КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 759/8553/14-ц Головуючий у І-й інстанції - Петренко Н.О.
апеляційне провадження № 22-ц/824/6446/2020 Доповідач Заришняк Г.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Мараєвої Н.Є., Рубан С.М.

при секретарі - Діденко А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позовних вимог Товариство вказувало, що 31.08.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно якого відповідач отримав кредит в сумі 190 000,00 доларів США, які зобов`язався повернути до 31.08.2037р.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 31.08.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та відповідачем був укладений договір іпотеки, відповідно до якого іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 304 086, 66 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 16.04.2014р. складає 3 766 283,88 грн. На підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 р. ПАТ «УкрСиббанк» відступило ПАТ "Дельта Банк" свої права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 31.08.2007р

Позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 звернути стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 шляхом передачі у власність ПАТ "Дельта Банк" вказаного предмету іпотеки, визнавши за ПАТ "Дельта Банк" право власності на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 . Зобов`язати ОСОБА_2 передати ПАТ "Дельта Банк" правовстановлюючі документи на предмет іпотеки (свідоцтво про право власності), ключі від вхідних дверей, технічний паспорт на квартиру. Виселити та зняти з реєстрації відповідача та інших осіб, які зареєстровані в спірній квартирі. Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 3 654,00 грн.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 , за кредитним договором №0 від 31.08.2007р. в розмірі 304 086,66 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 16.04.2014р. складає 3 766 283,88 грн., перед Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк", звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: на нерухоме майно - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 шляхом передачі ПАТ "Дельта Банк" вказаного предмету іпотеки у власність.

Визнано за Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" право власності на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_2 передати ПАТ "Дельта Банк" правовстановлюючі документи на предмет іпотеки (свідоцтво про право власності), ключі від вхідних дверей, технічний паспорт на квартиру.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Дельта Банк" судовий збір в розмірі 3 654,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діючий в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові ПАТ "Дельта Банк" відмовити повністю.

В поданому відзиві на апеляційну скаргу представника відповідача ПАТ "Дельта Банк" вважає рішення суду законним, просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Третя особа ОСОБА_3 та його представник підтримали апеляційну скаргу представника відповідача.

Представник позивача неодноразово в судове засідання не з`являвся, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк», суд першої інстанції виходив з того, що іпотечним договором передбачено право іпотекодержателя на набуття у власність предмета іпотеки в разі порушення боржником умов кредитного договору, відповідач порушив умови кредитного договору, а тому наявні правові підстави для визнання за позивачем права власності на предмет іпотеки.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду, оскільки суд, звернувши стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності іпотекодержателя на обтяжене іпотекою майно, не звернув уваги на те, що цей спосіб захисту є позасудовим і не передбачений як спосіб захисту права шляхом звернення до суду ні статтею 16 ЦК України, ні Законом України «Про іпотеку», ні договором, укладеним між сторонами.

Судом встановлено, що 31.08.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно якого відповідач отримав у Банку кредит в сумі 190 000,00 доларів США, які зобов`язався повернути до 31.08.2037р.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 31.08.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та відповідачем був укладений договір іпотеки, відповідно до якого іпотекодавець ОСОБА_2 передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 62,40 кв.м, житловою 43,00 кв.м, що належить іпотекодавцю на праві власності. За домовленістю сторін вартість предмету іпотеки становить 1 060 700,00 грн.

На підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 р. ПАТ «УкрСиббанк» відступило ПАТ "Дельта Банк" свої права вимоги за кредитними договорами та відповідними договорами забезпечення, в тому числі і за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 31.08.2007р.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець зобов`язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 304 086, 66 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 16.04.2014р. складає 3 766 283,88 грн.

Згідно з вимогами ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, Законом України «Про іпотеку» передбачено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду), два позасудові - на підставі виконавчого напису нотаріуса та на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Сам договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.

При цьому, ст.37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

Як видно з п.5 Договору про іпотеку №62504 від 31.08.2007 р., сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Іпотекодержатель самостійно визначає один з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст.37 Закону України "Про іпотеку"; право Іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст.38 Закону України "Про іпотеку". У разі настання обставин, зазначених в п. 4.1 цього договору іпотеки, Іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом Іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, в якому зазначає - який із способів задоволення вимог Іпотекодержателя, що передбачені ч.3 ст.36 Закону України "Про іпотеку", застосовується Іпотекодержателем для задоволення своїх вимог. У разі застосування передачі Предмету іпотеки у власність Іпотекодержателя як способу задоволення вимог Іпотекодержателя (абз.2 ч.3 ст.36 Закону України "Про іпотеку") даний договір є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки (т.1 а.с. 20-23) .

Отже сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору і не передбачили можливості звернення до суду іпотекодержателя з позовом про визнання за ним права власності на предмет іпотеки, тому позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю вказаного предмета іпотеки у власність у порядку, визначеному ст. 37 Закону України «Про іпотеку», є неналежним способом захисту.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Відповідно до ч.2 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Згідно з роз`ясненнями, приведеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 р. у справі №760/14438/15-ц, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем.

При цьому, Верховний Суд зазначив, що у разі, якщо іпотекодавець не визнає, заперечує або оспорює наявне у позивача право власності, або у разі відмови реєстратора у державній реєстрації права власності на предмет іпотеки, іпотекодержатель все ж має можливість звернутись до суду з позовом про визнання за собою права власності.

Отже, іпотекодержатель зобов`язаний реалізувати передбачені іпотечним договором позасудові способи звернення стягнення і тільки у випадку протидії державного реєстратора у реєстрації права власності, чи оскарження рішення про реєстрацію права власності іпотекодавцем, судом може вирішуватись питання про право власності.

Позивачем ПАТ "Дельта Банк" не надано суду будь-яких доказів позасудового звернення стягнення на даний предмет іпотеки, доказів відмови державного реєстратора у реєстрації права власності, чи оскарження рішення про реєстрацію права власності іпотекодавцем.

Враховуючи наведене, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі ПАТ "Дельта Банк" предмета іпотеки у власність в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №0 від 31.08.2007р., визнання права власності іпотекодержателя на обтяжене іпотекою майно та про необхідність зобов`язанння ОСОБА_2 передати ПАТ "Дельта Банк" правовстановлюючі документи на предмет іпотеки (свідоцтво про право власності), ключі від вхідних дверей, технічний паспорт на квартиру, не можна вважати обґрунтованими, оскільки вони суперечать вимогам закону й спростовується зібраними по справі доказами.

Окрім того, справу розглянуто у відсутність відповідача, не повідомленого належним чином про дату час і місце засідання суду, тому ці доводи апеляційної скарги представника відповідача також заслуговують на увагу.

З огляду на викладене, рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні даного позову ПАТ «Дельта Банк».

Посилання в апеляційній скарзі на необхідність відмови в задоволенні позову також і у зв`язку із спливом позовної давності не є підставою для відмови в даному позові з таких підстав.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У відповідності з роз`ясненнями, викладеними в пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 19.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Колегія суддів не має підстав для застосування наслідків позовної давності, оскільки в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» необхідно відмовити з інших приведених вище підстав.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року - скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів.

Повний текст постанови виготовлений 26 жовтня 2020 року.

Головуючий:

Судді: