КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2020 року

м. Київ

справа №359/6858/19

провадження № 22-ц/824/10800/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.(суддя-доповідач),

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

за участю секретаря судового засідання - Парфенюк В.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Товариства з обмеженою відповідальністю «УБА-Агросвіт»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1

на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2020 року у складі судді Журавського В.В.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УБА-Агросвіт» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку під час вимушеного прогулу, стягнення допомоги по вагітності та пологам, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просила визнати незаконними та скасувати рішення ТОВ «УБА-Агросвіт» від 13 березня 2019 року, наказ №6-к від 13 березня 2019 року про звільнення останньої з посади директора даного товариства; поновити ОСОБА_2 на посаді директора ТОВ «УБА-Агросвіт»; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13 березня 2019 року по 12 березня 2020 року в розмірі 141 382, 14 грн; зобов`язати товариство оформити, нарахувати та виплатити останній допомогу по вагітності і пологам на підставі листків непрацездатності серії АГС №887829 за період з 26 вересня 2016 року по 29 січня 2017 рік, серії АДЕ №07166 за період з 29 травня 2018 року по 30 вересня 2018 року; стягнути з товариства на свою користь витрати зі сплати судового збору.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що ОСОБА_1 , починаючи з 2014 року переведена на посаду директора ТОВ «УБА-Агросвіт».

Починаючи з березня 2019 року позивача обмежено у доступі до робочого місця та документів, крім того, запропоновано піти у відпустку у зв`язку з проведенням аудит інвентаризації в товаристві, а також повідомлено про доручення обов`язків останньої в.о. директора ОСОБА_3 .

Стверджувала, що 03 квітня 2019 року направила на адресу товариства заяву про надання відпустки по догляду за дітьми до трьох років, до якої додала оригінали листів непрацездатності за 30 січня 2017 року та 01 жовтня 2018 року щодо перебування на лікарняному у зв`язку з вагітністю та пологами, проте жодних грошових виплат та наказу про надання відпустки станом на дату звернення до суду з позовом не отримала.

19 липня 2019 року ОСОБА_1 стало відомо про зміну директора ТОВ «УБА-Агросвіт» з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Зазначала, що відповідач не повідомляв позивача про ї звільнення з роботи, жодного попередження не надсилав, з наказом про звільнення не ознайомив, відповідного розрахунку не провів та трудову книжку не віддав, чим порушив ст.ст. 40,47 КЗпП України.

З огляду на вказані обставини, вважала за можливе своє поновлення на роботі та отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що передбачено ст. 235 КЗпП України.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 17 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що в п. 2 наказу №6-к від 13 березня 2019 року про звільнення позивача зазначено про необхідність проведення розрахунку та виплати ОСОБА_1 компенсації за 55 календарних днів щорічної основної відпустки, проте жодних виплат та розрахунків із останньою проведено не було.

Звертає увагу суду на відсутність виплат допомоги по вагітності і пологам на підставі листків непрацездатності серії АГС №887829 за період з 26 вересня 2016 року по 29 січня 2017 рік, серії АДЕ №07166 за період з 29 травня 2018 року по 30 вересня 2018 року.

Наголошує, що наказу про звільнення, трудову книжку, запрошення на загальні збори учасників ТОВ «УБА-Агросвіт» від 13 березня 2019 року щодо звільнення позивача остання не отримувала.

Уважає, що з огляду на її статус матері-одиначки та через наявність у неї на утриманні двох малолітніх дітей віком до трьох років, роботодавець не мав права звільняти позивача з роботи.

Посилається на те, що заяву про звільнення за власним бажанням написала під примусом засновника товариства ОСОБА_4 і надалі вважала себе директором товариства, оскільки мала ненормований та гнучкий графік роботи, часто працювала, перебуваючи вдома.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень на зміст та вимоги апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.

26 жовтня 2020 року на електронну адресу апеляційного суду надійшли письмові пояснення щодо апеляційної скарги від представника відповідача ТОВ «УБА-Агросвіт» - Коренчук Т.О., в яких остання зазначає, що наявні в матеріалах справи докази, встановлені обставини справи свідчать про відсутність правових підстав уважати, що права позивача були порушені. На думку представника відповідача, за наявності обставин, що підтверджують бажання позивача на звільнення, які не були спростовані позивачем належними доказами, підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсуні.

Позивач у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримала та просила задовольнити з підстав, наведених у скарзі.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечував та просив залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що обставини щодо порушення ТОВ «УБА-Агросвіт» трудових прав ОСОБА_1 під час звільнення, на які вона посилається як на підставу для задоволення пред`явленого позову, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи.

ОСОБА_1 не зверталась до ТОВ «УБА-Агросвіт» з приводу надання їй відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами на підставі відповідних лікарняних листів. Крім цього, у вказаний період ОСОБА_1 отримувала заробітну плату у розмірі, передбаченому штатним розписом, тому у неї був відсутній факт втрати заробітної плати у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, що є підставою для нарахування та виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Проте, колегія не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працювала в ТОВ «УБА-Агросвіт» на посаді директора. Вказана обставина підтверджується копією наказу №9-к від 19 лютого 2014 року «Про прийняття на посаду директора ОСОБА_1 » (а.с.155) та копією трудової книжки, заведеної на ім`я позивача (а.с. 63).

13 березня 2019 року ОСОБА_1 подала заяву про звільнення із займаної посади за власним бажанням (а.с. 40).

Згідно протоколу №2/2019 загальних зборів учасників ТОВ «УБА-Агросвіт» від 13 березня 2019 року та наказу №6-К від 13 березня 2019 року ОСОБА_1 була звільнена з роботи за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України з 13 березня 2019 року (а.с.41-42, 44).

Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (стаття 21 КЗпП України).

Згідно з частиною другою статті 22 КЗпП України відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема розірвання трудового договору з ініціативи працівника.

У відповідності до ч.13 ст.39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» повноваження одноосібного виконавчого органу чи голови колегіального виконавчого органу можуть бути припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень лише шляхом обрання нового одноосібного виконавчого органу чи голови колегіального виконавчого органу або тимчасових виконувачів їхніх обов`язків. У разі припинення повноважень одноосібного виконавчого органу або члена колегіального виконавчого органу договір із цією особою вважається припиненим. Статутом товариства може бути передбачено вимогу про обрання нових членів чи тимчасових виконувачів обов`язків для всіх членів колегіального виконавчого органу.

В силу вказаної норми звільнення директора відбувається шляхом обрання нового директора або обрання тимчасово виконуючого обов`язки.

Для звільнення за власним бажанням директора, з яким укладено трудовий договір на невизначений термін, йому необхідно написати відповідну заяву, яку буде розглянуто на загальних зборах учасників товариства, і тільки після цього в його трудову книжку буде внесено запис про звільнення з посиланням на ст.38 КЗпП України, підставою для цього будуть заява про звільнення і протокол рішення загальних зборів учасників.

Матеріалами справи встановлено, що 13 березня 2019 року ОСОБА_1 написала заяву про звільнення за власним бажанням, а відповідно до протоколу №2/2019 загальних зборів учасників ТОВ «УБА-Агросвіт», які відбулись від 13 березня 2019 року було вирішено звільнити ОСОБА_1 з посади директора товариства 13 березня 2019 року та призначити директором з 14 березня 2019 року ОСОБА_3 , відомості про звільнення внесено до трудової книжки позивача (а.с. 40, 41, 63).

За змістом статті 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно.

Як роз`яснив Верховний Суд України в п.12 постанови Пленуму від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», працівник, який попередив власника або уповноважений ним орган про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, вправі до закінчення строку попередження відкликати свою заяву і звільнення в цьому випадку не проводиться, якщо на його місце не запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації (частина четверта статті 24 КЗпП України). Якщо після закінчення строку попередження трудовий договір не був розірваний і працівник не наполягає на звільненні, дія трудового договору вважається продовженою.

Розірвання трудового договору та його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і які працівник визначає самостійно.

З наведених норм матеріального закону виходить, що якщо трудовий договір укладено на невизначений строк, працівник має право в будь-який час розірвати його, письмово попередивши власника про звільнення за два тижні.

Стаття 38 КЗпП України зобов`язує власника звільнити працівника в строки, про які працівник просить. При цьому, за відсутності причин, які свідчать про неможливість продовження працівником роботи, сторони трудового договору вправі домовитися про будь-який строк звільнення після подання працівником заяви про це в межах двотижневого строку.

Отже, лише за наявності такої домовленості працівника можна звільнити у день подачі заяви про звільнення. Однак, власник не вправі звільнити працівника до закінчення двотижневого строку після подачі працівником заяви про звільнення, якщо працівник про це не просить.

Враховуючи, що у заяві про звільнення ОСОБА_1 не ставила питання про її звільнення у певні строки, у роботодавця не було законних підстав для її звільнення до закінчення двотижневого строку після подачі працівником заяви про звільнення, оскільки працівник про це не просила, згоди на звільнення до закінчення двотижневого строку не надавала, а тому колегія суддів апеляційного суду доходить висновку про порушення прав позивача.

Таким чином, позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу №6-к від 13 березня 2019 року про звільнення і поновлення ОСОБА_1 на роботі підлягають задоволенню, оскільки звільнення позивача відбулось з порушенням вимог статті 24 КЗпП України.

Разом з тим, вимоги позивача про визнання незаконним та скасування рішення загальних зборів учасників ТОВ «УБА-Агросвіт» від 13 березня 2019 року, оформлене протоколом №2/2019 про звільнення з посади директора ТОВ «УБА-Агросвіт» ОСОБА_1 , задоволенню не підлягають, оскільки є втручанням в господарську діяльність товариства, а відновлення порушеного права ОСОБА_1 відбувається шляхом поновлення на роботі.

Відповідно до частин першої та другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично відпрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Ураховуючи, що звільнення ОСОБА_1 відбулося 13 березня 2019 року, середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих нею за попередні два місяці роботи, що передували звільненню.

Відповідно до пункту 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Згідно довідки ТОВ «УБА-Агросвіт» №122 від 18 липня 2019 року про середню заробітну плату (дохід) ОСОБА_1 за 2019 рік, розмір середньоденної заробітної плати позивача складає 386,29 грн.

ОСОБА_1 звільнено з роботи 13 березня 2019 року, тобто з цього часу було порушено її трудові права і поновлюються вони лише рішенням апеляційного суду.

Разом з тим, у заяві про збільшення позовних вимог позивач просила стягнути з відповідача середній заробіток за період з 13 березня 2019 року по 12 березня 2020 року.

Відповідно до вимог частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Тому саме цей період з 13 березня 2019 (дата звільнення) року по 12 березня 2020 року, заявлений позивачем, і слід визнати вимушеним прогулом.

Таким чином, підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13 березня 2019 року по 12 березня 2020 року в сумі 141 382,14 грн, виходячи з розрахунку: 386,29 грн х 366 робочих днів.

За встановлених обставин в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з ТОВ «УБА-Агросвіт» на користь позивача допомоги по вагітності та пологах за період з 26 вересня 2016 року по 29 січня 2017 року, а також з 29 травня 2018 року по 30 вересня 2018 року, колегія суддів виходить з наступного.

Висуваючи вимоги про стягнення з ТОВ «УБА-Агросвіт» допомоги по вагітності та пологах за період з 26 вересня 2016 року по 29 січня 2017 року, а також з 29 травня 2018 року по 30 вересня 2018 року позивач посилалась на те, що звернулась до роботодавця із відповідною заявою 03 квітня 2019 року, до якої долучила оригінали листків непрацездатності за 30 січня 2017 року та 01 жовтня 2018 року щодо перебування на лікарняному, що підтверджується письмовими доказами.

З листів непрацездатності серії АДЕ №071066 від 29 травня 2018 року та серії АГС №887829 від 26 вересня 2016 року вбачається, що ОСОБА_1 у період з 29 травня 2018 року по 01 жовтня 2018 року та з 26 вересня 2016 року по 31 січня 2017 року перебувала на лікарняному у зв`язку з вагітністю (а.с.143).

Згідно з ст. 179 КЗпП України та ст. 17 Закону України «Про відпустки» на підставі медичного висновку жінкам надається оплачувана відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами тривалістю 70 календарних днів до пологів і 56 (у разі народження двох і більше дітей та у разі ускладнення пологів - 70) календарних днів після пологів, починаючи з дня пологів. Тривалість відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами обчислюється сумарно і становить 126 календарних днів.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про відпустки» фінансування допомоги по вагітності та пологах, а також по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку провадиться з коштів державного соціального страхування.

За змістом ч. 1 ст. 25 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» допомога по вагітності та пологах надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке компенсує втрату заробітної плати (доходу) за період відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами.

Статтею 39 вказаного Закону визначено, що допомога по вагітності та пологах надається застрахованій особі у розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу), і не залежить від страхового стажу.

Разом з цим, як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, в період перебування на лікарняному у зв`язку з вагітністю та пологами, тобто в період з 29 травня 2018 року по 01 жовтня 2018 року та з 26 вересня 2016 року по 31 січня 2017 року, ОСОБА_1 перебувала на робочому місці, виконуючи свої посадові обов`язки. Вказана обставина у повній мірі підтверджується табелем обліку використання робочого часу за 2016-2018 роки (а.с.105-141).

Отже, ОСОБА_1 не зверталась до ТОВ «УБА-Агросвіт» з приводу надання їй відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами на підставі відповідних лікарняних листів у визначений строк, а подала такі відомості лише 03 квітня 2019 року, тобто після винесення наказу про звільнення, про що обґрунтовано зазначено судом першої інстанції.

Виходячи з аналізу статей 25, 39 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» допомога по вагітності та пологах надається у розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати як компенсація за втрату доходу, тобто передбачає, що працівник у період відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами не працює та не отримує заробітну плату.

Зважаючи на викладене та з огляду на те, що в указаний період ОСОБА_1 отримувала заробітну плату у розмірі, передбаченому штатним розписом, у позивача був відсутній факт втрати заробітної плати у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, що є підставою для нарахування та виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача допомоги по вагітності та пологах.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, колегія уважає, що суд першої інстанції залишивши поза увагою той факт, що у ТОВ «УБА-Агросвіт» не було законних підстав для звільнення ОСОБА_1 до закінчення двотижневого строку після подачі нею заяви про звільнення, оскільки позивач про це не просила, згоди на звільнення до закінчення двотижневого строку не надавала, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про поновлення на роботі та, як наслідок, і вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки не встановив наявності порушеного права позивача у зв`язку з її незаконним звільненням.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Наведені порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду частково та ухвалення нового рішення про задоволення позову частково відповідно до положень ч. 1 ст. 376 ЦПК України.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів доходить висновку про задоволення апеляційної скарги частково та скасування рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу №6-к від 13 березня 2019 року про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За змістом частини першої вказаної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, з ТОВ «УБА-Агросвіт» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 413,83 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 2 120,75 грн, що разом складає 3 534,58 грн.

Оскільки ОСОБА_1 за позовну вимогу про поновлення на роботі звільнена відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», тому з ТОВ «УБА-Агросвіт» на користь держави підлягає стягненню 768,40 грн судового збору.

Рішення про поновлення на роботі ОСОБА_1 допустити до негайного виконання відповідно до пункту 4 частини першої статті 430 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2020 року в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу №6-к від 13 березня 2019 року про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «УБА-Агросвіт» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку під час вимушеного прогулу, стягнення допомоги по вагітності та пологам - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ №6-к від 13 березня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням згідно статті 38 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді директора в Товаристві з обмеженою відповідальністю «УБА-Агросвіт»з 13 березня 2019 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УБА-Агросвіт» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13 березня 2019 року по 12 березня 2020 року у розмірі 141 382,14 грн.

В іншій частині рішення - залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УБА-Агросвіт» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги всього у розмірі 3 534,58 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УБА-Агросвіт» на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено «27» жовтня 2020 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай