КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 369/6015/20 Головуючий у 1 інстанції - Дубас Т.В.
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Мараєвої Н.Є.

Суддів: Заришняк Г.М., Рубан С.М.

При секретарі: Гаврюшенко К.О.

розглянули у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 червня 2020 року

в справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Юридичної компанії "Право та гроші", ТОВ ФК "ФАКТОР ГРУП", третя особа: ТОВ "ТРАЄКТОРІЯ" про відновлення становища, що існувало до порушення у порядку ст. 19 ЗУ "Про захист прав позивачів", -

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 червня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Юридичної компанії "Право та гроші", ТОВ ФК "ФАКТОР ГРУП", третя особа: ТОВ "ТРАЄКТОРІЯ" про відновлення становища, що існувало до порушення у порядку ст. 19 ЗУ "Про захист прав позивачів".

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 червня 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на незаконність даної ухвали, зокрема, на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми цивільного-процесуального права.

Інші учасники справи не скористались своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, у травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до Юридичної компанії "Право та гроші", ТОВ ФК "ФАКТОР ГРУП", третя особа: ТОВ "ТРАЄКТОРІЯ" про відновлення становища, що існувало до порушення у порядку ст. 19 ЗУ "Про захист прав позивачів".

Одночасно із позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просив суд вжити заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві власності.

Також просив заборонити ТОВ "ФК "ФАКТОР ГРУП" або будь-яким особам відступати права вимоги за кредитним договором №КД-Ф55 від 07 вересня 2017 року, та договором іпотеки від 03 жовтня 2017 року, а також вчиняти дії щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 03 жовтня 2017 року.

Судом встановлено, що 07 вересня 2017 року між позивачем та ТОВ "ФК "ФАКТОР ГРУП" був укладений договір про надання фінансового кредиту №КД-Ф55. Строк дії договору до 07 вересня 2032 року.

Для забезпечення кредитного договору 03 жовтня 2017 року між позивачем та ТОВ "ФК "ФАКТОР ГРУП" і ТОВ "ТРАЄКТОРІЯ" було укладено тристоронній договір поруки. Відповідно до указаного договору ТОВ "ТРАЄКТОРІЯ" виступила поручителем ОСОБА_1 .

Для забезпечення кредитного договору 03 жовтня 2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ "ФК "ФАКТОР ГРУП" також було укладено договір іпотеки.

Пунктом 1.3 укладеного іпотечного договору передбачено, що сторони дійшли згоди, що для того як об`єкт інвестування внаслідок завершення будівництва стане окремим нерухомим майном, сторони оформлять договір іпотеки на новостворене нерухоме майно (квартиру) на умовах, визначених цим договором, якщо сторони не домовляться про інше. Для цього Іпотекодавець видає вказаній іпотекодержателем особі довіреність на вчинення всіх необхідних для такого оформлення дій, включаючи, оформлення правовстановлюючих документів, укладення договору іпотеки, тощо.

18 жовтня 2019 року між ТОВ "ЮК "Право на гроші" та ТОВ "ФК "ФАКТОРИНГ ГРУП" було укладено договір поруки №18/10-п як забезпечення договору фінансового кредитування №КД-Ф55, що був укладений між ОСОБА_1 та ТОВ "ФК ФАКТОРИНГ ГРУП".

На виконання вимоги ТОВ «ФК «ФАКТОР ГРУП» від 21 жовтня 2019 року ТОВ «ЮК «ПРАВО ТА ГРОШІ» сплачені грошові кошти у розмірі 557375 грн. 08 коп. як повне погашення заборгованості, та у теперішній час ТОВ «ЮК «ПРАВО ТА ГРОШІ» є новим його кредитором за його кредитними зобов`язаннями перед ТОВ «ФК «ФАКТОР ГРУП».

В січні 2020 року позивач довідався з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про заміну іпотекодержателя за вказаним вище договором іпотеки з ТОВ "ФК "ФАКТОРИНГ ГРУП" на ТОВ "ЮК "Право на гроші".

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 зазначав, що вважає дії юридичних компаній, які зазначені вище, є неправомірними, такими, що охоплюються єдиним умислом на незаконне заволодіння належної йому квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення його права власності та права користування, та у разі відчуження чи передачі вказаної квартири до іпотеки чи в оренду необхідно буде звертатися до суду з ще одним позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння чи усунення перешкод у користуванні квартирою.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 та частини 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Види забезпечення позову визначено статтею 150 ЦПК України. Вони мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно із пунктом 6 зазначеної Постанови, особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22 грудня 2006 року № 9, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, в тому числі й на стадії апеляційного провадження, якщо заява про це надійшла до суду апеляційної інстанції або її не вирішив суд першої інстанції.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

У своєму правовому висновку, сформованому у постанові від 31 січня 2019 року у справі №761/45074/17, Верховний Суд, зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Судом встановлено, що предметом спору між сторонами є вирішення питання про право власності на квартиру, яка належить на праві власності позивачу, а тому позивач просить накласти арешт на спірну квартиру, унеможлививши тим самим її відчуження до вирішення справи по суті.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявником було обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист його порушеного права та поновлення порушених прав та інтересів позивача.

ОСОБА_1 зазначав, що на вимоги ТОВ «ФК «ФАКТОР ГРУП» від 21 жовтня 2019 року ТОВ «ЮК «ПРАВО ТА ГРОШІ» сплачені грошові кошти у розмірі 557375 грн. 08 коп. як повне погашення заборгованості та в теперішній час ТОВ «ЮК «ПРАВО ТА ГРОШІ» є новим його кредитором за його кредитними зобов`язаннями перед ТОВ «ФК «ФАКТОР ГРУП», на підтвердження зазначеного до заяви про забезпечення позову він долучив копії квитанцій про оплату (а.с. 56-83).

Позивач зазначав, що невжиття заходу забезпечення позову може призвести до того, що ухиляючись від майбутнього виконання рішення суду у даній справі, відповідач може здійснити відчуження спірного майна на користь інших осіб, що призведе до затягування розгляду справи та обмеження прав позивача на судовий захист своїх прав.

Вважає, що новий іпотекодержатель може розпорядитися квартирою позивача, зокрема відчужити її іншим особам до вирішення справи по суті, що у подальшому може утруднити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Враховуючи зазначене, колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції стосовно того, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, оскільки позивачем доведено, що невжиття заходів забезпечення позову, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а вид забезпечення позову, який просить застосувати заявник є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 268, 352, 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 червня 2020 року скасувати і справу направити для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції.

Постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст складено 28 жовтня 2020 року.

Головуючий: Судді: