ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року м. Харків

Справа № 642/8324/19

Провадження № 22-ц/818/4405/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В.,Пилипчук Н.П.,

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1 ,

Відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в місті Харкові,

апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 01 червня 2020 року, ухвалене суддею Вікторовим В.В.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, понесених додаткових витрат на лікування та додаткових витрат на постійне лікування,

в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року позивач звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом, у якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 12 000 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача на свою користь додаткові витрати, понесені на лікування дитини ОСОБА_1 в розмірі 26 000 грн., що складає 50 % від понесеної суми витрат, та додаткові витрати на постійне лікування дитини в сумі 6500 грн., щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, стягнути сплачений судовий збір у сумі 768,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначала, що з 24 квітня 2010 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , який рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 12 березня 2019 року розірвано. Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 . Спорів між нею та відповідачем щодо місця проживання дитини ніколи не було, відповідач не заперечував, що дитина буде проживати з нею. Позивач зазначила також, що дитина перебуває на її повному утриманні, оскільки відповідач добровільно допомагати утримувати дитину не бажає. У квітні 2019 року дитина потрапила до реанімації та їй було діагностовано «цукровий діабет І типу, вперше виявлений, тяжка форма, глікемічний контроль з високим ризиком». Фактично дитина на сьогоднішній день постійно на інсуліні та потребує дуже важкого лікування та догляду. Нагляд за станом здоров`я дитини з моменту її народження і по сьогоднішній день здійснює вона та її батьки. Відповідач участі в цій сфері життя дитини не приймає. Факт захворювання та необхідності лікування підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 3508 від 16.04.2019 року. Кожного дня вона повинна лікувати доньку згідно рекомендацій лікаря, постійно відслідковувати аналізи, які вона проводить платно в лікарнях. Станом на 09.12.2019 додатково витрачено на лікування доньки та підтверджено квитанціями загальну суму 52070 грн. 50 % від даної суми позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Стосовно стягнення додаткових витрат на постійне лікування дитини у сумі 6500 грн. щомісячно позивач обґрунтувала тим, що 12 червня 2019 року дитині було видане посвідчення серії НОМЕР_1 як дитині з інвалідністю. Державну соціальну допомогу призначено з 23.05.2019 року до 20.08.2032 року. У зв`язку з хворобою дитина потребує спеціального харчування, їй дозволяється хліб лише одного виду, вартість однієї хлібини становить 100 гривень. Також щоденно дитина потребує спеціальні вітаміни. Все вищевказане сформовує додаткові витрати на лікування дитини.

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 01 червня 2020 року позов задоволено частково. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, понесених додаткових витрат на лікування та додаткових витрат на постійне лікування - задоволено частково.Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народження , в сумі 7 000 (сім тисяч) гривень щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, тобто з 10 грудня 2019 року та до досягнення дитиною повнолітнього віку. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати понесені на лікування в розмірі 26000 гривень, що складає 50% від понесеної суми витрат. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення мотивовано тим, що обидва батьки дитини є особами працездатного віку, є фізичними особами-підприємцями, отримують дохід, мають задовільний стан здоров`я, відсутність у відповідача аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Крім того, дитина є інвалідом, хворіє на цукровий діабет I типу, потребує спеціального харчування та лікування.

На це рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення в частині визначеного розміру аліментів та додаткових витрат, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управліні праці та соціального захисту населення адмінінстрації Шевченківського району Харківської області та отримує державну соціальну допомогу на дитину інваліда та безкоштовно ліки за державною програмою «Доступні ліки». Крім того, взяті до уваги судом першої інстанції в якості письмових доказів медичні довідки не відповідають вимогам ст. 78-79 ЦПК України. Також зазначає, що додаткові витрати можуть бути задоволені лише частково, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити їх повну оплату. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному із батьків у твердій грошовій сумі.

Правом на надання відзиву по справі позивач не скористалась.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст.367ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог. А тому в частині відмови в задоволені позову апеляційним судом не переглядається.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Матеріалами справи встановлено, що 24 квітня 2010 року сторони зареєстрували шлюб, який 12 березня 2019 року згідно рішення Ленінського районного суду м. Харкова розірвано. Рішення набрало законної сили (а.с. 9-10).

У період шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_3 , яка проживає разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 .

Вищевказане не заперечувалось сторонами у судовому засіданні та підтверджується Довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 10.12.2019 (а.с. 34).

Згідно свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2 , виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_1 змінила прізвище на « ОСОБА_1 » (а.с. 53).

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За змістом ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ч. 2 ст. 185 СК України).

Отже, виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

12 червня 2019 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було видане посвідчення серії НОМЕР_1 як дитині з інвалідністю та призначено державну соціальну допомогу з 23.05.2019 року до 20.08.2032 року (а.с. 25).

Згідно довідки № 233 від 13.02.2020, виданої начальником Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської області, позивач перебуває на обліку в Управлінні та отримує допомогу на дитину з інвалідністю на ОСОБА_3 з надбавкою на догляд в розмірі 2036,10 грн. Всього за період з травня 2019 року по лютий 2020 року позивач отримала державну соціальну допомогу на дитину інваліда у розмірі 17 943,60 грн. (а.с. 85, 86).

Згідно податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 загальна сума доходу за 2018 рік становила 657 688,30 грн., за 2019 рік - 228 060,70 грн.(а.с. 111-116).

Згідно податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 загальна сума доходу за 2017 рік становила 1 490 000 грн., за 2018 рік 1 248 681,38 грн., за 2019 рік 31 280 грн. (а.с. 126-128, 167-172).

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з розміром стягнутих аліментів.

Що стосується позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дітей, встановлено, що станом на 09.12.2019 року позивач понесла додаткові витрати на лікування доньки, а саме: 9 квітня 2019 року в реанімації вперше було встановлено сенсор FreeStyle Libre Deutschland, який має дію 12 днів та кожні 12 днів змінюється на новий сенсор. Вартість одного сенсору 1750 грн. Станом на 09.12.2019 року було використано 20 шт. на загальну суму 35 000 гривень. Еластичний бинт 5 см*5 см, вартістю 50 грн, станом на 09.12.2019 року було використано 6 шт., загальною вартістю 300 грн. Тейпи для FreeStyle Libre, вартістю 7 грн., використано було 20 шт. на загальну суму 140 грн. Шприци інсулінові Ease Touch Demi 0,3 мл. № 100 - одна упаковка містить 100 шт., вартістю 550 гривень. В день дитині необхідно зробити 4 уколи інсуліна та використовується відповідно 4 шприца в день. Станом на 09.12.2019 року було використано 976 шприців на суму 5500 гривень. Для зміни тейпів необхідно спрей Nitlac, вартістю 300 гривень. Станом на 09.12.2019 року було використано 4 спрея на загальну вартість 1200 гривень. Інсулін Новорапід Флеклен , вартістю 1193 гривні. Станом на 09.12.2019 року було використано 2 упаковки інсуліна на загальну вартість 2386 гривень. Інсулін Тресіба Флекстач, вартістю 2202 гривні. Станом на 09.12.2019 року було використано 2 упаковки інсуліна на загальну вартість 4404 гривень.

Також 09.12.2019 було проведені аналізи на загальну вартість 3 140 грн.

Таким чином, станом на 09.12.2019 вже додатково витрачено на лікування доньки у загальній сумі у розмірі 52070 грн.

Задовольняючи позовну позовні вимоги ОСОБА_1 районний суд виходив з того, що загальний розмір витрат понесених на лікування дитини ОСОБА_1 , який підлягає стягненню з відповідача становить 26 000 грн., що складає 50 % від понесеної позивачем суми витрат.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги представника відповідача апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз вищенаведених норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування-виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесенні у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

У даному випадку на підтвердження позовних вимог позивачем надано: копію виписки із медичної картки № 3508, копією лікарсько-консультативної комісії від 16.04.2019, копіями лабораторних аналізів, копіями УЗД, копіями рахунків від 14.11.2019 та від 19.11.2019, копією накладної № 1342 від 27.11.2019, чеком в Аптеці «Доброго дня», копією товарного чеку № 1829 від 02.11.2019 (а.с. 11-24, 26-28).

Враховуючи, що належними доказами підтверджено, що дочка сторін - ОСОБА_3 потребує медикаментозного лікування, позивачкою долучено оригінали квитанцій та товарних чеків, які документально підтверджують суму потрачених нею коштів на лікування дочки , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а лише зводяться до незгоди з рішенням суду,тому підстав для їх задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування в частині задоволення позову колегія суддів не вбачає.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позову не оскаржувалось та в апеляційному порядку не переглядалось.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 01 червня 2020 року - в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду, у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук