦПК України, до заяви про скасування судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Також, згідно ч.2 ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Відповідно до положень п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Стороною відповідача на виконання вимог ч.8 ст. 141 ЦПК України надано:

-квитанцію про сплату судового збору у розмірі 105,10 грн. ( а.с.42);

-договір № 13/01/20 про надання правової допомоги, відповідно до п. 4 якого встановлений порядок оплати та розмір гонорару 2000,00 грн. (а.с.46);

-копія квитанції № ПН 239 про оплату за надання правової допомоги згідно договору у розмірі 2000,00 грн. (а.с. 47);

Згідно ч.3 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви.

Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до ст. 258 ЦПК України судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3)постанови; 4) судові накази.

Враховуючи вказане, зважаючи на те, що судом задоволено заяву ОСОБА_2 про скасування судового наказу та судовий наказ скасовано, судовий збір за подання такої заяви та витрати на професійну правничу допомогу повинні були бути стягнуті з КП «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський» на користь ОСОБА_2 .

Судом першої інстанції вказаного враховано не було.

Враховуючи наведені обставин, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваної ухвали з підстав порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 368, 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , представника ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2020 року скасувати, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 26 жовтня 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.А. Гірняк

______________________________________ С.М. Сегеда