Справа 635/3976/20
Провадження 2/635/2179/2020
27 жовтня 2020 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області
Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Савченка Д.М.,
секретар судового засідання Письменна В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в якій просила визнати останніх такими, що втратили право користування домоволодінням АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 27 квітня 2016 року є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаному будинку зареєстровані відповідачі, які у 2015 р. добровільно залишили даний будинок та з реєстрації місця проживання не знялись.Реєстрація відповідачів за вказаною адресою порушує її права як власника житлового будинку, оскільки вона не може оформити субсидію, чи будь-яким чином розпорядитися своєю власністю. З метою захисту свого права власності позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14 липня 2020 року позовну заяву залишено без руху.
21 липня 2020 року позивачем на виконання ухвали суду від 14 липня 2020 року усунені недоліки допущені про подачі позовної заяви до суду.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 18 серпня 2020 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного провадження.
Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Святолуцький С.О. повідомлялись про час та місце судового засідання в судове засідання не з`явились, надали до суду заяву в якій позовні вимоги підтримали в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення у справі, у разі неявки відповідачів, не заперечували.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно і належним чином шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем реєстрації, про причини своєї неявки суд не повідомили.
Будь-яких заяв та клопотань від відповідачів не надійшло.
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання відповідачів, які не повідомили про причини неявки та не подали відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.
Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 27 квітня 2016 року визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок № НОМЕР_1 літ. «А-1» з прибудовою літ. «а», ганок літ. «а1», загальною площею 40,80кв.м., житловою площею 24,10кв.м., допоміжною площею 16,70кв.м. з надвірними будівлями та спорудами: сараєм літ. «Б», літньою кухнею літ. «Д», тамбуром літ. «д», сараєм літ. «Е», льохом літ. «ж», вбиральнею літ. «З», воротами № 1, огорожею № 2, дворовим водопроводом АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований по праву власності за ОСОБА_5 на підставі дублікату Свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Васищівської селищної ради 05.04.1972р., Дублікат виданий виконкомом Васищівської селищної ради 30.07.2003р. Рішення набрало законної сили 06 травня 2016 року.

Як вбачається з інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №225479288 від 24 вересня 2020 року ОСОБА_1 належить право приватної власності в цілому на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Згідно довідки виконавчого комітету Васищівської селищної ради Харківського району Харківської області у вказаному будинку по теперішній час зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Відповідно до акту депутата від 06 липня 2020 року станом на 06 липня 2020 року відповідачі у вказаному будинку зареєстровані, але не проживають.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності, якщо він не порушує норм закону, моральних засад суспільства, екологічної ситуації та інтересів інших осіб.

Статтею 41 Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Тобто, за змістом ст. 319 ЦК власник сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права.

Отже, правомочності власника та межі здійснення ним прав встановлені законом.

Разом із тим, як вбачається зі змісту ст. 319 ЦК, обмеження права власності не підлягають розширеному тлумаченню.

Закріплений у п. 1 ч. 2 ст. 319 ЦК принцип, відповідно до якого дії власника щодо його майна не повинні суперечити закону, є загальним універсальним обмеженням прав власника. Відсутність прямої заборони в законі надає власнику широке коло можливостей для здійснення права власності, в той час як заборона на здійснення певних дій є механізмом стримання власника.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей16,386,391 ЦК України.

Під час судового розгляду судом встановлено, що відповідачі не проживають за адресою: АДРЕСА_1 тривалий час, а саме з вересня 2015 року, перешкод у їх проживанні за місцем реєстрації, а також поважність причин невикористання відповідачами свого права користування спірним житловим приміщенням судом не встановлено.

Жодних беззаперечних, належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин відсутності відповідачів за вищевказаною адресою понад один рік, суду не надано.

Докази, що підтверджують той факт, що позивач якимось чином перешкоджала відповідачам у користуванні спірним будинком в матеріалах справи також відсутні.

За положеннями ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Існування домовленості між сторонами про право користування житловим приміщенням не встановлено.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування домоволодінням АДРЕСА_1 .

Відповідачами протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст.284-285 ЦПК України.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової карти платника податків: НОМЕР_2 , місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_3 ,

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 ,

Відповідач: ОСОБА_4 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 ,

Відповідач: ОСОБА_4 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 ,

Суддя Д.М. Савченко