КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 жовтня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 ,на рішення Дарницького районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Заставенко М.О. в м. Київ 18 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінмарк», Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання недійсними договорів,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В серпні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про визнання недійсними договорів, просила визнати недійсними укладений між ПАТ «Комерційний банк «Надра» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінмарк» договір від 25 квітня 2019 року № 2/П/82/2008-840 та 3/П/2008-980 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитними договорами, підписаними між ПАТ «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1 ; визнати недійсним укладений між ПАТ «Комерційний банк «Надра» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінмарк» договір від 25 квітня 2019 року відступлення прав за договором іпотеки № 2/П/82/2008-840, підписаним між ПАТ «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1 .

Заявлені вимоги мотивувала тим, що ТОВ «Фінансова компанія «Фінмарк» направило на її адресу листа про те, що начебто воно є новим кредитором, додавши до листа копію договору про відступлення прав за договором іпотеки, предметом іпотеки за яким виступала квартира АДРЕСА_1 . Вважає, що вказані договори є незаконними і мають бути визнані недійсними, оскільки в договорі про відступлення права вимоги за кредитним договором зазначена сума боргу 1892047,90 грн., яка викликає у неї сумнів, оскільки в публічному паспорті активу, що опублікований на електронній площадці «Прозорро продажі» зазначена інша сума боргу 1209391,82 грн. і там взагалі відсутня складова боргу у вигляді відсотків. Також існує судове рішення, де сума боргу взагалі визначена в розмірі 1082155,72 грн. і це судове рішення пред`являлося до виконання, а виходячи з того, що сума боргу вже визначена до стягнення достроково, після такого визначення нарахування процентів і пені є незаконним. Отже за договором відступлено право вимоги, розмір якого не відповідає дійсності та не відповідає документам, що характеризують лот перед продажем, а також створюють для позивача зобов`язання, яке відсутнє.

Крім того, право вимоги за договором іпотеки відступлене з порушенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до п. 3. ч. 2 якого кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.

Також зазначала, що відповідно до протоколу аукціону торги розпочалися з суми грошових коштів в розмірі 1250364,72 грн., в протоколі не зазначено посилання на документ, що підтверджує та обґрунтовує вказану суму, отже або борг був переданий за заниженою та необґрунтованою ціною або в договорі про відступлення зазначений борг, що нарахований необґрунтовано та неправомірно.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 травня 2020 року в позові відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції,подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 травня 2020 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору від 25 квітня 2019 року № 2/П/82/2008-840 та 3/П/2008-980 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитними договорами, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, повторно викладала обставини, зазначені в позові в межах вимог апеляційної скарги.

Також вважала, що підставою для скасування судового рішення є порушення права на справедливий суд відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає зокрема наявність можливості бути поінформованим і коментувати зауваження або докази, представлені протилежною стороною, в ході розгляду; право на «публічне слухання», що передбачає право на усне слухання і особисту присутність сторони в цивільному процесі перед судом. Судом порушено і постанову Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211, якою встановлено карантин до 31 липня 2020 року у зв`язку з епідеміологічною ситуацією в країні.

Вказувала, що всі вищезазначені норми міжнародного та національного законодавства були порушені, оскільки судове рішення було постановлено без присутності представника позивача та самого позивача під час дії карантину за умови, що представник позивача подав клопотання про оголошення перерви у зв`язку з карантином, яке було незаконно проігноровано судом та позбавлено позивача права надавати свої доводи та висловлювати свою позицію.

Відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Фінмарк`направив відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У відзиві посилався на те, що на відкритих торгах (аукціоні) можуть продаватися права вимоги за кредитними договорами; нормативно-правовими актами, які регулюють відносини у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, передбачено обов`язок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо затвердження переліку майна банку, що підлягає продажу та затвердження умов відкритих торгів. В той же час ані у позовній заяві, ані в апеляційній скарзі позивач не наводить жодної норми права, яка була б порушена Фондом гарантування при здійсненні ним своїх повноважень щодо затвердження умов продажу активів ПАТ «КБ «Надра».

Зазначав, що у випадку незгоди боржника з вказаним у договорі розміром заборгованості він має право дане питання вирішувати з новим кредитором, доказуючи свій розмір заборгованості, і дана обставина не є підставою для визнання договорів відступлення права вимоги недійсними.

Посилався на те, що представник позивача був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, однак в судове засідання не прибув, із заявами та клопотаннями про відкладення засідання до суду не звертався. Посилання представника позивача на скріншот сторінки Інтернет вважають неналежним та недопустимим доказом, оскільки взагалі викликає сумніви щодо дійсного існування такого електронного листа, однак навіть якщо уявити, що такий лист був дійсно надісланий на адресу суду, це не може вважатися належним повідомленням суду про причини неявки в судове засідання, оскільки лист направлений з неофіційної електронної адреси представника позивача та лише о 09 год. 37 хв., в той час як засідання було призначене на 11 год. 00 хв. цього ж дня. Вважав, що у представника позивача було достатньо часу з 27 лютого 2020 року до 18 травня 2020 року для подання до суду в належний спосіб клопотання про відкладення судового засідання.

Зауважував, що ані при розгляді справи в суді першої інстанції, ані при зверненні з апеляційною скаргою заявник жодним чином не аргументував і не довів, які його права та інтереси порушені внаслідок укладення оспорюваних договорів відступлення права вимоги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Відмовляючи в позові ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів, суд першої інстанції виходив із того, що при укладенні договору від 25 квітня 2019 року № 2/П/82/2008-840 та 3/П/2008-980 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитними договорами, підписаними між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 , сторони керувалися положеннями ст. 512, 513, 514 ЦК України та зазначений договір є договором відступлення права вимоги, що зумовлює відсутність передбачених ст. 203, 215 ЦК України підстав для визнання цього договору недійсним. Посилання позивача на невідповідність суми заборгованості та нарахування відсотків, як на підставу визнання договору про відступлення права вимоги за кредитним договором, зводяться до оспорення позивачем нарахованої заборгованості за кредитним договором, що не є підставою для визнання договору про відступлення права вимоги недійсним.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що 03 квітня 2008 року ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» уклали кредитний договір № 2/П/82/2008-840, предметом якого є надання кредитних коштів в сумі 139255,86 доларів США строком до 01 квітня 2033 року зі сплатою 13,69 % річних за користування кредитом. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором його сторонами також укладено договір іпотеки, предметом якої є квартира, АДРЕСА_1 , належна ОСОБА_1 (а. с. 23 - 31, 64 - 68).

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 квітня 2010 року у справі № 2-2765/2010 за позовом ВАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитом в розмірі 1082155,72 грн., судовий збір в розмірі 1700 грн., витрати на ІТЗ в розмірі 250 грн., а всього 1084105,72 грн. (а. с. 71 - 72).

На а. с. 10 - 12, 54 - 57 знаходиться копія витягу з реєстру виконавчих проваджень, ВП-спецрозділ, виконавче провадження № 49287543, стан виконавчого провадження - завершено, назва виконавчого документа - виконавчий лист від 28 січня 2013 року № 2-2765/10, виданий Шевченківським районним судом м. Києва 09 листопада 2015 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованості за кредитом в розмірі 1082155,72 грн., судовий збір в розмірі 1700 грн., витрати на ІТЗ в розмірі 250 грн., всього 1084105,72 грн. Виконавчий лист повернуто стягувачеві 21 червня 2016 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника).

Постановою Правління НБУ від 04 квітня 2015 року № 356 відкликано банківську ліцензію та вирішено ліквідувати ПАТ КБ «Надра» (а. с. 84), а рішенням виконавчої дирекції ФГВФО від 03 листопада 2016 року № 2342 продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ КБ «Надра» на два роки з 04 червня 2018 року по 03 червня 2020 року включно (а. с. 86).

На а. с. 21, 58 знаходиться копія публічного паспорта активу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (права вимоги фізичних осіб - індивідуальні позичальники), в якому зазначено інформацію про кредит № 2/П/82/2008-840, зокрема загальний залишок заборгованості (без штрафів та пені) 1209391,81 грн., залишок по тілу кредиту 1094516,42 грн., залишок по процентам 114875,40 грн., залишок по пеням і штрафам 151976,19 грн.

Відповідно до публічного паспорта активу щодо кредитного договору № 3/П/82/2008-980 від 03 квітня 2008 року, дата формування якого 01 листопада 2018 року, загальний залишок заборгованості - 40972,90 грн., оціночна вартість кредиту станом на 01 вересня 2015 року складає 2600,33 грн. ( http://torgi.fg.gov.ua/catalog/krediti/pat_-kb_-nadra/194909/index.php?lang=ua).

На а. с. 22, 59 знаходиться копія протоколу електронного аукціону № UA-EA-2019-02-20-000004-b, сформованого 08 квітня 2019 року, згідно якого найменування активів (склад лоту) - право вимоги за кредитними договорами № 2/П/82/2008-840 та 3/П/82/2008-980 від 03 квітня 2008 року; початкова (стартова) ціна лоту - 1250364,72 грн., ціна продажу лоту - 625182,36 грн., переможець - ТОВ «Фінансова компанія «Фінмарк».

На а. с. 15 - 18, 45 - 48 знаходиться копія договору № 2/П/82/2008-840 та 3/П/82/2008-980 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором, укладеного 25 квітня 2019 року ПАТ «Комерційний банк «Надра» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінмарк», згідно п. 2.1 якого за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, за результатами відкритих торгів (аукціону) з продажу майнових прав, оформлених протоколом № UA-EA-2019-02-20-000004-b від 08 квітня 2019 року, складеного ТОВ «Національна електронна біржа», первісний кредитор передає у власність новому кредитору, а новий кредитор приймає у власність права вимоги до позичальника, за кредитними договорами від 03 квітня 2008 року № 2/П/82/2008-840 та №3/П/82/2008-980 з додатковими угодами/договорами (за наявності), зазначеними у додатку № 1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників позичальника, спадкоємців позичальника, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки позичальника, або які зобов`язані виконати обов`язки позичальника, за кредитним договором. Згідно п. 4.1 договору, новий кредитор сплачує первісному кредитору ціну продажу, відповідно до протоколу, складеного за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких визнано нового кредитора, а саме 625182,36 грн. без ПДВ.

На а. с. 6 - 9, 50 - 53 знаходиться копія договору про відступлення прав за договором іпотеки від 25 квітня 2019 року, укладеного між ПАТ «Комерційний банк «Надра» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінмарк», за загальними положеннями якого на підставі протоколу № UA-EA-2019-02-20-000004-b від 08 квітня 2019 року, складеного ТОВ «Національна електронна біржа» між первісним іпотекодержателем та новим іпотекодержателем 25 квітня 2019 року було укладено договір № 2/П/82/2008-840 та 3/П/82/2008-980 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором, відповідно до якого первісний іпотекодержатель відступив на користь нового іпотекодержателя право вимоги за кредитним договором.

Додатком № 1 до договору № 2/П/82/2008-840 та 3/П/82/2008-980 є реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та позичальника/поручителів/заставодавців за такими договорами: позичальник ОСОБА_1 , кредитний договір № 2/П/82/2008-840 від 03 квітня 2008 року з додатком; станом на 25 квітня 2019 року визначено заборгованість за договором 1892047,90 грн., з яких основний борг 1094516,42 грн., відсотки 114875,40 грн., відсотки (управлінський облік) 530679,89 грн., пеня 151976,19 грн.; кредитний договір № 3/П/82/2008-980 від 03 квітня 2008 року; станом на 25 квітня 2008 року визначено заборгованість за договором 206063,95 грн., з яких основний борг 21812,26 грн., відсотки 19160,64 грн., відсотки (управлінський облік) 66400,89 грн., пеня 98690,16 грн. (а. с. 19, 49).

Згідно п. 1.1 договору про відступлення прав за договором іпотеки в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний іпотекодержатель відступає (передає), а новий іпотекодержатель набуває (приймає) належні первісному іпотекодержателю права за договором іпотеки, включаючи, але не обмежуючись, у разі невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, право задовольнити свої вимоги за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступленням права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу.

В постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160(29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «Nemo plus juris ad alium transferre potest quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

При цьому не слід ототожнювати дійсність вимоги лише з розміром боргу по договору, відносно якого така вимога відступається, що є помилковим.

Обов`язковим аспектом щодо дійсності вимоги є підставність виникнення вимоги (ст.11 ЦК України), як елементу зобов`язального правовідношення (ст.502 ЦК України) на момент відступлення та підтвердження вимоги відповідними доказами.

Так, договором від 25 квітня 2019 року № 2/П/82/2008-840 та 3/П/2008-980 відступлено прав вимоги за кредитними договорами, укладеними ОСОБА_1 з ВАТ КБ «Надра», і позивачем не надано доказів, що зобов`язання за цими договорами нею виконано належним чином і є припиненим.

Враховуючи, що позивачем не надано суду належних, допустимих і достовірних доказів, які б свідчили про недійсність переданої вимоги, її правомірність презюмується.

Наведене у сукупності надає підстави для висновку про помилковість доводів позивача щодо недійсності переданої за договором вимоги лише з огляду на розмір боргу за договором, право вимоги по якому відступається, оскільки визначення дійсності вимоги пов`язане з іншими критеріями, про що зазначалося вище.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 роз`яснено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимог про визнання недійсним договору від 25 квітня 2019 року № 2/П/82/2008-840 та 3/П/2008-980 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитними договорами, оскільки судом встановлено, що договір відступлення права вимоги між ПАТ «Комерційний банк «Надра», як кредитором, та ТОВ «Фінансова компанія «Фінмарк», як новим кредитором, укладено із дотриманням норм закону, і позивачем з огляду на положення ст. 512, 514 ЦК України для застосування такого способу захисту, як визнання спірного правочину недійсним, не доведено порушення, невизнання або оспорення цим договором його суб`єктивного права, оскільки заперечення щодо розміру заборгованості можуть бути висунуті боржником до нового кредитора.

При цьому апеляційним судом враховуються правові висновки Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права в аналогічних правовідносинах, викладені в постановах від 25 червня 2020 року в справі № 341/1078/17, від 22 червня 2020 року в справі № 757/46695/15-ц, від 28 січня 2020 року в справі № 924/1208/18.

Доводами апеляційної скарги у цій частині висновки суду першої інстанції не спростовуються, а лише повторно наводиться зміст позовної заяви і доводи, яким надано належної оцінки судом першої інстанції.

В апеляційній скарзі по суті позовних вимог відсутнє обґрунтування, або взагалі посилання не те, в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо).

Саме по собі посилання позивача в апеляційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права, без зазначення, які відповідно норми матеріального і процесуального права були порушені судом першої інстанції, не є підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції права на справедливий суд і розгляд справи у відсутності позивача та його представника під час дії карантину, апеляційний суд враховує наступне.

Дійсно, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємними частинами «права на суд» слід розглядати, зокрема, наступні вимоги: вимога «змагальності» процесу відповідно до статті 6 Конвенції передбачає наявність можливості бути поінформованим і коментувати зауваження або докази, представлені протилежною стороною, в ході розгляду; право на «публічне слухання», що передбачає право на усне слухання і особисту присутність сторони в цивільному судовому процесі перед судом (Екбатані проти Швеції (Ekbatani v. Sweden, 26 травня 1988 року, номер заяви 10563/83, пункти 24-33); право на ефективну участь (T. та V. проти Сполученого Королівства, 16 грудня 1999 року, номер заяв 24724/94; 24888/94, пункти 83-89).

Стаття 6 Конвенції головним чином служить для визначення того, чи були надані заявнику достатні можливості викласти свою позицію і оскаржити докази, які він вважав недостовірними, а не для того, щоб оцінювати правильність або неправильність рішення, прийнятого національними судами (Каралевічус проти Литви (Karalevicius v. Lithuania), 06 червня 2002 року, номер заяви 53254/99).

Враховуючи вищезазначене, у поєднанні зі статтею 9 Угоди, під «повідомленням про процес» слід розуміти саме сповіщення судом сторін про місце та час розгляду справи, що свідчитиме про ефективне забезпечення сторін «правом на суд».

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 6-1151цс16 та в подальшому підтримувалася Верховним Судом, зокрема в постанові від 05 березня 2020 року в справі № 824/70/19.

Разом із тим, в матеріалах справи на а. с. 128 знаходиться розписка від 24 лютого 2020 року, якою представник позивача повідомлений про дату та час судового засідання, призначеного на 18 травня 2020 року, а отже, він був сповіщений судом про місце і час розгляду справи.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що судом проігноровано клопотання представника позивача про оголошення перерви у зв`язку з карантином, з огляду на те, що зазначене клопотання було відправлене електронною поштою безпосередньо в день судового засідання і зареєстровано під вхідним номером 29494 о 14:40 після проголошення вступної і резолютивної частини рішення (а. с. 135), отже, суд першої інстанції жодним чином не міг передбачити наявність такого клопотання і розглянути його.

Враховуючи, що карантин установлено постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2012 року № 211, апеляційний суд погоджується із доводами відзиву на апеляційну скаргу, що у представника позивача було достатньо часу до 18 травня 2020 року для завчасного подання до суду клопотання про відкладення судового засідання, однак він цією можливістю не скористався.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2012 року № 211 в редакції станом на день ухвалення рішення 18 травня 2020 року діяльність установ судової влади не зупинена, отже доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції вимог зазначеної постанови не ґрунтуються на вимогах закону та відхиляються апеляційним судом.

В частині вимог про визнання недійсним договору від 25 квітня 2019 року відступлення прав за договором іпотеки № 2/П/82/2008-840 рішення суду першої інстанції ніким не оскаржується і не є предметом апеляційного перегляду.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до незгоди із судовим рішенням і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 ,залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 травня 2020 року в частині відмови в позові про визнання недійсним укладеного між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінмарк» договору від 25 квітня 2019 року № 2/П/82/2008-840 та 3/П/2008-980 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитними договорами, підписаними між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1 , залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 29 жовтня 2020 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.