22-ц/804/2681/20
265/3204/17

Єдиний унікальний номер 265/3204/17
Номер провадження 22-ц/804/2681/20
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 жовтня 2020 року м. Маріуполь
Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Мальцевої Є.Є., суддів Баркова В.М., Принцевської В.П.,
секретар судового засідання Сікора М.М.,
учасники справи:
представник позивача ОСОБА_2 ,
відповідач - Приватне акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь»,
представники відповідача Бузівська Наталія Миколаївна, ОСОБА_3 , Пащук Дмитро Вікторович,
третя особа Маріупольська первинна профспілкова організація №141-2 Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність» ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 червня 2020 року, ухвалене у складі судді Вайновського А.М., в справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», третя особа Маріупольська первинна профспілкова організація №141-2 Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність», про визнання наказу про дисциплінарне стягнення незаконним та його скасування, про стягнення утриманої роботодавцем на підставі вищевказаного наказу заробітної плати,
10 травня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області із позовом до Приватного акціонерного товариства Металургійний комбінат Азовсталь про визнання наказу роботодавця про дисциплінарне стягнення незаконним та його скасування, зобов`язання вчинити певні дії.
Позивач вказав, що з 12 серпня 2016 р. він працює у відповідача в конвертерному цеху розливником сталі 6 розряду відділення безперервної розливки сталі. 28 лютого 2017 року наказом керівника ПрАТ МК Азовсталь з позивача в порядку дисциплінарного стягнення була стягнута сума прямої дійсної матеріальної шкоди, но не більш середньомісячного заробітку.
Вважаючи такий наказ незаконним, позивач зазначав, що у зміні, яка тривала з 22:00 години 11.02.2017р. до 07:00 години 12.02.2017р. він виконував доручену роботу. Під час зміни відбувся прорив металу з причин, які від нього не залежали; жодних дій, що порушували виробничий процес, він не припустив, фактично виконував роботу у відповідності до технологічної інструкції. Винні дії, які призвели до прориву металу, були спричинені майстром ОСОБА_4 та майстром ОСОБА_5 . Відповідно до акту розслідування причин виробничої неполадки на МБЛЗ №5 від 17.02.2017р. з нього утримали середньомісячний заробіток тільки з єдиної підстави, а саме - відеоматеріалу з камери зовнішнього відеонагляду, яка встановлена на струмку №10 МБЛЗ №5. Вважає, що цей відеоматеріал не є доказам його дисциплінарного вчинку, оскільки зроблений без надання згоди щодо відеофіксації, у тому числі його трудового процесу. Згідно зі ст.29 КЗпП України відповідач повинен був належним чином ознайомити його з умовами праці та робочого процесу, належним чином оповістити його, що за його трудовим процесом ведеться відеонагляд. Згоди на відеозйомку його трудового процесу позивач роботодавцю не надавав, також відповідач не надавав жодного запиту щодо дозволу використовувати відеоматеріал з відеозйомки його трудового процесу та не вказував, з якою саме метою знімає його на відеокамеру та збирає відеоматеріал з його зображенням, також не відома мета використання зібраного відеоматеріалу.
Відповідач при розслідуванні причин прориву металу, що привів до браку, не довів його провину, службове розслідування не відбулося, не встановлені конкретні обставини, за яких було заподіяно шкоду, не враховано обставини, що перешкоджали працівникові виконати належним чином свої обов`язки; акт службового розслідування був складений з порушенням чинного законодавства. Одночасно зазначає, що відповідачем порушені положення ст.136 КЗпП України, а саме щодо дотримання термінів видання наказу про відрахування із заробітної плати, який на його думку сплив 25.02.2017р. Крім цього, позивач вважає, що роботодавець повинен був звернутися до суду за стягненням шкоди, заподіяної підприємству, а не утримувати суму шкоди наказом. Роботодавець проігнорував положення ст.131 КЗпП України, яка зобов`язує власника створювати необхідні умови для роботи і збереження дорученого майна; відповідач не довів наявність умов, передбачених ст.130 КЗпП України; припустив порушення ст.138 КЗпП України, ст. 32 Конституції України, ст. 307 ЦК України, Закон України Про захист персональних даних. Працівник не може бути притягнутий до матеріальної відповідальності, якщо він не порушував свої трудові обов`язки. Підтвердженням його непричетності до вказаної технологічної аварії є його власна відеозйомка металу вже у слябі і пошкодження, які на ньому виявлені є результатом не його дій, а дій інших робітників.
Крім того, просив суд врахувати, що першопричиною аварії стало неякісне обладнання, а саме - роликів МБЛЗ №5, а також низька якість шлакоутворюючої суміші. Просив суд визнати незаконним та скасувати п.1 наказу №40тд від 28 лютого 2017 року та стягнути на його користь утриману відповідачем на підставі вищевказаного наказу заробітну плату.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 червня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування скарги вказує, що суд вийшов за межі позовних вимог, але неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, при дослідженні матеріалів справи та наданні їм оцінки діяв упереджено, з обвинувальним ухилом, неправильно застосував норми матеріального і процесуального права, тому висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи. Апелянт зазначає, що рішення є незаконним та необґрунтованим, підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Надаючи оцінку обставинам справи, суд дійшов хибного висновку, що доводи позивача спростовуються паспортом, який не був долучений до справи в цілому окрім сторінки 32 за підписом директора ТОВ «Донбаський експертний центр» Федоренко В.Л. Також не були долучені висновки проведеної експертизи № /4-1,16 від 29.03.2016 року. Також згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань директором ТОВ «Донбаський експертний центр» є ОСОБА_6 з 13.08.2015 року, а не ОСОБА_7 , що ставить під сумнів наданий відповідачем доказ.

Суд на свою особисту думку послався на запис в журналі відповідача про результати огляду саме центральної лабораторії технічних випробувань відповідача станом на 29.03.2016 року про те, що МБЛЗ № 5 знаходився в справному стані і що наступне експертне дослідження призначено на березень 2019 року. Судом не враховано, що обладнання після проведеної експертизи вже може псуватися або бути пошкоджено в процесі експлуатації.

Також невірним є визначення судом дня дисциплінарного проступку 17 лютого 2017 року, оскільки на підставі ст. 136 КЗпП України та п.20 постанови Пленуму ВСУ від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», в даному випадку днем виявлення заподіяної шкоди є саме день прориву металу в кристалізаторі, тобто шкоду було заподіяно, коли сталася аварійна ситуація 11 лютого 2017 року, про що зазначено в акті розслідування виробничої неполадки від 17 лютого 2017 року та в наданій пояснювальній записці від 12 лютого 2017 року. Однак суд не прийняв доводи позивача щодо порушення терміну для видачі наказу, який сплив 25 лютого 2017 року.

У своїх висновках суд зазначив, що позивачем своєчасно не була припинена подача металу в кристалізатор, що не відповідає дійсності та підтверджено поясненнями свідка ОСОБА_8 , який пояснював, що ОСОБА_1 виконував роботу у відповідності до інструкції.

Також апелянт зазначає, що причини, у зв`язку із якими пояснення свідка ОСОБА_9 не були прийняті судом до уваги, є безпідставними.

Суд першої інстанції дійшов хибного висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 суми прямої шкоди в розмірі, що не перевищує середньомісячний заробіток, за порушення ним посадової інструкції, посилаючись на акт розслідування та висновки комісії. Так в акті розслідування виробничої неполадки комісією зазначалося, що зауважень до цілісної роликової проводки не виявлено, але це твердження є хибним, оскільки дослідження роликової проводки комісією не проводилося.

Також відповідачем не було надано доказів наявності в суміші грудок в коробі, тобто це підтверджувалося тільки зі слів членів комісії, але ані фото, ані відео на підтвердження даного факту не надано.

Також комісія дійшла висновку, що однією з причин аварії була подача шлакоутворюючої суміші розливальником 6-го розряду ОСОБА_1 «навалом» в дальній від розливальника кінець кристалізатора. Як на доказ цього факту комісія посилалася на відеозапис, який суду надано не було.

Таким чином, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Відповідач не надав належних доказів провини позивача в нанесенні шкоди. Посилання на начебто знищення відео вірусом не може враховуватися судом як належне обґрунтування відсутності доказу. Разом з тим, зі змісту оскаржуваного наказу № 40 тд від 28 лютого 2017 року вбачається, що відповідач спричинення йому шкоди позивачем обґрунтовує відеозаписом камери спостереження. За таких обставин, для підтвердження своїх заперечень проти заявлених позовних вимог, відповідач повинен був надати суду відеозапис камери спостереження. Однак жодних відеозаписів суду першої інстанції надано не було, і відповідно висновки суду про вину позивача є безпідставними.

За відсутності вини позивача у його діях є відсутнім склад правопорушення, за яке його притягли до матеріальної відповідальності.

Від представника відповідача ПрАТ «МК «Азовсталь» Бузівської Н.М. до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що вимоги апеляційної скарги необґрунтовані та такі, що не спростовують доводів, наведених в рішенні суду першої інстанції, а отже не підлягають задоволенню. Також зазначено, що рішення Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 22 червня 2020 року є законим та обґрунтованим, таким, що підлягає залишенню в силі у відповідності до ст. 375 ЦПК України.

Щодо доводів апеляційної скарги зазначено наступне.

Актом розслідування причин виробничої неполадки на МНЛЗ №5, затвердженим директором по виробництву 17 лютого 2017 року, була встановлена наявність вини у завданні відповідачу прямої дійсної матеріальної шкоди на суму 87114,19 грн діями розливника сталі 6 розряду відділення безперервного розливання сталі конвертерного цеху ОСОБА_1 . Висновки позивача про те, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про наявність правових підстав про стягнення з нього суми прямої дійної матеріальної шкоди є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Доводи позивача про те, що причиною прориву є саме несправність роликової проводки є необґрунтованими та такими, що є виключно суб`єктивною думкою позивача метою уникнення відповідальності, які спростовуються локальними актами відповідача, обставинами справи та змістом самого оскаржуваного рішення.

Що стосується підпису директора ТОВ «Донбаський експертний центр» ОСОБА_7 на сторінці 32 паспорту МБЛЗ № 5, то дійсно згідно Єдиного державного реєстру юридичний осіб-підприємців та громадських формувань директором ТОВ «Донбаський експертний центр» з 13 серпня 2015 року є ОСОБА_6 . Даний реєстр містить лише актуальну інформацію. Однак паспорт МБЛЗ № 5 з підписом директора ОСОБА_7 видавався ТОВ «Донбаський експертний центр» набагато раніше ніж 13 серпня 2015 року, оскільки на момент проведення першого експертного дослідження МБЛЗ № 5 29 березня 2013 року він був вже в наявності у відповідача та, відповідно, на той час директором ТОВ «Донбаський експертний центр» був саме ОСОБА_7 , у зв`язку із чим його підпис на сторінці 32 паспорту МБЛЗ № 5 є підтвердженим фактом та не викликає сумнівів.

Щодо доводів позивача, що днем виявлення проступку є 11 лютого 2017 року, то днем виявлення проступку є 17 лютого 2020 року день складання Акту розслідування причин виробничої неполадки на МБЛЗ № 5, затверджений директором по виробництву 17 лютого 2017 року. Наказ про стягнення з позивача суми прямої дійсної матеріальної шкоди, но не більш середньомісячного заробітку був виданий 28 лютого 2017 року, тобто із дотриманням строку, передбаченого ст. 136 КЗпП України. Виходячи з аналізу норм ст. 136 КЗпП України слідує, що покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середньомісячного заробітку провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, тобто необов`язково у судовому порядку; звернення до суду за стягненням вказаної шкоди здійснюється роботодавцем в інших випадках, до якого не відноситься стягнення шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середньомісячного заробітку, що мало місце у даному випадку при виданні відповідачем наказу № 40 тд від 28 лютого 2017 року про стягнення з позивача заподіяної шкоди.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд безпідставно не прийняв до уваги показання свідка ОСОБА_9 , то зазначені доводи не відповідають дійсності, оскільки надане позивачем до матеріалів справи відео взагалі не ідентифікує та не підтверджує належність слябу, знятого на відео, до слябу, який був виготовлений у зміні з 22:00 год. 11 лютого 2017 року до 07:00 год. 12 лютого 2017 року при розливанні другої в серії плавки № 1701422.

Пояснення свідка ОСОБА_8 відображені судом правильно, і в процесі розгляду справи по суті свідок не надавав пояснень відносно того, що бачив особисто, що прорив відбувся у другому сегменті МБЛЗ № 5, що нібито свідчить про несправність обладнання.

Суд першої інстанції не вийшов за межі позовних вимог, оскільки у мотивувальній частині рішення чітко вказав, що просив позивач і, відповідно, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, мав саме на увазі вимоги позивача, зазначені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Представник відповідача просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі, а оскаржене рішення залишити без змін.

Третя особа - Маріупольська первинна профспілкова організація №141-2 Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність» про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, представник третьої особи до суду не явився, про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду не надавав.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Самохвалова С.В., які підтримали доводи апеляційної скарги, представників відповідача Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» Бузівську Н.М., ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , які заперечували проти задоволення скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, на ПрАТ Металургійний комбінат Азовсталь у зміні з 22:00 год. 11.02.2017г. до 07:00 год. 12.02.2017г. при розливанні другої в серії плавки №1701422, сталь марки В100, після виливки 21,7 метра сляба на струмку № НОМЕР_1 машини безперервного лиття заготовок №5 на швидкості розливання 0,8 м/хв стався прорив металу під кристалізатором. Швидкість розливання знизили до 0,6 м/хв, струмок аварійно вивели на кінц.

Для визначення причин прориву по струмку № 10 машини безперервного лиття заготовок №5 розпорядженням відповідача № 25 від 15.02.2017р. була створена комісія.

В результаті комісійного розслідування було встановлено наступне:

-технологічний процес розливання металу з проміжного ковшу в кристалізатор струмка №10 МБЛЗ №5 вів розливальник сталі 6 розряду відділення безперервного розливання сталі конвертерного цеху ОСОБА_1 ;

-подання ОСОБА_1 шлакоутворюючої суміші " навалом" в далекий від розливальника торець кристалізатора, що є порушенням п.3.9.4. Інструкції ТІ 232-151-2014;

-неприпинення ОСОБА_1 подачі металу в кристалізатор безпосередньо після виробничої неполадки - "прориву", що є порушенням п.5.11.2. Інструкції ТІ 232-151-2014.

При комісійному огляді поверхні сляба також було виявлено: грубий розрив кірочки сляба з боку далекої від розливальника вузької грані сляба і численні заплески, розташовані нижче цього розриву; слідів зависання кірочки сляба до стінок кристалізатора не виявлено.

При огляді шлакоутворюючої суміші, що знаходилась в коробі та використовувалась в процесі розливання, було виявлено наявність грудок.

Актом розслідування причин виробничої неполадки на МБЛЗ №5, затвердженим директором по виробництву від 17.02.2017р., встановлені обставини, що стали причиною виробничої неполадки, а саме, розливник сталі 6 розряду відділення безперервного розливання сталі конвертерного цеху ОСОБА_11 , який в зміні з 22: 00 годин 11.02.2017 р. до 07: 00 годин 12.02.2017 р. при розливанні другої в серії плавки №1701422, сталь марки В100, робив подачу шлакоутворюючої суміші "навалом" в далекий від розливника торець кристалізатора, що не дозволило достовірно оцінити роботу шлакоутворюючої суміші на меніску кристалізатора (наявність грудкованої суміші), зробити повне видалення шлаку з кристалізатора і подати нову порцію шлакоутворюючої суміші, що призвело до попадання шлакоутворюючої суміші, що грудкувалася, в кірочку сляба, що формується, порушенню цілісності кірочки сляба, що формується, а також зменшенню товщини кірочки, внаслідок чого після виходу сляба з кристалізатора під впливом феростатичного тиску стався її розрив і витікання металу в роликову проводку струмка - прорив; при зниженні рівня металу в кристалізаторі і появі горіння своєчасно не припинив подачу метала в кристалізатор, що призвело до утворення браку у вигляді скрапу сталевого неошлакованого вагою 10,0 т, внаслідок чого комбінату спричинено прямий дійсний матеріальний збиток на суму 87 114.19 грн (невиконання вимог ДІ 232-04-323-2014 п.1.4. Розливник сталі 6 розряду у своїй діяльності повинен керуватися, виконувати і знати: . технологічну інструкцію ТІ 232-151; . посадову інструкцію, п.2.2.1 Вести технологічний процес розливання металу з ковшів і регулювати швидкість розливання відповідно до технологічних інструкцій, ТІ 232-151 п.3.9.4 Забороняється подавати шлакоутворюючу суміш навалом в яку-небудь ділянку поверхні дзеркала металу в кристалізаторі "., п.3.9.7 Повне видалення шлаку з кристалізатора і присадка нової порції шлакоутворюючої суміші робиться в наступних випадках: незадовільна робота суміші(грудкування суміші і ін.), п.5.11.1 Ознаки прориву: різке зниження рівня металу в кристалізаторі., п.5.11.2 У разі прориву металу припинити подачу металу в кристалізатор.).

Також вказаним актом розслідування встановлено, що майстер на гарячій ділянці робіт МБЛЗ відділення безперервного розливання сталі конвертерного цеху ОСОБА_4 не виконав приписів, зазначених у журналі майстрів, а саме, не брати у роботу суміш з грудками. Одночасно актом розслідування було виявлено, що майстер на ділянці робіт МБЛЗ відділення безперервного розливання сталі конвертерного цеху ОСОБА_5 не здійснив контроль за своєчасним надходженням матеріалів (шлакоутворюючої суміші).

Судом досліджено посадову інструкцію позивача для перевірки обставин справи. Так, згідно з вимогами пп.1.4. посадової інструкції 232-04-323-2014 розливника сталі 6 розряду відділення безперервної розливки сталі конвертерного цеху, розливник сталі 6 розряду у своїй діяльності повинен керуватися, виконувати та знати: технологічний процес розливки сталі на МБЛЗ … Технологічну інструкцію 232-151-2014….

На підставі п.2.2.1. посадової інструкції 232-04-323-2014 розливник сталі 6 розряду відділення безперервної розливки сталі конвертерного цеху, розливник сталі 6 розряду зобов`язаний вести технологічний процес розливки металу із ковшів та регулювати швидкість розливки згідно технологічних інструкцій.

В процесі розливання плавки, після виходу на робочу швидкість розливник сталі 6 розряду через кожні 1,5 2 хв. здійснює подачу шлакоутворюючої суміші на меніск металу в кристалізаторі рівномірно невеликими порціями до набуття засипки чорного кольору (п.3.9.3. технологічної інструкції 232-151-2014 «Розливання сталі на машинах безперервного лиття заготовок конвертерного цеху»).

Забороняється подавати шлакоутворюючу суміш навалом в яку-небудь ділянку поверхні дзеркала металу в кристалізаторі…" (п.3.9.4. технологічної інструкції 232-151-2014 Розливання сталі на машинах безперервного лиття заготовок конвертерного цеху).

Повне видалення шлаку з кристалізатора і присадка нової порції шлакоутворюючої суміші робиться в наступних випадках… незадовільна робота суміші (грудкування суміші і ін.) (п.3.9.7. технологічної інструкції 232-151-2014 Розливання сталі на машинах безперервного лиття заготовок конвертерного цеху).

Ознаки прориву: різке зниження рівня металу в кристалізаторі … У разі прориву металу припинити подання металу в кристалізатор.. (п.5.11.1. та п.5.11.2. технологічної інструкції 232-151-2014 Розливання сталі на машинах безперервного лиття заготовок конвертерного цеху).

Відповідно до розділу 14 Інструкції ТІ 232-151-2014 відповідальність за виконання пунктів п.3.9.3., п.3.9.4., п. 3.9.7., п.5.11.1. та п.5.11.2. вказаної технологічної інструкції несе розливник сталі 6 розряду (у даному випадку ОСОБА_1 ).

З посадовою інструкцією, а також технологічною інструкцією 232-151-2014 Позивач ознайомлений особисто про що свідчать відповідні підписи ОСОБА_1 .

Крім того, судом встановлено, що згідно технологічної інструкції 232-151-2014 Розливання сталі на машинах безперервного лиття заготовок конвертерного цеху розливник сталі 6 розряду повинен забезпечити рівномірну подачу шлакоутворюючої суміші по всьому периметру кристалізатора, забороняється подавати шлакоутворюючу суміш навалом, відстежувати роботу шлакоутворюючої суміші в процесі розливання плавки, в разі виявлення того, що шлакоутворююча суміш грудкується або наявність грудок в самої суміші на меніску метала в кристалізаторі робити повне видалення шлаку з кристалізатора для запобігання незадовільної якості слябів і аварійних ситуацій на машині безперервного лиття заготовок, тобто виробничої неполадки.

При цьому, при наявності грудок шлакоутворюючої суміші в кристалізаторі розливальник сталі 6р, зокрема позивач, з метою недопущення і виключення випадків виробничої неполадки (прориву) повинен чітко виконувати, вимоги п.1.4.,п.2.2.1. посадової інструкції 232-04-323-2014, п.3.9.7 технологічної інструкції.

Позивачем 13.02.2017 року були надані письмові пояснення за фактом виробничої неполадки, яка мала місце у зміну з 22:00 год. 11.02.2017г. до 07:00 год. 12.02.2017г. при розливанні другої в серії плавки №1701422, про що свідчить складена позивачем пояснювальна записка, де він вказував на відсутність з його боку порушень технології виробничого процесу.

Проаналізувавши обставини справи, судом першої інстанції встановлено, що подання позивачем шлакоутворюючої суміші навалом в дальній кут кристалізатора унеможливило своєчасне виявлення грудок шлакоутворюючої суміші, і це є порушенням ТІ 232-151-2014 п.3.9.3., п.3.9.4. Невидалення позивачем шлакоутворюючої суміші з грудками призвело до місцевого накопичення шлаку у меніску, який потрапив в зазор між стінкою кристалізатора та скоринкою сляба, що призвело до прориву та є порушенням п 5.11.1 ТІ 232-151-2014. При цьому позивачем своєчасно не була припинена подача металу в кристалізатор, що збільшило негативні наслідки для обладнання (порушення п.5.11.2 ТІ 232-151-2014). При належному виконанні п. 3.9.3, 3.9.4, 3.9.7. ТІ 232-151-2014, п.1.4., п.2.2.1. посадової інструкції 232-04-323-2014, повністю виключаються умови створення аварійної ситуації, зокрема, прориву металу. При виконанні п.5.11.2 ТІ 232-151-2014 мінімізуються негативні наслідки від аварії.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що у прориві металу, який стався в зміні з 22:00 годин 11.02.2017г. до 07:00 годин 12.02.2017г., та заподіянні відповідачу матеріальній шкоди є провина позивача, як розливальника сталі 6 розряду, який не виконав усі вимоги посадової інструкції, які б дали змогу зменшити негативні наслідки для підприємства.

У зв`язку із цим суд погодився, що актом розслідування причин виробничої неполадки на МНЛЗ №5, затвердженим директором по виробництву від 17.02.2017р., було об`єктивно встановлено винні дії позивача у завданні відповідачу прямої дійсної матеріальної шкоди на суму 87 114,19 грн.

З такими висновками суду колегія суддів повністю погоджується, оскільки вони відповідають обставинам справи, узгоджуються із наданими сторонами доказами, і позивачем не підтверджено інших причин прориву металу під час зміни, в якій він виконував виробниче завдання.

Доводи позивача про те, що причина аварії полягає у несправному обладнанні підприємства є припущенням, нічим не підтверджені, напроти, спростовані наданою відповідачем технічною документацію щодо технічного стану обладнання. При цьому вказана технічна документація відповідає вимогам її оформлення, не викликає сумніву суду.

Твердження позивача про те, що вина його визначена підприємством виключно на підставі відеозйомки виробничого процесу, яку відповідач не надав суду, також суперечать матеріалам справи, з яких вбачається, що дії позивача були одним з об`єктивних факторів причин порушень технологічного процесу. Крім того, до відповідальності притягнуті інші працівники цеху, які мали відношення до організації процесу розливу метала, і вони визнали провину, не оспорювали обставин виробничої неполадки. Позиція позивача про відсутність грудок у шлакоутворюючої суміші, які він не бачив, спростовується актом про причини неполадки, в якому комісією встановлена наявність таких грудок у суміші, що була використана під час розливки металу.

Крім того, відеозйомка технологічного процесу 11-12 лютого 2017 року не була надана суду відповідачем з об`єктивних причин, оскільки пошкоджена комп`ютерним вірусом, у зв`язку із чим триває кримінальне провадження №0001927. Втручання в роботу електронно-обчислювальних машин, автоматизованих систем, комп`ютерних мереж вірусом відбулося не тільки на підприємстві-відповідачі, а в ряді інших підприємств і установ (т.1 а.с.184).

Судом надано оцінку усім доказам у справі, в тому числі поясненням свідків. Перевіривши матеріали справи, колегія суддів не може погодитися із доводами апеляційної скарги про те, що судом не надано належної оцінки цим доказам, оскільки з рішення вбачається, що судом об`єктивно досліджені свідчення ОСОБА_9 , ОСОБА_8 у сукупності із іншими доказами, і висновки суду відповідають встановленим обставинам у справі.

Частина 1 ст.147 КЗпП передбачає відповідальність працівника за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

На підставі ст.148 КЗпП дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Згідно із ст.149 КЗпП до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Наказом №40 тд від 28.02.2017р. з позивача була стягнута сума прямої дійсної матеріальної шкоди, но не більш середньомісячного заробітку, у встановленому законом порядку згідно вимог ст.ст. 127, 128, 130, 132, 136 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

З вказаним наказом Позивач був ознайомлений під особистий підпис 01.03.2017р.

Актом розслідування причин виробничої неполадки на МБЛЗ №5, затвердженого директором по виробництву від 17.02.2017 року встановлена провина відповідача, внаслідок чого винесений наказ від 28.02.2017 року.

У зв`язку з викладеним неможливо погодитися з доводами апеляційної скарги позивача про порушення роботодавцем строків притягнення до відповідальності працівника, оскільки вбачається, що наказ №40 тд про стягнення з позивача суми прямої дійсної матеріальної шкоди, яка не перевищує середньомісячного заробітку, був виданий відповідачем 28.02.2017р., тобто з дотриманням двотижневих строків, передбачених ст.136 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги про те, що роботодавець повинний вирішувати питання про стягнення матеріальної шкоди з працівника виключно через суд, також були предметом розгляду в суді першої інстанції, на які суд дав цілком законну та мотивовану відповідь, зазначивши, що роботодавець і в цьому аспекті не порушив прав позивача, оскільки діяв у відповідності до положень КЗпП України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд прийшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з позивача суми прямої дійсної матеріальної шкоди, але не більш середньомісячного заробітку, оскільки розливником сталі 6 розряду відділення безперервної розливки сталі конвертерного цеху ПрАТ МК Азовсталь ОСОБА_1 було порушено вимоги пп. п.1.4.,п.2.2.1. посадової інструкції 232-04-323-2014, п.3.9.3., п.3.9.4., п. 3.9.7., п.5.11.1. та п.5.11.2. ТІ 232-151-2014. Отже, судом обґрунтовано відмовлено в позовних вимогах ОСОБА_1 ..

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди із рішенням суду. Твердження позивача про порушення його трудових прав відповідачем були предметом розгляду в суді першої інстанції, і суд надав їм мотивовану і обґрунтовану с точки зору матеріального права оцінку. Судом надана мотивована оцінка доказів окремо кожного та у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображені в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

В апеляції позивач ніяк не спростував обставини, встановлених судом під час розгляду справи. Не підтвердив ніяк позивач і обставин щодо незадовільного технічного стану обладнання, яке нібито і стали причиною шкоди, і такі його твердження носять тільки характер припущень.

Колегія суддів вважає, що за своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 264 ЦПК України.

Суд дав вірну оцінку наданим сторонам доказам, і до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

Нових доказів, які б давали підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , у досліджені яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено, або їх неподання було б зумовлено поважними причинами, позивачем апеляційному суду не надано.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене, вбачається, що рішення суду першої інстанції постановлено згідно з вимогами чинного законодавства, належно обґрунтовано та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

За таких обставин на підставі п.1 ч.1 ст.374, ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч 3 ст.389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 28 жовтня 2020 року.

Судді Є.Є. Мальцева

В.М. Барков

В.П. Принцевська