Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2020 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Товченко К.М., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Київпастранс», третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, -

УСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року до суду звернувся ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач) з позовом до комунального підприємства «Київпастранс» (надалі за текстом - відповідач), про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 10.06.2019 року ОСОБА_2 (надалі за текстом - третя особа), керуючи тролейбусом, бортовий номер НОМЕР_1 , не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного інтервалу, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Toyota RAV-4», держ.номер НОМЕР_2 , який належить позивачу, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 04.07.2019 року третю особу визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

У зв`язку з тим, що в момент зіткнення третя особа керувала тролейбусом, який належить відповідачу, позивач просив стягнути з відповідача матеріальні збитки в розмірі 35 076,17 грн, у тому числі 33 168,17 гривень збитків, 1 500 гривень - вартість експертного дослідження, 408 гривень - послуги автофахівця з розбирання та складання пошкодженого автомобіля; 2 000 гривень моральної шкоди та судові витрати.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 11.10.2019 р. відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання, встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

Представник відповідача подала відзив, у якому заперечила проти задоволення позовних вимог, вважаючи їх безпідставними. Зазначила, що звіт про оцінку вартості матеріального збитку не можна вважати належним та допустимим доказом, оскільки позивач не надав договір, укладений між ним та оцінювачем. Крім того, звіт за формою не відповідає Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів та до нього не долучено акт огляду транспортного засобу. Також, зазначила, що вартість послуг експерта (1 500 гривень) та автофахівця з розбирання автомобіля (408 гривень) є необгрунтованою та не відноситься до збитків.

Позивач, у свою чергу, надав відповідь на відзив. Зокрема, долучив договір від 14.06.2019 року № 04/90.06.19 на проведення експертного дослідження, укладений між позивачем та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , акт огляду транспортного засобу № 0490, рахунок № СМУ00017673 від 14.06.2019 року на надання послуг з ремонту автомобіля «Toyota RAV-4», держ.номер НОМЕР_2 , на суму 109 830,41 гривень.

Крім того, в подальшому позивач уточнив свої позовні вимоги, виключивши з них вимогу про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 2 000 гривень, подав заяву про розгляд справи без його участі, уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини і відповідні їм правовідносини.

10.06.2019 року, о 09:30 годині, ОСОБА_2 , керуючи тролейбусом, бортовий номер НОМЕР_1 , на перехресті бульвара Перова - пр. Шухевича в м. Києві, порушив п.п. 2.3б, 13.1 Правил дорожнього руху України, при цьому, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного інтервалу, в результаті чого вчинив зіткнення з автомобілем «Toyota RAV-4», держ.номер НОМЕР_2 , що спричинило пошкодження транспортних засобів. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 04.07.2019 року у справі № 754/9111/19 третю особу було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до Звіту № 04/90.06.19 про оцінку вартості матеріального збитку від 14.06.2019 року вартість відновлювального ремонту становить 62 923,15 гривень, вартість матеріального збитку становить 33 168,17 гривень.

Вартість понесених додаткових витрат підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 14.06.2019 року № 04/90.06.19 на суму 1 500 гривень за послуги експерта зі складання звіту, квитанцією № 41999392 від 14.06.2019 року на суму 408 гривень (оплата за послуги), актом виконаних робіт/послуг від 14.06.2019 року № 59967 (зняття/встановлення бампера переднього) на суму 408 гривень, рахунком № СМУ00017667 від 14.06.2019 року на суму 408 гривень.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у повному обсязі. До збитків відносяться витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної, небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 5 даної статті особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Суд критично ставиться до доводів сторони відповідача щодо недопустимості звіту про оцінку збитків з тих підстав, що позивачем не надано договір, укладений між ним та оцінювачем, а також щодо неналежності інших витрат, понесених позивачем, до матеріальних збитків, оскільки позивач надав договір про проведення незалежної експертної оцінки транспортного засобу від 14.06.2019 року № 04/90.06.19, а зміст платіжних документів (квитанцій), рахунків, акту виконаних робіт переконливо свідчить пов`язаність вказаних витрат (408 грн та 1500 грн) із необхідністю оцінки збитків, завданих ДТП. Тобто, позивач поніс вказані витрати у зв`язку з необхідністю відновлення свого порушеного права. Крім того, відповідачем не було надано своїх розрахунків збитків, а також не порушувалося питання проведення іншої оцінки матеріальної шкоди, у тому числі шляхом заявлення клопотання про проведення автотоварознавчої експертизи.

Відповідно до принципу диспозитивності, передбаченого ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи зазначене, оцінивши докази, надані на підтвердження позицій позивача на предмет їх належності, допустимості і достовірності, а також взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача до відповідача та наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 19, 77, 81-82, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354-356 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до комунального підприємства «Київпастранс», третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди - задовольнити;

Стягнути з комунального підприємства «Київпастранс» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 35 076 (тридцять п`ять тисяч сімдесят шість) гривень 17 копійок;

Стягнути з комунального підприємства «Київпастранс» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок;

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 );

відповідач - комунальне підприємство «Київпастранс» (адреса: 04070, м. Київ, Набережне шосе, б. 2, );

третя особа - ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 );

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, що не брали участі у справі (якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки) - повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду у письмовій формі з дотриманням вимог ст. 356 ЦПК України, - протягом тридцяти днів з дня його проголошення; учасником справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - з дня отримання копії повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску й з інших поважних причин;

Законної сили рішення суду набирає після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано;

В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду;

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя В.В. Гребенюк