Постанова

Іменем України

22 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 824/54/20

провадження № 61-13269ав20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю.,

за участю секретаря судового засідання - Хурсякової О. І.,

учасники справи:

заявник (стягувач, позивач) - Відкрите акціонерне товариство «Гродно Азот»,

боржник (відповідач) - Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська агропромислова група»,

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні Верховного Суду (м. Київ, проспект Повітрофлотський, 28) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська агропромислова група» на ухвалу Київського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року у складі судді Махлай Л. Д. у справі за заявою Відкритого акціонерного товариства «Гродно Азот» про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного арбітражного суду при Білоруській торгово-промисловій палаті від 28 червня 2018 року у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Гродно Азот» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська агропромислова група» про стягнення штрафу,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

У березні 2020 року Відкрите акціонерне товариство «Гродно Азот» (далі - ВАТ «Гродно Азот») звернулося до Київського апеляційного суду як суду першої інстанції із заявою про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного арбітражного суду при Білоруській торгово-промисловій палаті від 28 червня 2018 року.

На обґрунтування заяви зазначало, що 28 червня 2018 року Міжнародним арбітражним судом при Білоруській торгово-промисловій палаті ухвалено рішення у справі № 1697/91-17 за позовом ВАТ «Гродно Азот» до ТОВ «Українська агропромислова група», за яким з ТОВ «Українська агропромислова група» на користь ВАТ «Гродно Азот» стягнуто штраф у сумі 4 680,00євро та 840,00 євро витрат по сплаті арбітражного збору.

Правовою підставою для розгляду справи в Міжнародному арбітражному суді при Білоруській торгово-промисловій палаті є положення пункту 7 контракту № 804-00203832/4-15-407 від 18 грудня 2015 року (далі - Контракт).

Питання про визнання та виконання рішення Міжнародного арбітражу заявник просив вирішити відповідно до Конвенціїпро визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року (Нью-Йорк), статей 474-479 ЦПК України та видати виконавчий лист.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року заяву ВАТ «Гродно Азот» про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного арбітражного суду при Білоруській торгово-промисловій палаті від 28 червня 2018 року у справі № 1697/91-17 задоволено.

Визнано і надано дозвіл на виконання рішення Міжнародного арбітражного суду при Білоруській торгово-промисловій палаті від 28 червня 2018 року у справі № 1697/91-17 за позовом ВАТ «Гродно Азот» до ТОВ «Українська агропромислова група» про стягнення штрафу.

Видано виконавчий лист про стягнення з ТОВ «Українська агропромислова група» (місцезнаходження: бульвар Лесі Українки, 19, оф. 172, 01133, м. Київ, Україна) на користь ВАТ «Гродно Азот» (ОКПО 00203832, УПН 500036524 місцезнаходження: проспект Космонавтів, 100, 230013, м. Гродно, Республіка Білорусь) штрафу на суму 4 680,00 євро та 840,00 євро в якості відшкодування витрат по сплаті арбітражного збору, а всього 5 520,00 євро.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи заяву, апеляційний суд, як суд першої інстанції, виходив із наявності підстав для визнання рішення міжнародного комерційного арбітражу та надання дозволу на його виконання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка її подала

У вересні 2020 року на адресу Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду, як до суду апеляційної інстанції, надійшла апеляційна скарга ТОВ «Українська агропромислова група» на ухвалу Київського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року, у якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просив скасувати зазначену ухвалу суду та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви.

Апеляційна скарга мотивована тим, що арбітражне рішення суперечить публічному порядку України, конституційним правам, свободам, гарантіям, оскільки це рішення ухвалено стосовно боржника, якого неможливо згідно тексту рішення ідентифікувати та ототожнити з боржником у справі № 1697/91-17, що розглядалась Міжнародним арбітражним судом при Білоруській торгово-промисловій палаті.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до касаційного суду не направили.

Надходження апеляційної скарги до суду

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 10 вересня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі № 824/54/20 та витребувано з Київського апеляційного суду матеріали зазначеної справи.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 30 вересня 2020 року закінчено підготовчі дії у справі № 824/54/20, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 22 жовтня 2020 року об 12:00 годині за адресою: м. Київ, проспект Повітрофлотський, 28 з повідомленням учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд встановив, що 18 грудня 2015 року між ВАТ «Гродно Азот» та ТОВ «Українська агропромислова група» було укладено контракт № 804-00203832/4-15-407 на поставку добрива рідкого азотного КАС у залізничному транспорті продавця (позивача). Умови поставки - DAP кордон республіки Білорусь/України, залізнична станція Словечно.

Пункт 11 контракту містить положення про те, що обіг рухомого складу продавця (позивача) на території України не повинен перевищувати 8 діб. Вказаним пунктом також передбачені штрафні санкції - 120 євро за кожну добу затримки кожної залізничної цистерни на території України понад зазначеного терміну.

Пункт 7 контракту № 804-00203832/4-15-407 від 18 грудня 2015 року визначає, що при відсутності можливості вирішення спорів шляхом переговорів вони вирішуються у Міжнародному арбітражному суді при Білоруській торгово-промисловій палаті, рішення якого є остаточним та обов`язковим для обох сторін.

28 червня 2018 року Міжнародним арбітражним судом при Білоруській торгово-промисловій палаті ухвалено рішення у справі № 1697/91-17 за позовом ВАТ «Гродно Азот» до ТОВ «Українська агропромислова група», за яким з ТОВ «Українська агропромислова група» на користь ВАТ «Гродно Азот» стягнуто штраф у сумі 4 680,00 євро та 840,00 євро витрат по сплаті арбітражного збору.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях, у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших - органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Частиною першою статті 82 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» арбітражне рішення, незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається обов`язковим і при поданні до компетентного суду письмового клопотання виконується з урахуванням положень цієї статті та статті 36 цього Закону.

Визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу - це поширення законної сили такого рішення на територію України і застосування засобів примусового виконання в порядку, встановленому ЦПК України.

Порядок розгляду і вирішення заяви про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу визначені в Главі 3 Розділу IX ЦПК України «Визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу».

Відповідно до статті 474 ЦПК України рішення міжнародного комерційного арбітражу (якщо його місце знаходиться за межами України), незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається та виконується в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України або за принципом взаємності. У разі якщо визнання та виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

Крім того, визнання та виконання арбітражних рішень регулюється також Конвенцією про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10червня 1958 року (Нью-Йорк) (далі-Конвенція), яка набрала чинності для України з 08 січня 1961 року.

Конвенція встановлює, що кожна Договірна Держава визнає арбітражні рішення як обов`язкові і приводить їх до виконання згідно з процесуальними нормами тієї території, де запитується визнання і приведення у виконання цих рішень, на умовах, викладених у нижченаведених статтях Конвенції.

Відповідно до статті4 Конвенції для визнання і приведення у виконання рішення іноземного арбітражного суду сторона, яка просить про таке визнання і виконання, при подачі відповідного прохання надає: а) належним чином засвідчений оригінал арбітражного рішення або належним чином завірену копію такого; b) оригінал арбітражної угоди або її належним чином засвідчену копію. Якщо арбітражне рішення або угода викладені не офіційною мовою тієї країни, де порушене клопотання про визнання і приведення у виконання рішення, також надається переклад цих документів на офіційну мову. Переклад засвідчується офіційним чи присяжним перекладачем чи дипломатичною або консульською установою.

Конвенція про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року, презюмуючи обов`язковість арбітражного рішення, передбачає вичерпний, що не підлягає розширеному тлумаченню, перелік підстав, за яких компетентний суд може відмовити у визнанні та виконанні арбітражного рішення.

Перелік підстав для відмови у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу визначено у статті 478 ЦПК України, у статті5 Конвенції та у статті 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж».

Згідно статті 478 ЦПК України суд відмовляє у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо: 1) на прохання сторони, проти якої воно спрямоване, якщо ця сторона подасть суду доказ того, що: а) одна із сторін в арбітражній угоді була якоюсь мірою недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки, - за законом держави, де рішення було винесено; або б) сторону, проти якої винесено рішення, не було належним чином сповіщено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або в) рішення винесено щодо спору, не передбаченого арбітражною угодою, або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди; проте якщо постанови з питань, охоплених арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, які не охоплюються такою угодою, то та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що охоплені арбітражною угодою, може бути визнана і виконана; або г) склад міжнародного комерційного арбітражу або арбітражна процедура не відповідали угоді між сторонами або, за відсутності такої, не відповідали закону тієї держави, де мав місце арбітраж; ґ) або рішення ще не стало обов`язковим для сторін, або було скасовано, або його виконання зупинено судом держави, в якій або згідно із законом якої воно було прийнято; або 2) якщо суд визнає, що: а) відповідно до закону спір, з огляду на його предмет, не може бути переданий на вирішення міжнародного комерційного арбітражу; або б) визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.

Відповідно до статті 5 Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року, у визнанні і приведенні у виконання арбітражного рішення може бути відмовлено на прохання тієї сторони, проти якої воно спрямовано, лише у разі, якщо ця сторона надасть компетентній владі за місцем порушеного клопотання про визнання і приведення рішення у виконання докази того, що: а) сторони в арбітражній угоді, за принципами застосовуваного до них закону, в будь-якій мірі були недієздатними або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а за відсутності вказівки про таке підпорядкування, згідно із законом країни, де рішення було винесено, або b) сторона, проти якої винесено рішення, не була належним чином повідомлена про призначення арбітра або про арбітражний розгляд або з інших причин не могла подати свої пояснення, або с) вказане рішення винесено у спорі, не передбаченому або не підпадаючому під дію положень арбітражної угоди або арбітражного застереження в договорі, або містить висновки з питань, що виходять за межі арбітражної угоди або арбітражного застереження в договорі, з тим, однак, що у разі, якщо висновки з питань, охоплених арбітражною угодою або застереженням, можуть бути відокремлені від тих, які не охоплюються такою угодою або застереженням, то та частина арбітражного рішення, яка містить висновки з питань, охоплених арбітражною угодою або арбітражним застереженням в договорі, може бути визнана і виконана, або d) склад арбітражного органу або арбітражний процес не відповідали угоді між сторонами або, за відсутності такої, не відповідали закону тієї країни, де мав місце арбітраж, або е) рішення ще не стало остаточним для сторін або було скасовано або призупинено його виконання компетентною владою країни, де воно було винесено, або країни, закон якої застосовувався. У визнанні та приведенні у виконання арбітражного рішення може бути також відмовлено, якщо компетентна влада країни, в якій порушується клопотання про визнання і приведення у виконання рішення, дійде висновку, що: а) об`єкт спору не може бути предметом арбітражного розгляду за законами цієї країни, або b) визнання і приведення у виконання цього рішення суперечать публічному порядку цієї країни.

Стаття 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» також передбачає, що у визнанні або у виконанні арбітражного рішення, незалежно від того, в якій державі воно було винесено, може бути відмовлено лише: 1) на прохання сторони, проти якої воно спрямоване, якщо ця сторона подасть компетентному суду, у якого просить визнання або виконання, доказ того, що: - одна із сторін в арбітражній угоді, зазначеній у статті 7, була якоюсь мірою недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки, - за законом держави, де рішення було винесено; або - сторону, проти якої винесено рішення, не було належним чином сповіщено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або - рішення винесено щодо спору, не передбаченого арбітражною угодою, або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди; проте, якщо постанови з питань, охоплених арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, які не охоплюються такою угодою, то та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що охоплені арбітражною угодою, може бути визнана і виконана; або - склад третейського суду або арбітражна процедура не відповідали угоді між сторонами або, за відсутності такої, не відповідали закону тієї держави, де мав місце арбітраж; або - рішення ще не стало обов`язковим для сторін, або було скасовано, або його виконання зупинено судом держави, в якій або згідно із законом якої воно було прийнято; або 2) якщо суд визнає, що: - об`єкт спору не може бути предметом арбітражного розгляду за законодавством України; або - визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.

За змістом даних норм тягар доведення наявності підстав для відмови у визнанні і виконанні арбітражного рішення покладається на сторону, яка заперечує проти заяви стягувача.

Вирішуючи питання про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, суд не може оцінювати його правильність по суті чи вносити будь-які зміни до його змісту, а перевіряє лише дотримання строків звернення з клопотанням, дотримання вимог процесуального закону щодо його форми і змісту та наявність обставин, які можуть бути підставою для відмови в задоволенні заяви.

Встановлено, що ВАТ «Гродно Азот» звернулося із заявою про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного арбітражного суду при Білоруській торгово-промисловій палаті від 28 червня 2018 року у межах встановленого законом строку.

Заявником до заяви долучено документи у відповідності до переліку, визначеного статтею 4 Конвенції, що узгоджуються з положеннями статті 476 ЦПК України та статті 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», а саме: нотаріально завірена копія арбітражного рішення Міжнародного арбітражного суду при Білоруській торгово-промисловій палаті від 28 червня 2018 року; нотаріально завірена копія арбітражної угоди (Контракту № 804-00203832/4-15-407, укладеного 18 грудня 2015 року між ВАТ «Гродно Азот» та ТОВ «Українська агропромислова група», офіційні переклади вищевказаних документів на українську мову та документи, які підтверджують факт повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи та направлення йому позовної заяви разом з додатками та направлення рішення Міжнародного арбітражного суду при Білоруській торгово-промисловій палаті від 28 червня 2018 року.

На час звернення до суду із заявою про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного арбітражу рішення Міжнародного арбітражного суду при Білоруській торгово-промисловій палаті від 28 червня 2018 року у справі № 1697/91-17 вступило в законну силу, було остаточним для сторін. ТОВ «Українська агропромислова група» було належним чином сповіщено про арбітражний розгляд, свій відзив на позовну заяву не надавало. Контракт, який містить арбітражне застереження, недійсним не визнавався та рішення винесено щодо спору, передбаченого арбітражною угодою.

Ураховуючи викладене, Київський апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного арбітражного суду при Білоруській торгово-промисловій палаті від 28 червня 2018 року у справі № 1697/91-17.

Посилання ТОВ «Українська агропромислова група» на те, що задоволення заяви суперечить публічному порядку України є безпідставними, оскільки належних обґрунтувань щодо таких доводіввідповідач не навів.

При цьому, не зазначення варбітражному рішенні ідентифікаційного коду (ЄДРПОУ)відповідача за правилами вищезазначених норм саме по собі не може бути підставою для відмови у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу.

Крім того, відповідач не заперечує, що контракт з ВАТ «Гродно Азот» укладено ним. У контракті зазначено адресу ТОВ «Українська агропромислова група» - бульвар Лесі Українки, 19, м. Київ та адресу для кореспонденції - бульвар Лесі Українки, 19, оф. 172, м. Київ. Саме за адресою для кореспонденції відповідач отримував повідомлення про розгляд справи та арбітражне рішення. Вказана адреса зазначена і у рішенні Міжнародного арбітражного суду при Білоруській торгово-промисловій палаті від 28 червня 2018 року у справі № 1697/91-17.

Також із матеріалів справи убачається, що як контракт № 804-00203832/4-15-407 від 18 грудня 2015 року, так і заперечення щодо заяви та апеляційна скарга від імені ТОВ «Українська агропромислова група» підписані однією і тією ж особою - директором ОСОБА_1 .

Відтак, доводи ТОВ «Українська агропромислова група» про те, що арбітражне рішення ухвалено відносно боржника, якого не можна ідентифікувати та ототожнити з їх товариством є надуманими та такими, що не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заяви.

ТОВ «Українська агропромислова група», заперечуючи проти задоволення заяви про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного арбітражного суду при Білоруській торгово-промисловій палаті від 28 червня 2018 року, на підстави відмови, які викладені у статті 478 ЦПК України, статті5 Конвенції або у статті 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», не посилалося.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків Київського апеляційного суду, як суду першої інстанції, і не дають підстав для висновку про порушення норм матеріального або процесуального права апеляційного суду.

Ураховуючи викладене, Київський апеляційний суд дійшов правильного висновку про задоволення заяви.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд вважає необхідним залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність і обґрунтованість судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 24, 351, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська агропромислова група» залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 23 жовтня 2020 року.

Судді: Є В. Коротенко

С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев