печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Остапчук Т.В.

секретар Ткаченко Ю.М.

за участю

позивача ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення,- В С Т А Н О В И В: Позивач ОСОБА_1 , звернулась до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином. Мотивуючи вимоги тим, що 07.06.2019 року позивач знаходилась за адресою АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_5 . Біля 09-00 години ранку цього ж дня ОСОБА_5 було завдано тілесних ушкоджень позивачу. 07.06.2019 року позивачем було подано до Печерського УП ГУНП у м.Києві заяву про вчинення відносно неї кримінального правопорушення передбаченого ст. 121 КПК України. 12.06.2020 року внесено відомості за заявою ОСОБА_1 до ЄРДР під №002558. Вказане кримінальне провадження на даний час перебуває на стадії досудового розслідування. Просила стягнути з відповідача понесену матеріальну та моральну шкоду у розмірі 156040,90 грн., стягнути з відповідача упущену вигоду за період втрати працездатності та період відновлення у розмірі 127484,00 грн. Компенсувати лікування або самостійно оплатити лікування у медичному закладі та накласти арешт на належну відповідачу квартиру. Ухвалою судді від 09.09.2019 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, ухвалою від 09.06.2020 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити з підстав викладених в позові. В судовому засіданні представник відповідача, позовні вимоги не визнав, проти вимог викладених в позові заперечував з підстав його необгрунтованості та безпідставності. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 74 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. за №6 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що 07.06.2019 року позивач знаходилась за адресою АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_5 . Біля 09-00 години ранку цього ж дня ОСОБА_5 було завдано тілесних ушкоджень позивачу. 07.06.2019 року позивачем було подано до Печерського УП ГУНП у м.Києві заяву про вчинення відносно неї кримінального правопорушення передбаченого ст. 121 КПК України. В провадженні Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м.Києві перебуває кримінальне провадження №0002558 від 12.06.2019 року за ч. 1 ст. 125 КК України по факту нанесення невстановленою особою тілесних ушкоджень ОСОБА_1 .. Кримінальне провадження наразі не розглянуто судом. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вирішуючи позов про відшкодування матеріальної шкоди, суд керується положеннями ч. 1 ст. 1166 ЦК України, в силу яких майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В силу положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивної цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини в завданні шкоди, а позивач доказує наявність шкоди та її розмір. Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Виходячи зі змісту вищезазначеного, при вирішенні вказаного спору, у судовому засіданні підлягала обов`язковому встановленню наявність самої такої шкоди; протиправна, винна поведінка у формі дій або бездіяльності відповідача; причинний зв`язок між діями або бездіяльністю відповідача та наслідками, у вигляді шкоди, що були заподіяні позивачеві. Позивачем всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України не доведений факт завдання їй шкоди кримінальним правопорушенням, не надано належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, якими вона обґрунтовує свої вимоги. Суд вважає, що позивачем та її представником не доведено у судовому засіданні протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними та шкодою, що була спричинена позивачу. Кримінальне провадження №0002558 від 12.06.2019 року за ч. 1 ст. 125 КК України по факту нанесення невстановленою особою тілесних ушкоджень ОСОБА_1 наразі не розглянуто судом. Відповідача не визнано винним у вчиненні злочину відносно позивача, передбаченого ч.1 ст.125 КК України відповідно до подій, які відбулися 07.06.2019 року. Зважаючи на викладене, беручи до уваги, що судом не встановлено вини відповідача у заподіянні шкоди, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим, тому у його задоволенні слід відмовити у повному обсязі. Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 95, 141, 223, ч. 2 ст. 247, 259, 263-265, 268, 280-289, 352, 354 ЦПК України, суд, - В И Р І Ш И В:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного тексту рішення 16.10.2020 року.

Суддя Остапчук Т.В.