ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5941/20 Справа № 202/3816/18 Суддя у 1-й інстанції - Кухтін Г. О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 13 березня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Мішекін Валерій Вікторович, Шоста дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту та свідоцтв про право на спадщину за заповітом недійсними, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з уточненим 07 вересня 2018 року позовом до ОСОБА_1 , треті особи - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Мішекін В.В. (далі - ПН ДМНО Мішекін В.В.), Шоста дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту та свідоцтв про право на спадщину за заповітом недійсними, мотивуючи його тим, що вона є рідною донькою ОСОБА_3 , якому на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03 грудня 1998 року, виданого виконкомом міської Ради народних депутатів міста Дніпропетровська, згідно з розпорядженням від 3 грудня 1998 року №3/3808-998, належить квартира АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 є її племінником, сином її брата ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 її батько ОСОБА_3 помер, та зважаючи на те, що на момент його смерті вона була зареєстрована разом з ним, вона прийняла спадщину на підставі ст.1268 ЦК України.

Зазначала, що через сімейні обставини в період з весни 2008 року по день смерті ОСОБА_3 проживав в квартирі свого сина, ОСОБА_4 , у АДРЕСА_2 , втім вона постійно відвідувала батька, забезпечувала продуктами харчування, надавала іншу допомогу.

Вказувала, що батько обіцяв квартиру їй, втім після його смерті, а саме у 2017 році, їй подзвонив ОСОБА_1 , попросив оригінали правовстановлюючих документів на квартиру, запевняючи, що оформить успадковану за заповітом частку квартири на її ім`я, а потім повідомив, що її батько склав заповіт, яким все належне йому на день смерті майно заповів саме йому.

Посилаючись на те, що заповіт не відповідав внутрішній волі її батька, відповідачем порушено її право на спадкування, а тому просила суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним заповіт, серії ВКР 298785, від 07 серпня 2008 року, складений ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідчений 07 серпня 2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мішекіним В.В., реєстровий №3977; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 10 січня 2018 року, видане ОСОБА_1 державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Леон І.О., реєстровий №4-4, на частку у праві спільної сумісної власності на квартиру, що розташована в АДРЕСА_3 , житловою площею 26,5 кв.м, загальною площею 43,2 кв.м; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 10 січня 2018 року, видане ОСОБА_1 . Шостою дніпровською державною нотаріальною конторою Леон І.О., реєстровий №4-5, на земельну ділянку, площею 0,0616 гектарів в межах, згідно з планом, що знаходиться в Дніпропетровській області Дніпровський район Балівська сільська рада, «Орель-5» садівниче товариство, ділянка № НОМЕР_1 , кадастровий номер: :01:305:0255.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 13 березня 2020 року позовні вимоги задоволені. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не встановив дійсних обставин справи, безпідставно задовольнив позов, залишив без уваги те, що заповіт відповідав внутрішній волі ОСОБА_5 , був складений за три роки до його смерті, ОСОБА_2 погано відносилась до свого батька та не навідувала його, крім того вона пропустила строк позовної давності.

04 червня 2020 року позивач ОСОБА_2 надала відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, наполягала на тому, що гарно ставилась до батька, заповіт не відповідав внутрішній волі її батька, а змінити його він боявся, оскільки її брат та племінник перестали б доглядати його.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.367 ЦПК України).

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, у повній мірі зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 (а.с.13).

ОСОБА_6 , прізвище якої змінено відповідно до свідоцтва про укладання шлюбу, виданого повторно, серія НОМЕР_4 , актовий запис №991, на ОСОБА_7 , є донькою померлого ОСОБА_3 , що підтверджено свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_5 (а.с.7).

Відповідно до спадкової справи №433/2011, заведеної 10 травня 2011 року Шостою дніпровською державною нотаріальною конторою Леон І.О. після смерті ОСОБА_3 , останнім за життя було складено заповіт, посвідчений ПН ДМНО Мішекіним В.В., реєстровий №3977, яким усе належне йому майно де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, усі майнові права та обов`язки, які йому належали на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обов`язки, які належатимуть на день смерті, він заповів ОСОБА_1 (а.с.66).

10 січня 2018 року ОСОБА_1 . Шостою дніпровською державною нотаріальною конторою Леон І.О. видано свідоцтво на спадщину, яка складається з частки у праві спільної сумісної власності на квартиру, що розташована у АДРЕСА_3 , житловою площею 26,5 кв.м, загальною площею 43,2 кв.м., зареєстровано в реєстрі №4-4 (а.с.84), та свідоцтво про право на спадщину за заповітом, реєстровий №4-5, на земельну ділянку, площею 0,0616 гектарів в межах, згідно з планом, що знаходиться в Дніпропетровській області Дніпровський район Балівська сільська рада, «Орель-5» садівниче товариство, ділянка № НОМЕР_6 (чотири), кадастровий номер: :01:305:0255 (а.с.4-5).

Судом допитані свідки, пояснення яких частково прийняті до уваги.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що наявні правові підстави для визнання недійсним заповіту, серія ВКР 298785, від 07 серпня 2008 року, оскільки судом достовірно встановлено, що при складанні оспорюваного заповіту волевиявлення заповідача ОСОБА_3 не було вільним і не відповідало його волі.

Колегія суддів не погодитись з такими висновками суду у зв`язку з наступним.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі №761/26815/17 (провадження №61-16353сво18) зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до частин першої, другої статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Статтею 1247 ЦК України визначено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту).

Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених нормами ЦК України.

На заповіт, як односторонній правочин поширюються загальні правила ЦК України щодо недійсності правочинів.

Недійсними є заповіти: 1)в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2)складенні особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3)складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником тощо).

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановленні частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої-третьої, п`ятої та шостої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Нікчемний правочин є недійсним через його невідповідність вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Таким чином, на заповіт, як і на будь-який інший правочин, поширюються загальні вимоги щодо їх дійсності, додержання яких є необхідною умовою його чинності.

Підставами недійсності заповіту позивач ОСОБА_2 зазначала, що волевиявлення її батька не було вільним та не відповідало його волі.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів наголошує на тому, що в оспорюваному заповіті міститься підпис заповідача та здійснений ним напис, а саме: «прочитаний мною особисто голос», а у тексті заповіту зазначено: місце, дата складання заповіту, число, місяць, рік народження ОСОБА_1 , ідентифікаційний код. Заповідачу роз`яснено зміст статей 1234,1241,1254,1307 ЦК України. Заповіт прочитаний вголос заповідачем ОСОБА_3 та власноручно ним підписаний у присутності ПН ДМНО Мішекіна В.В. Також у заповіті зазначено, що заповіт записаний нотаріусом зі слів ОСОБА_3 особу заповідача встановлено, дієздатність його перевірено.

Колегія суддів наголошує на тому, що заповіт відповідає вимогам чинного законодавства.

Клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи позивач не заявляла.

Жодних доказів, що могли б ставити під сумнів дієздатність померлого ОСОБА_3 на момент підписання заповіту позивачем не надано.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції урахував покази свідків, без будь-яких письмових доказів, які б у сукупності з поясненнями свідків були переконливими та достатніми на підтвердження зазначених позивачем обставин.

Таким чином висновки місцевого суду, не підтверджені належними доказами, мають характер припущення, що не відповідає зазначеним вище нормам матеріального та процесуального права.

В цій частині доводи апелянта є слушними та спростовують висновки місцевого суду про необхідність задоволення позовних вимог.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Згідно з ч.ч.1,13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 171,60 грн., сплачений за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 13 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Мішекін Валерій Вікторович, Шоста дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту та свідоцтв про право на спадщину за заповітом недійсними відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8 ) судовий збір у розмірі 3 171,60 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.