ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7984/20 Справа № 212/8929/19 Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2020 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/8929/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Зубакової В.П.,

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.,

секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачка ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженняапеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Гореліков Максим Миколайович, на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 лютого 2020 року, яке ухвалене суддею Пустовітом О.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 21 лютого 2020 року -,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

В обґрунтування позову зазначив, що на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 листопада 2014 року з нього стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини зі всіх видів заробітної плати (доходу), щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 18 вересня 2014 року.

Наразі майновий стан позивача змінився, він з 12 липня 2017 року він перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 , у них народилась донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З лютого 2018 року сімейно-шлюбні відносини позивача та ОСОБА_2 припинені.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 червня 2018 року з позивача стягуються аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання - доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/6 частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від щомісячного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 13 березня 2018 року до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 листопада 2018 року з позивача стягуються аліменти на утримання дружини - ОСОБА_4 - у розмірі 1/6 частини заробітної плати (доходів) щомісячно до досягнення дитиною - донькою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , починаючи стягнення з 01 жовтня 2018 року.

Дані обставини значно змінили матеріальний стан позивача, на теперішній час з нього утримуються аліменти по трьом вищевказаним виконавчим листам у розмірі 7/12 частини (58%) його заробітної плати (доходу) замість 1/2 частини (50%) заробітку (доходу), у зв`язку з чим він просить суд зменшити розмір аліментів, стягнутих рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини його заробітку до 1/6 частини заробітку (доходу) щомісяця, до повноліття доньки.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 за рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 24 листопада 2014 року на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з 1/4 частини від заробітку (доходу) на 1/6 частину від заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

У зв`язку із зменшенням розміру аліментів припинено стягнення з ОСОБА_1 аліментів на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 2014 року.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Гореліков М.М., ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для вирішення справи та невідповідність висновків викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи.

Вказує, що доводи позивача про те, що в нього на утриманні знаходиться дружина та їх спільна малолітня дитина не є істотним та достатнім для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, які стягуються на користь відповідачки. Крім того, позивач не надав доказів на підтвердження цієї обставини.

Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідач працює вихователем та посадовий оклад її становить 3784,00 грн., в зв`язку з чим її доходи в повній мірі не можуть забезпечити повноцінного розвитку доньки ОСОБА_7 , яка потребує постійного санаторно-курортного лікування та відвідування шкільного логопеда.

Вказує, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 травня 2020 року рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 листопада 2018 року змінено в частині визначеного розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на її утримання до досягнення дитиною, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трьохрічного віку, зменшено цей розмір з 1/6 до 1/8 частини всіх видів заробітку (доходів) позивача, щомісяця.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідачки, адвоката Горелікова М.М., якийнаполягав на доводах апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника позивача ОСОБА_1 адвоката Мачихина Ю.М., який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 листопада 2014 року стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , аліменти в розмірі 1/4 частини, з усіх видів заробітної плати (доходу), на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , щомісяця, до її повноліття, на користь матері ОСОБА_2 , починаючи стягнення з 18 вересня 2014 року, у межах платежів за один місяць, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (а.с. 5).

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 листопада 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/6 частини його заробітної плати (доходів) щомісячно, на утримання дружини ОСОБА_4 на її користь, до досягнення дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 починаючи стягнення з 01 жовтня 2018 року. (а.с. 6-7).

Згідно виконавчого листа №212/1506/18 від 04.06.2018 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50 % від щомісячного прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини, щомісячно, починаючи з 13 березня 2018 року до виповнення дитині повноліття (а.с. 8).

Відповідно довідки Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" від 20.09.2019 року №1297 року, ОСОБА_1 дійсно працює в ПАТ "Кривбасзалізрудком" шахта Октябрська на посаді гірника очисного забою з 26.11.2001року (а.с. 9).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача в зв`язку із зміною сімейного стану змінилося матеріальне становище, на його утриманні перебуває вже двоє дітей та дружина, що впливає на його спроможність сплачувати аліменти на утримання доньки від першого шлюбу у раніше визначеному розмірі, що є підставою для зменшення розміру аліментів, в розумінні ст. 192 СК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Статтею 51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року за № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Отже, закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям у розмірі, необхідному для забезпечення належного та достатнього рівня життя дитини та її всебічного розвитку. Водночас, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Положенням ч.1 ст.182 СК України передбачено, що суд при визначенні аліментів враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Таким чином, виходячи з наведеного положення закону, при вирішення вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідачки, про те, що знаходження на утриманні у позивача дружини та їх спільної малолітньої дитини не є істотним та достатнім для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, які стягуються на користь відповідачки та позивач не надав доказів на підтвердження цієї обставини безпідставні, в зв`язку з тим, що матеріалами справи підтверджено зміну сімейного та матеріального стану платника аліментів ОСОБА_1 і ці зміни є підставою для зменшення стягнутої рішенням суду суми аліментів з підстав, передбачених ст.192 СК України.

Посилання відповідачки в апеляційній скарги та те, що донька Любава потребує постійного санаторно-курортного лікування та відвідування шкільного логопеда, що передбачає затрати та те, що доходи позивачки є незначними та такими, що не можуть забезпечити повноцінного розвитку доньки ОСОБА_7 , колегія суддів не бере до уваги, оскільки дані обставини не включено до переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, крім того спірні правовідносини щодо стягнення додаткових витрати на лікування малолітньої дитини, необхідно стягувати з відповідача у порядку, передбаченому ст. 185 СК України, в разі ухилення останнього від їх здійснення.

Колегія суддів зауважує, щозакон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям у розмірі, необхідному для забезпечення належного та достатнього рівня життя дитини та її всебічного розвитку. Водночас, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Гореліков Максим Миколайович залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 28 жовтня 2020 року.

Головуючий:

Судді: