Номер провадження: 22-ц/813/4807/20
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Дубрянська Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2019 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участі третіх осіб: Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про знесення самочинно збудованого нерухомого майна, -

ВСТАНОВИВ:

01 червня 2017 року до Приморського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 , за участі третіх осіб: Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про знесення самочинно збудованого нерухомого майна, в якому просить суд зобов`язати ОСОБА_3 за власний рахунок знести самочинну надбудову другого поверху нежитлового приміщення гаражу літ. "Ж", загальною площею 23,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 (а.с 2-30).

12 листопада 2019 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси (головуючий суддя Шенцева О.П.) в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участі третіх осіб: Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про знесення самочинно збудованого нерухомого майна відмовлено (а.с 183).

27 грудня 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на те, що суд першої інстанції дійшов висновків, що не гарантуються на матеріалах справи щодо відсутності порушень ОСОБА_3 прав позивачки. Апелянт наполягає, що під час будівництва двоповерхневої будівлі, що належить відповідачу було порушено вимоги ЗУ «Про планування та забудову території», ЗУ «Про архітекторську діяльність» та Наказу комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 05.12.200- року №273 (а.с 186-192).

26 березня 2003 року представником ОСОБА_3 - ОСОБА_4 було до апеляційного суду було подано відзив на апеляційну скаргу, у якому представник відповідача зазначає, що апелянтом не було надано ані до суду першої інстанції, ані під час звернення до апеляційного суду, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що дії відповідача, а саме проведення робіт по реконструкції гаражного приміщення, призводять до погіршення її житлових умов та конструкції будівлі, в якій знаходиться квартира позивача. Окрім цього звертає увагу, що під час проведення відповідачем реконструкції відповідного гаражного приміщення відповідач постійно проживала у належній їй квартирі, у будинку за адресою від АДРЕСА_1 , відтак була обізнана про обізнана про порушення її прав, на яке вона посилається у позовній заяві, ще з часу проведення відповідних будівельних робіт, що на думку відповідача свідчить про пропуск позивачкою строку позовної давності. Також представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 зазначає, що право на звернення до суду із відповідним позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості за чинним законодавством мають органи державної влади, місцевого самоврядування і інспекції державного архітектурно-будівельного контролю. Підкреслює, що знесення самочинно збудованого об`єкта нерухомості, відповідно до сталої судової практики є крайньою мірою. НА підставі наведеного просить залишити оскаржуване судове рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення (а.с.199-205).

04 лютого 2020 року ухвалою Одеського апеляційного суду (головуючий суддя Черевко П.М.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одесивід 12 листопада 2019 року.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 09 квітня 2020 року № 914/0/15-20 суддю ОСОБА_5 було звільнено з посади судді Одеського апеляційного суду у відставку.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 квітня 2020 року, цивільну справу було розподілено колегії суддів: головуючого судді - Дрішлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29 квітня 2020 року справу прийнято до провадження та призначено розгляд справи.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, після оголошеної перерви в судове засідання не з`явився, будь-яких клопотань не подав. Його неявка не перешкоджає розгляду справи. Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників провадження, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Предметом розгляду даної справи є знесення самочинно збудованого нерухомого майна.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи рішення у справі суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем того, як саме дії відповідача із здійснення будівельних робіт по реконструкції гаражного приміщення літ. "Ж" по АДРЕСА_1 порушують права, свободи чи інтереси позивача

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, та звертає увагу на наступне.

01 червня 2017 року до Приморського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 , за участі третіх осіб: Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про знесення самочинно збудованого нерухомого майна, в якому просить суд зобов`язати ОСОБА_3 за власний рахунок знести самочинну надбудову другого поверху нежитлового приміщення гаражу літ. "Ж", загальною площею 23,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.3-6).

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності від 09.08.2006 року, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради, її сусід ОСОБА_3 надбудував без відповідних дозволів та погоджень із державними органами другий поверх із улаштуванням віконних прорізів на другому поверсі. У зв`язку із зведенням другого поверху було загороджено балкон квартири позивачки, порушено освітлення житлової кімнати, з`явилося замокання фундаменту та поява плісняви через затікання атмосферних опадів.

Згідно п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень ст.ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченою законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суд від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16-ц.

З огляду на наведене, з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України позивач посилаючись порушення відповідачем її прав, у наслідок надбудови другого поверху нежитлового приміщення гаражу літ. «Ж», що належить на праві приватної власності відповідачу, повинна була довести існування відповідних обставин, на що і звернув увагу суд першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Втім матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що дії відповідача, а саме проведення будівельних робіт по реконструкції гаражного приміщення, призводять до погіршення її житлових умов та конструкції будівлі, в якій знаходиться квартира позивача, або до його аварійного стану. Не надано доказів порушення протипожежних норм у зв`язку з облаштуванням мансардного поверху гаражного приміщення, як не надано доказів щодо порушення норм інсоляції належної позивачці квартири тощо. З матеріалів справи також не можливо встановити час проведення відповідних робіт. Окрім цього, у матеріалах справи наявні заява ОСОБА_1 про ознайомлення/надання згоди щодо законності документів на гаражної будови, розташованої у дворі за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 від 02.08.2004 року та заява про відсутність заперечень проти реконструкції громадянином ОСОБА_3 вищенаведеного гаражу від 12.08.2004 року (а.с.105, 106).

Як зазначалось вище, у судове засідання, призначене на 17 вересня 2020 року з`явився представник апелянта, підтримав позовні вимоги та посилаючись на те, що підпис, що міститься на вищенаведених заявах не належить ОСОБА_1 , зазначив про намір заявити відповідну судово-почеркознавчу експертизу, в зв`язку з чим, апеляційний суд відклав розгляд справи на 22 жовтня 2020 року, задля надання сторонам можливості реалізувати права передбачені ЦПК України. Втім, у судове засідання, призначене на 22 жовтня 2020 року, ані представник апелянта, ані апелянт, пропри їх належне сповіщення, не з`явились. Жодних клопотань апеляційному суду ними завлено не було, про причини неявки не повідомлено. Отже, апеляційний суд констатує, що пори заявлені заперечення висловленні представником апелянта щодо підписання ОСОБА_1 відповідних заяв, своїм правом апелянт не скористалась.

Щодо посилань апелянта на порушення відповідачем вимог ЗУ «Про планування та забудову території», ЗУ «Про архітекторську діяльність» та Наказу комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 05.12.200- року №273, апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За змістом ч.ч. 4, 7 ст. 376 цього Кодексу залежно від ознак самочинного будівництва зазначені в цих пунктах особи можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об`єкта або проведення перебудови власними силами чи за її рахунок; приведення земельної ділянки до попереднього стану або відшкодування витрат.

Однак, ч. 7 ст. 376 ЦПК України містить вичерпний перелік осіб, що мають право звернутись до суду із позовом про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво із істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил, провести відповідну перебудову. До такого переліку належать органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Відповідно до положень ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» № 3038-VI право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред`явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об`єкта є неможливою.

Таким чином, правом на звернення з позовом про знесення спірної самочинної прибудови наділені: органи державної влади і органи місцевого самоврядування; у випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права, а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, отже апеляційний суд відхиляє вищезазначені доводи апеляційної скарги.

На підставі наведеного, оскільки позивачем не було доведено порушення відповідачем її прав, у наслідок надбудови другого поверху нежитлового приміщення гаражу літ. «Ж», що належить на праві приватної власності відповідачу, а також враховуючи, що позивач не відносить до суб`єктів, визначених у ч.7 ст. 376 ЦПК України та ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участі третіх осіб: Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про знесення самочинно збудованого нерухомого майна.

Таким чином, враховуючи вище наведене, положення діючого цивільного законодавства, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без змін оскаржуване рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

Повний текст постанови складено 26 жовтня 2020 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

22.10.2020 року м. Одеса