Провадження № 2/344/1032/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.,

за участі секретаря Грегулецької Х.І.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Дзунза О.П.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

в позові вказано, що 05/12/2007 сторони уклали кредитний договір, згідно якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 48780,87 гривень на термін до 04/12/2014, сторони погодили, що погашення заборгованості здійснюється шляхом внесення щомісячного платежу, відповідачем не здійснено своєчасних оплат, з погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, в зв`язку з порушенням зобов`язання у відповідача виникла заборгованість в сумі 49414,86 гривень.

Відповідач в судовому засіданні надав пояснення про те, що між ним та банком було укладено договір, зобов`язання ним було виконано достроково, банком видано довідку про відсутність заборгованості, 25.10.2019 року подано до суду відзив на позов за змістом якого, просить суд у задоволенні позову відмовити, застосувати при вирішенні спору позовну давність. Вказано, що розрахунок позивача необґрунтовано, оскільки при здійсненні розрахунку позивачем не вказано дані про погашені суми за основним зобов`язанням (тілом кредиту). Між сторонами було укладено кредитний договір для придбання автомобіля марки ЗАЗ 110308 на суму 48780,88 гривень на строк з 05/12/2007 по 09/12/2014. В січні 2014 року позивач достроково погасив заборгованість, що підтверджується квитанціями про оплату. Крім того, 05/02/2014 банком видано відповідачу довідку про відсутність будь-якої заборгованості перед ПАТ КБ «ПриватБанк». 11/09/2015 банк звертався до приватного нотаріуса з метою видачі виконавчого напису про стягнення заборгованості в сумі 22688 гривень за вказаним кредитним договором. Виконавчий напис було оскаржено, судовим рішенням визнано таким, що не підлягає виконанню. Зазначив, що до спору підлягає застосуванню позовна давність, оскільки договором встановлено строк його дії з 05/02/2007 по 04/12/2014. Отже, строк позовної давності сплив 05/12/2017, в свою чергу банк звернувся з позовом до суду лише в 2019 році, клопотань щодо поновлення строку суду не подано, поважних причин пропуску строку звернення до суду з вказаним позовом банком не наведено, тому в задовленні позвоних вимог просив відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача в задоволенні позову просила відмовити, з підстав зазначених в відзиві на позовну заяву, надала пояснення про те, що під час розгляду спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню зверталась до банку з адвокатськими запитами, оскільки кредит було погашено достроково, банком було видано довідку про відсутність заборгованості, банком надано відповідь, що станом на 03/04/2014 внесеної суми не достатньо заборгованість складає 11557,67 гривень, строк дії договору завершився, в матеріалах справи наявні підтвердження, що банком пропущено строк позовної давності.

Позивачем подано відповідь на відзив за змістом якого, позивач зазначив, що відповідачем сплачено кредит частково, довідка видана банком 05/02/2014 не є належним доказом відсутності заборгованості оскільки не містить зазначення, що заборгованість погашено в повному обсязі, довідку було видано в результаті технічного збою в системі банку, довідка не містить зазначення, що договір розірвано, довідка не містить зазначення щодо номеру договору на підставі якого її видано, строк позовної давності не підлягає застосуванню, оскільки п.5.1. Договору передбачено, що він діє до повного виконання сторонами зобов`язань, оскільки відповідачем не виконано зобов`язання, договір продовжує свою дію, наявні правові підстави для нарахування пені та комісій.

Судом встановлено наступні обставини.

05/12/2007 між сторонами укладено кредитний договір, згідно п.7.1. якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти на строк з 05/12/2007 по 04/12/2014 у вигляді не поновлюваної лінії в розмірі 48780,88 гривень на купівлю автомобіля (споживчі цілі). За змістом договору періодом оплати вважається період з 05 по 09 число кожного місяця. Погашення заборгованості здійснююється в наступному порядку: щомісяця починаючи з наступного місяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) в сумі 796 гривень для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди.

Відповідно до розрахунку позивача заборгованість відповідача за спірний період складає 49414,86 гривень, з яких: 9994,30 гривень заборгованості за тілом кредиту, 976,85 гривень нараховані відсотки за користування кредитом, 2039,73 гривень заборгованість по комісії за користування кредитом, 36403,98 гривень пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

05/02/2014 ПАТ КБ «ПриватБанк» видано довідку про те, що ОСОБА_1 не має заборгованості перед ПАТ КБ «ПриватБанк».

03/10/2017 рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Баднар І.М. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено.

В ст. 1054 ЦК України вказано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

В п. 1 ст. 629 ЦК України вказано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В п. 1 ст. 612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За ст.526 ЦК, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно наданого розрахунку позивачем, за відповідачем обліковується заборгованість за тілом кредиту в розмірі 9994,30 гривень станом на 02/08/2019.

В свою чергу згідно наданої Банком довідки станом на 05/02/2014 зазначено, що за ОСОБА_1 відсутня заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк».

Позивачем вказано, що видана ним довідка є неналежним доказом, видана внаслідок технічного збою в системі банку.

В свою чергу, відповідно до відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже позивач несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням процесуальних дій, зокрема щодо надання доказів, якими обґрунтовуються його заперечення.

Доказів наявності в системі Банку технічного збою в день видачі відповідачу довідки про відсутність заборгованості суду не надано.

Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В свою чергу відповідачем не надано суду належних доказів в підтвердження обставини погашення заборгованості за тілом кредиту в повному обсязі, не надано розрахунку суми погашених періодичних платежів, тому відповідачем не доведено, що відсутня заборгованість за укладеним кредитним договором в зв`язку з достроковим погашенням заборгованості за договором.

Згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За правилами ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом стст.256, 267 ЦК України, суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог і спливу строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі№ 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.

З матеріалів справи вбачається, що з позовом до суду позивач звернувся 18.09.2019 року, та просив стягнути з відповідача, згідно розрахунку, заборгованість за договором станом на 02.08.2019 року.

Кредитним договором встановлено строк його дії з 04/12/2007 по 04/12/2014 включно.

Тобто після закінчення строку дії договору банк неправомірно нарахував відповідачу заборгованість за відсотками, комісією та штрафами передбаченими договором, а тому такі вимоги банку є безпідставними.

Позивачем не заявлено вимог в порядку статті 625 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій,що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

З матеріалів справи вбачається, що банк звертався в позасудовому порядку з метою стягнення заборгованості в порядку видачі виконавчого напису нотаріусом 11/09/2015.

Таким чином позивачу станом на 2015 рік було однозначно відомо про наявність порушеного права, в свою чергу з позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся лише в 2019 році.

Згідно з частинами 1, 4 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В пункті 570 рішення Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2011 року у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії", визначено, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Як роз`яснено в п.11Постанови Пленуму ВСУ від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Тобто, пропуск позивачем строку позовної давності є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Однак, якщо такий позов є безпідставним (необґрунтованим, недоведеним тощо), то суд повинен відмовити в позові саме з цих підстав.

З врахуванням наведеного у вимогах банку про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту слід відмовити за спливом строків позовної давності, так як матеріалами справи доведено, наявність заборгованості відповідача за тілом кредиту і порушення в цій частині прав позивача, а у вимогах банку про стягнення заборгованості за відсотками та комісіями слід відмовити за безпідставністю даних вимог, оскільки після закінчення строку дії договору він не вправі нараховувати відсотки за користування кредитом та інші платежі за договором.

Так, відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

У Х В А Л И В :

в задоволенні позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя Бородовський С.О.