Провадження № 2/537/423/2020
Справа № 537/559/20
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.10.2020 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді Хіневича В.І., за участю секретаря судового засідання Гавриш А. Ю., за участі: позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ТОВ «Місто для людей Кременчук» про встановлення порядку користування житловим приміщенням та розподіл особового рахунку,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ТОВ «Місто для людей Кременчук», згідно якої прохав суд встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином: у користування ОСОБА_1 виділити житлову кімнату площею 11,6 кв. м.; у користування ОСОБА_5 та ОСОБА_4 виділити житлову кімнату площею 16,4 кв.м.; в загальному користуванні залишити: кухню - 6,9 кв.м., вбиральню 1,4 кв.м., ванну кімнату 2,9 кв. м, коридор 7,9 кв.м., кладову 0,3 кв.м., кладову 0,2 кв. м, лоджію 1,4 кв.м.. Також прохав зобов`язати ТОВ «Місто для людей Кременчук» розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються в квартиру (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій) відповідно до встановленого порядку користування квартирою.

В обґрунтування позову вказав, що він - ОСОБА_1 , є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою від 18.06.2012 року № 519, виданою КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації», інформаційною довідкою № 197233438 від 22.01.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Відповідно до вказаної інформаційної довідки, підставою виникнення права власності є свідоцтво про право власності від 28.07.1996 року, видане 7-ю дистанцією цивільних споруд Полтавського відділення Південної залізниці (згідно з наказом від 28.07.1996 року за № 806/48).

Іншими співвласниками вказаної квартири на праві приватної власності є ОСОБА_5 (розмір частки - 1/3) та ОСОБА_4 (розмір частки - 1/3), що підтверджується вказаною вище інформаційною довідкою № 197233438 від 22.01.2020 року.

Згідно з технічним паспортом, спірна квартира є двокімнатною, житлова площа - 28,0 кв.м., у тому числі 1-а кімната - 16,4 кв.м., 2-а кімната - 11.6 кв.м., кухня - 6,9 кв.м., вбиральня -1,4 кв.м., ванна кімната - 2,9 кв.м., коридор - 7.9 кв.м., лоджія - 1,4 кв.м., кладова - 0,3 кв.м., кладова - 0,2 кв.м. Загальна площа квартири - 49,0 кв.м.

Він сплачує за комунальні послуги, що надаються по особовому рахунку № НОМЕР_1 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відповідними платіжними документами, а саме рахунками-квитанціями та квитанціями за період з червня 2019 року по грудень 20019 року.

Оскільки він та ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , не можуть знайти домовленості по сплаті комунальних послуг та у користуванні квартирою, тому змушений звернутися до суду з вимогою про встановлення порядку користування житловим приміщенням та розподілу особового рахунку.

16.03.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням у підготовче судове засідання.

06.04.2020 року від відповідача - ТОВ «Місто для людей Кременчук» надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого останні не погодилися з позовними вимогами виходячи з наступного. Щодо встановлення порядку користування житловим приміщенням між позивачем та відповідачами, зазначили, що позивач вказує, що він та відповідачі не можуть дійти згоди у користуванні належною їм квартирою, хоча матеріали справи не містять належних та допустимих доказів наявності факту вчинення відповідачами будь-яких перешкод у користуванні приміщеннями квартири, при цьому вказує, що встановлення порядку користування житловим приміщенням необхідне йому для розподілу рахунків щодо сплати коштів за комунальні послуги. Отже, на їх думку в даному випадку та на підставі зазначених вище фактів відсутній спір щодо користування квартирою, що належить на праві власності 3 особам. Щодо доводів позивача про те, що між ним та відповідачами відсутня домовленість щодо сплати за житлово-комунальні послуги, внаслідок чого він змушений самотужки в повному обсязі сплачувати за спожиті послуги, зазначили, що позивач вправі звернутися до суду з відповідним позовом щодо відшкодування витрат по утриманню спільного майна - квартири та сплаті комунальних послуг.

Щодо зобов`язання здійснити розподіл особового рахунку на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються у квартиру, зазначили, що ця вимога є передчасною та безпідставною через відсутність спору щодо розділення особового рахунку та порушення його прав з боку ТОВ «МДЛ Кременчук». Крім того, ТОВ «МДЛ Кременчук» не має повноважень щодо розділення особових рахунків на комунальні послуги, що надаються позивачу, в тлумаченні п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», а саме: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Товариство не є виконавцем (надавачем) цих послуг, підприємство надає житлову послугу - послугу з управління багатоквартирним будинком на підставі Договору № 2/16 від 17.07.2018 року.

Вказали, що встановлення порядку користування квартирою між її користувачами за рішенням суду, що набрало законної сили, є самостійною підставою для звернення позивача до ТОВ «МДЛ Кременчук» з метою розподілу особового рахунку на надання послуги з управління багатоквартирним будинком, і лише у разі відмови йому у цьому останній не позбавлений права звернутись за захистом до суду.

08.05.2020 року від відповідача - ОСОБА_5 надійшов відзив згідно якого останній вказав, що він з ОСОБА_6 розірвав шлюб 26.08.1981 року. Під час шлюбу у них народився син ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вона покинула його забравши сина з собою на проживання до с. Потоки. Коли сину виповнилося 16 років він прописав його у квартирі (05.06.1991 року). син з ним цей час не проживав. З ОСОБА_4 він одружився ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільних дітей вони не мали. З 1990 року його визнали інвалідом ІІ групи. Згідно з приватизацією його сину ОСОБА_7 відійшла 1/3 частка його квартири. Свою частку 1/3 він подарував своїй дружині ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 . ІНФОРМАЦІЯ_4 померла його мати ОСОБА_9 , яка також була власницею 1/3 частки квартири. Після її смерті ця частка перейшла до нього - ОСОБА_5 . ОСОБА_10 він розлучився 03.10.2011 року. З цього часу він проживав сам і сам сплачував за комунальні послуги. Можливість отримати субсидію він не мав, враховуючи реєстрацію сина. Протягом 2014-2016 років він отримував субсидію так, як сусіди дали свідчення, що син з ним не проживає. Це образило сина. Наступні роки йому субсидії не дали. Він зв`язувався з сином, щоб той допомагав сплачувати комунальні послуги, на що син його обзивав та не надавав ніякої допомоги. За всі роки не цікавився його здоров`ям. Весною 2019 року він знову звернувся до сина за допомогою, так як не в змозі був розрахуватися зі своєї пенсі. Майже рік син платив за якусь частину, менше 1/3 суми, більшу частину сплачував він. ОСОБА_4 за опалення своєї частини ніколи не сплачувала. На початку 2020 року син надіслав офіційного листа з вимогою надати ключі і доступ на проживання. Він відмовив сину, просив дати йому можливість спокійно дожити віку. Йому не можна нервувати через тяжку хворобу. Просив суд справедливо порівну розділити на 3 частини, а не так як хоче позивач, так як ОСОБА_11 йому не дружина і він не може проживати з нею в одній кімнаті.

19.05.2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив згідно якої останній вказав, що по-перше згідно відзиву ТОВ «Місто для людей Кременчук» зазначено, що позивач за відсутності домовленості між ним та відповідачами щодо оплати житлово-комунальних послуг, змушений самотужки в повному обсязі сплачувати за житлово-комунальні послуги. Проте, у відповідності до фактичних обставин, вказаних у позовній заяві, відсутні будь-які відомості або посилання, які б свідчили про те, що позивач здійснює оплату відповідних послуг одноособово та в повному обсязі. Натомість, до позовної заяви у вигляді додатків долучено рахунки-квитанції, якими обґрунтовується самостійна оплата позивачем відповідної частини житлово-комунальних послуг, яка відповідає встановленим тарифам та частці у спільному майні. По-друге, щодо того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів наявності факту вчинення відповідачами будь-яких перешкод у користуванні приміщеннями квартири.

Проте, як було вказано у позовній заяві, згідно зі ч. 1, 3, 4 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Отже, у даному випадку, відсутність домовленості (згоди) у вигляді укладеного між співвласниками договору про порядок користування спільним майном є підставою для звернення позивача за захистом свої прав та інтересів до суду.

19.05.2020 року за ухвалою суду підготовче провадження було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 09.09.2020 року було замінено відповідача у даній справі з ОСОБА_5 на ОСОБА_3 так, як ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 помер, а згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі спадкового договору, 18.08.2020 року було зареєстровано право власності на 1/3 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_3 .

В судовому засіданні позивач - ОСОБА_1 та його представник - ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали у повному обсязі та їх прохали задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вказала, що житлові кімнати для користування потрібно розділити порівну, так як їй не зручно буде жити з ОСОБА_4 у одній кімнаті. При цьому, вказала, що вона мала розмову з ОСОБА_4 щоб придбати її частку квартири на, що та погодилася, та в найближчий час вони укладуть договір. ОСОБА_4 у квартирі не проживає. Позивача до квартири вона не впускає так, як боїться, що він може вкрасти її речі.

Відповідач - ОСОБА_4 в судовому засіданні вказала, що не проживає у вказаній квартирі з того часу, як розірвала шлюб з ОСОБА_5 , десь у 2010 році, так як останній бив її. На пропозицію ОСОБА_5 залишитися за ним доглядати за, що він відпише на неї свою частку квартири вона відмовилася, сказавши, щоб шукав собі когось другого. На даний час не збирається там проживати, а має намір продати свою частку квартири ОСОБА_3 про що мали розмову. Вона має у власності 2-х кімнатну квартиру в якій і проживає. Щодо задоволення позовних вимог вказала, що проти такого розподілу, вважає необхідно розділити порівну, що є неможливим, однак розподіл який прохає позивач, фактично заважати їй не буде, так як вона не живе у квартирі і не збирається там жити бо хоче її продати ОСОБА_3 .. Знає що ОСОБА_3 не впускає позивача у квартиру, з її слів позивач поводиться агресивно.

В судове засідання відповідач - ТОВ «Місто ля людей Кременчук» свого представника не направив, хоча про день, час та місце розгляду справи належним чином був повідомлений.

Суд, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що станом на 22.01.2020 року, квартира АДРЕСА_1 , належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 (розмір частки - 1/3), ОСОБА_5 (розмір частки - 1/3) та ОСОБА_4 (розмір частки -1/3), що підтверджується інформаційною довідкою № 197233438 від 22.01.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Згідно довідки від 18.06.2012 року № 519, виданої КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації», підставою виникнення права власності у ОСОБА_1 на 1/3 частку є свідоцтво про право власності від 28.07.1996 року, видане 7-ю дистанцією цивільних споруд Полтавського відділення Південної залізниці (згідно з наказом від 28.07.1996 року за № 806/48).

Згідно з технічним паспортом, спірна квартира є двокімнатною, житлова площа - 28,0 кв.м., у тому числі 1-а кімната - 16,4 кв.м., 2-а кімната - 11.6 кв.м., кухня - 6,9 кв.м., вбиральня -1,4 кв.м., ванна кімната - 2,9 кв.м., коридор - 7.9 кв.м., лоджія - 1,4 кв.м., кладова - 0,3 кв.м., кладова - 0,2 кв.м. Загальна площа квартири - 49,0 кв.м.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_5 не проживав у вказаній квартирі з часу як пішов з матір`ю від батька, а після смерті бабусі матері батька, зовсім не мав доступу до квартири. Комунальні послуги почав частково сплачувати у 2019 році. Звертався до батька - ОСОБА_5 з вимогою щоб вселитися у свою частку квартири, однак останній відмовив сину так як хотів спокійно дожити віку. Наразі позивач не проживає у вказаній квартирі.

Відповідач ОСОБА_4 у вказаній квартирі не проживала з часу розірвання шлюбу з ОСОБА_5 . На пропозицію доглядати за ОСОБА_12 з подальшим отриманням його частки квартири відмовилася. Наразі проживати там не збирається та має намір продати належну їй частку квартири ОСОБА_3 ..

Відповідач - ОСОБА_3 проживала у квартирі останні роки та доглядала за ОСОБА_5 , а після його смерті за спадковим договором, частка квартири належної ОСОБА_5 перейшла до ОСОБА_3 . Позивача у квартиру вона не впускає так, як боїться щоб він не вкрав її речі.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим повторно від 01.09.2020 року серії НОМЕР_2 .

Згідно інформаційної довідки № 222076566 від 31.08.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 15.08.2020 року зареєстровано право власності ОСОБА_3 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , на підставі спадкового договору №970, від 21.05.2020 року посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області.

Суд критично відноситься до пояснень ОСОБА_3 стосовно агресивної поведінки позивача і обґрунтувань останньої про відмову в допуску позивача до квартири через можливість позивача вчинити крадіжку її речей, як і до факту підпалу дзвінка квартири, які не підтверджені жодними доказами.

Відповідно до ч.1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним (ч.4 ст. 41 Конституції України).

Відповідно до ст. 47 Конституції України, ч.3 ст. 9 Житлового кодексу України кожен громадянин має право на житло та ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням.

Згідно з ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном.

Згідно до ч. 1, 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 155 Житлового кодексу, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22 грудня 1995 року квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Згідно ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Із змісту зазначених норм діючого законодавства та положень Постанови Пленуму Верховного Суду України випливає що співвласник квартири має право ставити питання про її поділ в натурі, а у разі, якщо такий поділ є неможливим, звертатися до суду з позовом про встановлення порядку користування приміщеннями квартири.

Судом було встановлено, що сторони добровільно між собою не змогли визначити порядок користування квартирою відповідно до належних їм часток у власності. Ні при житті ОСОБА_5 , ні після його смерті вже за участі нового співвласника ОСОБА_3 , при тому, що відповідач ОСОБА_4 не користується належною їй часткою квартири та не збирається користуватися у зв`язку з наміром подальшого продажу відповідачу ОСОБА_3 ..

Тож для усунення спорів та конфліктів між співвласниками необхідно встановити порядок користування спірною квартирою і встановлення такого порядку залежить від кількості житлових кімнат квартири.

Судом встановлено, що квартира згідно з технічним паспортом є двокімнатною: 1-а кімната - 16,4 кв.м., а 2-а кімната - 11.6 кв.м.. Також є кухня - 6,9 кв.м., вбиральня -1,4 кв.м., ванна кімната - 2,9 кв.м., коридор - 7.9 кв.м., лоджія - 1,4 кв.м., кладова - 0,3 кв.м., кладова - 0,2 кв.м.

Сторонами по справі висновку будівельно-технічного дослідження до суду не подавалося, клопотань про проведення такого також не заявлялося.

Відповідачі погодилися з встановленням порядку користування, однак висловили думку, щоб розділити порівну, що є неможливим за наявності лише двох ізольованих кімнат. Будь-яких інших варіантів відповідачами не заявлялося.

При визначенні можливого порядку користування кімнатами суд враховує, що фактично виявляють бажання користуватися вказаною квартирою два співвласника: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , при цьому третій співвласник має намір передати у власність свою часту іншому співвласнику - ОСОБА_3 ..

Тож зважаючи, що у квартирі маються лише дві окремі кімнати, з урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що запропонований позивачем порядок користування кімнатами, а саме меншою кімнатою - 11.6 кв.м. позивачем, а більшою кімнатою - 16,4 кв.м., відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , буде найбільш зручним для сторін та максимально відповідатиме їхнім правам та законним інтересам як наразі так і в подальшому.

За викладених обставин, суд вважає, що запропонований позивачем варіант встановлення порядку користування спірною квартирою, відповідає інтересам сторін та забезпечує їх право, визначене Цивільним Кодексом України як співвласників житла, оскільки лише за таких умов можливо дотриматися визначеного законом принципу рівності часток у праві спільної часткової власності співвласників житла та одночасно з цим враховуючи користування квартирою лише двома співвласниками забезпечити їх ізольованими кімнатами.

Крім того, суд зазначає, що встановлення порядку користування квартирою не змінює ідеальні частки співвласників у праві власності на квартиру.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання ТОВ «Місто для людей Кременчук» розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються в квартиру (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій) відповідно до встановленого порядку користування квартирою, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що згідно договору № 2/16 від 17.07.2018 року укладеного між ТОВ «Місто для людей Кременчук» в особі директора Биценко А.А. та Уповноваженої особи виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області міським головою Малецьким В.О., ТОВ «Місто для людей Кременчук» надає послугу співвласникам з управління багатоквартирним будинком за адресою АДРЕСА_3 , яка полягає в у забезпеченні належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна будинку та його прилеглої території.

Позивачем при зверненні до суду з даною вимогою не доведено, що його право було порушено, зокрема, що останній звертався до відповідача ТОВ «Місто для людей Кременчук» з заявою про здійснення розподілу особового рахунку, а останніми йому було відмовлено, так як будь-яких доказів до суду позивачем не подано.

Крім того суд звертає увагу позивача, на те, що згідно відзиву ТОВ «Місто для людей Кременчук», встановлення порядку користування квартирою між її користувачами за рішенням суду, що набрало законної сили, є самостійною підставою для звернення позивача з метою розподілу особового рахунку на надання послуги з управління багатоквартирним будинком.

При цьому, суд зазначає, що ТОВ «Місто для людей Кременчук» не має повноважень щодо розділення особових рахунків на комунальні послуги, оскільки не є виконавцем (надавачем) цих послуг, так як підприємство надає житлову послугу - послугу з управління багатоквартирним будинком на підставі Договору № 2/16 від 17.07.2018 року.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що дана вимога необґрунтована та безпідставна, а тому у її задоволенні слід відмовити.

Згідно п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд, зокрема вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 9 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп.

Позивач є інвалідом другої групи по зору, що підтверджується копією довідки до акта огляду МСЕК АБ №071657 від 17.12.2019 року, тому відповідно до закону він звільнений від сплати судового збору.

Оскільки позовні вимоги задоволені частково, при цьому позивач звільнений від сплати, тож з відповідачів на користь держави необхідно стягнути витрати на судовий збір в сумі 420,40 грн. з кожного.

Керуючись статтями 5, 10, 13, 19, 76, 77, 81, 133, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, статтями 41,47 Конституції України, ст.. 317,319,321,369,358,356, ЦК України, суд, -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ТОВ «Місто для людей Кременчук», про встановлення порядку користування житловим приміщенням та розподіл особового рахунку задовольнити частково.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином:

у користування ОСОБА_1 виділити житлову кімнату площею 11,6 кв. м.

у користування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виділити житлову кімнату площею 16,4 кв.м.

в загальному користуванні залишити: кухню - 6,9 кв.м., вбиральню 1,4 кв.м., ванну кімнату 2,9 кв. м, коридор 7,9 кв.м., кладову 0,3 кв.м., кладову 0,2 кв. м, лоджію 1,4 кв.м.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП не встановлено, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП не встановлено, проживаючої за адресою: АДРЕСА_5 , на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн., в рівних частках, по 420,40 грн. з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: В.І. Хіневич

Повний текст рішення виготовлено 30.10.2020 року.