Справа № 592/6265/20
Провадження № 2/591/2444/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2020 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді - Северинової А.С.,

з участю секретаря cудового засідання - Нанки Ю.О.,

представника позивача - Борсука С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 592/6265/20 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк» (далі - АТ «Ідея Банк»), мотивуючи вимоги тим, що 04 березня 2019 року між нею та відповідачем був укладений кредитний договір № D44.00503.004985472, згідно з умовами якого банк надав їй кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 119 999 грн строком на 60 місяців, а вона зобов`язалась одержати і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору. Вважає, що кредитний договір фактично не було укладено, так як договір містить оригінальний підпис лише однієї сторони - позивача, тому він не має юридичної сили та юридичних наслідків. Крім того, позивач кредитні кошти в такому розмірі не отримувала, а отримала лише 104 943 грн. Також зазначає, що сам договір містить умови, які є несправедливими, так як містить жорсткий обов`язок позивача сплачувати щомісячно плату за обслуговування кредиту, розмір якої є більш ніж удвічі більшим за проценти за користування кредитом, в той час як умовами договору не встановлено конкретного обов`язку відповідача щодо надання позивачу інформації за її рахунком, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача.

Посилаючись на вказані обставини, просить суд:

- визнати недійсним положення пункту 1.10 кредитного договору № D44.00503.004985472 від 04 березня 2019 року про встановлення обов`язку ОСОБА_1 сплачувати щомісячно плату за обслуговування кредиту банком;

- визнати недійсними положення пунктів 2.1., 2.4., 2.5., 2.6., 3.1.3, 3.3.1., 4.2.3., 5.5., 6.1. кредитного договору № D44.00503.004985472 від 04 березня 2019 року про нарахування та списання плати за обслуговування кредитної заборгованості;

- зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» зарахувати суми щомісячної плати за обслуговування кредиту, яка здійснювалася ОСОБА_1 , в рахунок інших щомісячних платежів за кредитним договором № D44.00503.004985472 від 04 березня 2019 року у порядку та черговості, яка передбачена пунктом 2.1 кредитного договору;

- визнати недійсним кредитний договір D44.00503.004985472 від 04 березня 2019 року підписаний ОСОБА_1 .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 липня 2020 року справа за позовом ОСОБА_1 до АТ «Ідея Банк» передана до Зарічного районного суду м. Суми для розгляду за підсудністю.

01 вересня 2020 року дана справа надійшла до Зарічного районного суду м. Суми.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 02 вересня 2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду.

У відзиві на позовну заяву відповідач АТ «Ідея Банк» просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що позивач підписала не копію кредитного договору, а оригінал, але із застосуванням аналогу власноручного підпису та відтиску печатки банку. Крім того, така форма витрат як плата за обслуговування кредиту існує та визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Також, на думку банку, така умова не суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів».

Позивач подала відповідь на відзив, вказавши, що нею була підписана заява про акцепт публічної оферти без ознайомлення з публічною офертою. Крім того, позивачу фактично було встановлено плату за надання інформації щодо її кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому, надання інших послуг за вказану плату умовами договору не передбачено.

В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив розглянути справу за його відсутності.

Заслухавши думку представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про задоволення позову, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 04 березня 2019 року між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надає позичальнику кредит на поточні потреби у сумі 119 999 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього Договору (а. с. 6-7).

Згідно з пунктом 1.2. кредитного договору банк надає кредит у день його підписання строком на 60 місяців. Датою видачі кредиту є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок позичальника.

Відповідно до пунктів 1.3, 1.4 кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 10,5 % (маржу банку). Станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за рішенням правління банку, становить 9,5 %, що разом з маржею банку складає змінювану процентну ставку у розмірі 20 %.

Позичальник стверджує, що розуміє суть і принципи визначення процентної ставки, усвідомлює ризики, які випливають зі змінної частини ставки протягом всього строку кредитування, і погоджується на ці ризики (пункт 1.8 кредитного договору).

Згідно з пунктом 1.13 кредитного договору банк відкриває позичальнику банківський поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривні в рамках пакету послуг «Card Blanche Blue Start ID INS БПР «Стартовий», що обслуговується на умовах договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Відповідно до пункту 5.7 кредитного договору згідно із Законом України «Про споживче кредитування» реальна річна процентна ставка складає 90,55595399 %. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) на момент укладення договору складає 3846893,07 грн. Вказані показники діють за умови своєчасного погашення позичальником грошових зобов`язань відповідно до пункту 2.1 цього договору та за дії процентної ставки, вказаної в пункті 1.4 договору.

Пункт 6 кредитного договору містить графік щомісячних платежів за кредитним договором.

З огляду на таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка міститься у пункті 6.1 кредитного договору, плата за обслуговування кредитної заборгованості складає 3179,97 грн щомісячно, а всього за весь строк користування кредитом - 190 798 грн 20 коп., проценти за весь строк користування кредитом - 73 891 грн 87 коп., загальна вартість кредиту для позивача за весь строк користування кредитом - 384 689 грн 01 коп., реальна процентна ставка відсотків річних 90,55595399 %.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) у договорі про споживчий кредит зазначаються:

1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника);

2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту;

3) загальний розмір наданого кредиту;

4) порядок та умови надання кредиту;

5) строк, на який надається кредит;

6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності);

7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення);

8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів;

9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені;

10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися);

11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит;

12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту;

13) порядок дострокового повернення кредиту;

14) відповідальність сторін за порушення умов договору.

У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит.

Згідно з пунктом 1.10 кредитного договору від 04 березня 2019 року позичальнику було встановлено плату за обслуговування кредиту, що включає в себе плату за: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.

Тобто, оспорюваним пунктом 1.10 кредитного договору позичальнику фактично було встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

При цьому, надання інших послуг, за вказану плату, умовами договору не передбачено.

Вказана щомісячна плата за обслуговування міститься й у пунктах 2.1., 2.4., 2.5., 2.6., 3.1.3, 3.3.1., 4.2.3., 5.5., 6.1. кредитного договору щодо нарахування та списання плати за обслуговування кредитної заборгованості.

Відповідно до положень частин першої-п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача

Частиною третьою цієї статті визначено перелік несправедливих умов договору.

Вказаний перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Враховуючи наведене, оскільки ОСОБА_1 було встановлено щомісячну плату за таку супутню послугу банку, яка за законом повинна надаватися їй безоплатно, вказані пункти кредитного договору в частині нарахування та списання плати за обслуговування кредитної заборгованості є несправедливими та підлягають визнанню недійсними.

У зв`язку з визнанням недійсними пунктів кредитного договору щодо нарахування та списання плати за обслуговування кредитної заборгованості необхідно зобов`язати АТ «Ідея Банк» зарахувати суми щомісячної плати за обслуговування кредиту, яка здійснювалася ОСОБА_1 в рахунок інших щомісячних платежів за кредитним договором № D44.00503.004985472 від 04 березня 2019 року у порядку та черговості, яка передбачена пунктом 2.1 кредитного договору.

Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині визнання недійсним кредитного договору в цілому, так як матеріалами справи доведено, що банк у письмовій формі надав позичальнику у повному обсязі всю необхідну інформацію, кредитний договір містить усі умови, передбачені положеннями Закону України «Про споживче кредитування», сторони узгодили всі істотні умови договору, а саме: суму кредиту, дату видачі кредиту, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядок сплати за кредит, порядок зміни та припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, тощо. Крім того, ОСОБА_1 особистими підписами засвідчила, що вона погодилася на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними, у зв`язку з чим не заслуговують на увагу доводи позивача, що оспорюваний кредитний договір є неукладеним.

Що стосується твердження позивачки про те, що вона отримала готівкою лише 104 943 грн замість узгодженої сторонами 119 999 грн, то, на думку суду, вказана обставина не є підставою для визнання недійсним кредитного договору, так як за умовами пункту 1.2 укладеного між сторонами кредитного договору датою видачі кредиту є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок позичальника, а не видача готівки. Факт зарахування банком на банківський поточний рахунок позичальника 04 березня 2019 року кредитних коштів в сумі 119 999 грн підтверджується наданою позивачкою випискою за період з 01 січня 2019 року по 08 травня 2020 року (а.с. 9-10).

Крім того, суд звертає увагу на те, що позивач не була позбавлена можливості відповідно до пункту 3.2.3 спірного договору, що узгоджується з положеннями статті 15 Закону України «Про споживче кредитування» відмовитися від договору протягом 14 календарних днів від дати його укладення шляхом повідомлення банку в письмовій формі з одночасним поверненням грошових коштів, одержаних згідно цього договору та сплати процентів за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит. Проте, у вказаний строк вона від договору не відмовлялася, жодних заперечень щодо його змісту не висловлювала, що свідчить про її згоду з умовами укладеного договору, в тому числі, щодо предмета договору та суми страхового платежу.

Отже, позовні вимоги в частині визнання недійсним в цілому кредитного договору не підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку, встановленому ст. 141 ЦПК України.

Оскільки позов немайнового характеру задоволено частково, тобто, неможливо встановити точну суму задоволених вимог, тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути половину розміру судового збору за вимогою немайнового характеру, що становить 420 грн 40 коп. (2102 грн * 0,4 / 2), ураховуючи, що позивач була звільнена від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 263-265 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати недійсними положення пункту 1.10 кредитного договору № D44.00503.004985472 від 04 березня 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Ідея Банк» щодо обов`язку сплачувати щомісячно плату за обслуговування кредиту банком.

Визнати недійсними положення пунктів 2.1, 2.4, 2.5, 2.6, 3.1.3, 3.3.1, 4.2.3, 5.5, 6.1 кредитного договору № D44.00503.004985472 від 04 березня 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Ідея Банк» щодо нарахування та списання плати за обслуговування кредитної заборгованості.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» зарахувати суми щомісячної плати за обслуговування кредиту, яка здійснювалась ОСОБА_1 в рахунок інших щомісячних платежів за кредитним договором № D44.00503.004985472 від 04 березня 2019 року у порядку черговості, яка передбачена пунктом 2.1 кредитного договору.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь держави судовий збір у сумі 420 грн 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Зарічний районний суд м. Суми.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Ідея Банк», місце знаходження: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11, .

Повне судове рішення складено 28 жовтня 2020 року.

Суддя А.С. Северинова