Справа № 648/503/20
Провадження № 4-с/648/3/20
У Х В А Л А

07 квітня 2020 року смт.Білозерка

Білозерський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Бугрименко В.В.,

за участю секретаря судового засідання Цибух Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу на дії державного виконавця, подану ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Білозерський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), заступник начальника Білозерського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Коваль Юлія Володимирівна, акціонерне товариство «Херсонобленерго»

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 . звернулася до суду з вказаною скаргою посилаючись на те, що на підставі рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 16 березня 2015 року, яким з неї стягнуто на користь АТ «Херсонобленерго» вартість необлікованої електричної енергії (справа 648/491/15-ц), видано виконавчий лист. Вказаний виконавчий лист стягувач передав до Білозерського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (далі ДВС). 27 травня 2016 року за даним виконавчим листом відкрито виконавче провадження №51291058. Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження, при невиконанні рішення в наданий строк добровільно, рішення підлягає примусовому виконанню із стягненням з боржника виконавчого збору 1043 грн. 75 коп. та витрат пов`язаних із провадженням виконавчих дій 100 грн.. Вказаною постановою накладено арешт на майно боржника в межах суми звернення стягнення - 10427 грн. 51 коп.. 28 листопада 2016 року виконавчий лист повернуто стягувачу. Після повернення виконавчого листа стягувачу, вона, боржник, виконала зобов`язання за судовим рішенням, у справі 648/491/15-ц, в повному обсязі. При цьому, накладений ДВС арешт, як на час повернення виконавчого документу, так і на даний час, не знято. Крім того, 13 лютого 2020 року їй стало відомо, що на примусовому виконанні ДВС перебуває виконавче провадження №61210583 щодо неї (про стягнення витрат виконавчого провадження), №612205923 (про стягнення виконавчого збору), розпочатих на підставі постанови №51291058 від 7 лютого 2019 року. Вважає дії державного виконавця щодо незняті арешту з її майна та стягнення витрат виконавчого провадження незаконними. Просила визнати незаконною та скасувати постанову ВП №51291058 про стягнення з неї витрат виконавчого провадження в сумі 263 грн., скасувати арешт майна, накладений постановою про відкриття виконавчого провадження 27 травня 2016 року ВП №51291058.

19 лютого 2020 року суддею Білозерського районного суду Херсонської області відкрито провадження за скаргою.

7 квітня 2020 року провадження у справі за скаргою, в частині оскарження постанови ВП №51291058 про стягнення з ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження в сумі 263 грн., закрито на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, про час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі.

Представник ДВС в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності та письмові пояснення по суті скарги, в яких зазначила про безпідставність доводів ОСОБА_1 .. Зокрема вказала, що при поверненні виконавчого листа стягувачу, підстав для зняти арешту з майна боржника не було, оскільки боржником не було сплачено виконавчий збір та витрати виконавчого провадження. Просила відмовити у скарзі.

Представник АТ «Херсонобленерго» просила розглянути скаргу без участі їх представника.

Відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК, суд вважає можливим розглянути скаргу без участі учасників судового розгляду, на підставі наявних письмових доказів.

Дослідивши матеріали виконавчого провадження, в межах заявлених вимог, суд дійшов висновку, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суд установив, що 27 травня 2016 року Білозерським районним відділом державної виконавчої служби, на підставі виконавчого листа №648/491/15 від 16 березня 2015 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Херсонобленерго» коштів у сумі 10437 грн. 51 коп., відкрито виконавче провадження № №51291058. Накладено арешт на майно боржника в межах суми боргу.

Постановою державного виконавця від 28 листопада 2016 року, зазначений виконавчий лист, на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України №1404-VIII «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року (далі Закон), повернуто стягувачу.

Доводи скаржника, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Закону України №606-ХІV «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, суд вважає безпідставними.

На момент повернення виконавчого листа стягувачу, діяв Закон № 1404-VІІІ від 02.06.2016 року, який набрав чинності 5 жовтня 2016 року.

Відповідно до пункту 7 Розділу XIII Прикінцевих та Перехідних положень Закону від 02.06.2016 № 1404-VІІІ, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Отже, вказаний пункт Закону передбачає застосування положень Закону України №606-ХІV «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, виключно щодо порядку завершення «виконавчих дій», а не «виконавчого провадження», здійснення якого розпочато до набрання чинності цим Законом.

Постанова від 28 листопада 2016 року, про повернення виконавчого документу стягувачу, учасниками виконавчого провадження не оскаржувалась.

Підстави для повернення виконавчого документу стягувачу та закінчення виконавчого провадження визначені статтями 37, 39 Закону відповідно.

Згідно до ч.5 ст.37 Закону, повернення виконавчого документу стягувачу з підстав передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст.12 цього Закону.

Натомість, абзацом другим частини першої статті 40 Закону визначено, що виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову.

Отже, виконавче провадження, в разі повернення виконавчого документу стягувачу, не є закінченим, у зв`язку з чим, доводи скаржника, що мало місце закінчення виконавчого провадження після повернення виконавчого документу 28 листопада 2016 року, є необґрунтованими.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.37 Закону, виконавчий документ повертається стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійсненні протягом року виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Частиною третьою статті 37 Закону визначено, що арешт з майна знімається виключно в разі повернення виконавчого листа стягувачу з підстав передбачених пунктами 1, 3, 11 частини першої цієї статті.

За таких обставин, суд вважає, що у державного виконавця не було підстав для знання арешту з майна ОСОБА_1 , при поверненні виконавчого документу АТ «Херсонобленерго».

Постановою державного виконавця від 7 лютого 2020 року, на підставі п.9 ст.39 Закону, закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №648/491/15 від 16 березня 2015 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Херсонобленерго» коштів у сумі 10437 грн. 51 коп.. Постанови про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат виконавчого провадження виділено в окреме провадження.

Згідно до ч.1 ст.40 Закону арешт, накладений на майно (кошти) боржника знімається у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав.

Оскільки при закінченні виконавчого провадження №51291058 витрати виконавчого провадження не стягнуті, постанова державного виконавця від 7 лютого 2020 року про їх стягнення є чинною, підстави для зняття арешту з майна ОСОБА_1 на даний час відсутні.

Враховуючи, що в частині арешту майна ОСОБА_1 оскаржувані дії державного виконавця були прийняті відповідно до закону, в межах його повноважень, суд вважає, що в задоволенні скарги необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.450, 451 ЦПК, ст.ст.37, 39, 40 Закону України №1404-VIII «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Білозерський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), заступник начальника Білозерського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Коваль Юлія Володимирівна, акціонерне товариство «Херсонобленерго», щодо скасування арешту, накладеного у виконавчому провадженні 51291058 на майно ОСОБА_1 , відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Херсонського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складання повного судового рішення, з урахуванням положень пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складено 10 квітня 2020 року.

Суддя В.В. Бугрименко