Справа № 352/1398/20
Провадження № 22-ц/4808/1134/20
Головуючий у 1 інстанції Гриньків Д. В.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тисменицького районного суду від 31 серпня 2020 року, постановлене у складі судді Гриньків Д. В. у м.Тисмениця,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та залишення проживати з нею малолітньої дитини.

Позовна заява мотивовано тим, що 11 лютого 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб виконавчим комітетом Липівської сільської ради актовий запис №2 В шлюбі у них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Подружнє життя з відповідачем не склалося, між ними відсутнє взаєморозуміння, збереження сім`ї є неможливим та суперечить її інтересам. Спір про поділ майна відсутній. Малолітній син поживає з нею, та вона не заперечує проти участі батька у вихованні дитини. Просила розірвати шлюб, зареєстрований між нею та ОСОБА_1 від 11 лютого 2017 року виконавчим комітетом Липівської сільської ради актовий запис №2, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити проживати з нею.

Рішенням Тисменицького районного суду від 31 серпня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини задоволено частково.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрований у виконавчому комітеті Липівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області 11 лютого 2017 року, про що складено актовий запис за №2, - розірвано.

У задоволені позову в частині визначення місця проживання дитини відмовлено.

Повернуто на користь ОСОБА_2 з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 420 (чотириста двадцять) грн. 20 коп., відповідно до квитанції АТ КБ "Приватбанк" №0.0..1 від 27.07.2020 року.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 210 (двісті десять) грн. 20 коп. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення в частині відмови у задоволенні позову в частині визначення місця проживання сина, вказуючи на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, судом не враховано, що між сторонами відсутній спір про визначення місця проживання дитини з матір`ю, а тому дана вимога підлягає задоволення. Відповідач не подавав заперечення щодо проживання малолітнього сина з матір`ю. Визначення місця проживання дитини з нею відповідатиме інтересам неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні ОСОБА_1 визнав доводи апеляційної скарги, не заперечує щодо їх задоволення та проживання малолітнього сина з матір`ю.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. У зв`язку з цим, шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований у виконавчому комітеті Липівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області 11 лютого 2017 року, про що складено актовий запис за №2, необхідно розірвати. Так як малолітня дитина проживає разом з матір`ю і фактично на момент вирішення цієї справи спору щодо визначення її місця проживання немає, вирішення такого передбачає окрему процедуру, яка проводиться за обов`язковою участю відповідних установ, то вказана вимога задоволенню не підлягає.

Рішення суду в частині розірвання шлюбу не оскаржується, а тому не переглядається.

Висновок суду не повністю відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Доказами, які містяться у матеріалах справи підтверджено, що 11 лютого 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб виконавчим комітетом Липівської сільської ради актовий запис №2 (а.с.3).

Згідно копії свідоцтва про народження, у шлюбі в сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).

Звертаючись до суду з указаним позовом ОСОБА_2 зазначала, що фактичні шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені, окреме проживання та відсутність спілкування свідчить про неможливість збереження шлюбу, просила залишити проживати сина з нею.

Згідно зі статтею 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За змістом статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Так частина 4 статті 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини, участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (судом обов`язково враховується стан здоров`я як батьків, так і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло.

Водночас ОСОБА_2 при поданні позовної заяви не заявляла вимога про визначення місця проживання дитини.

За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу.

Такі висновки містяться в постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року справа №200/952/18.

Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами.

ОСОБА_1 не подавав до місцевого суду своїх заперечень щодо проживання спільної дитини разом із матір`ю.

Ухвалюючи рішення про відмову залишити проживати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, та прийшов передчасного висновку про відмову у задоволенні цієї вимоги.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина перша статті 376 ЦПК України).

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції в частині відмови залишити проживати малолітню дитину з матір`ю підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про залишення проживати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити. Рішення Тисменицького районного суду від 31 серпня 2020 року в частині відмови залишити проживати малолітню дитину з матір`ю скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення.

Залишити проживати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постанова набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 30 жовтня 2020 року.

Судді: В.Д.Фединяк

І.В.Бойчук

В.А.Девляшевський