У Х В А Л А

23 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд у складі судді Журби С.О., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Оратанія» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 листопада 2019 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Оратанія» до державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Дурицької Марії Євгенівни, Міністерства юстиції України, ОСОБА_1 , третя особа: реєстраційна служба Києво-Святошинського районного управління юстиції в Київській області, ОСОБА_2 , Києво-Святошинська районна державна адміністрація в Київській області про визнання протиправним дій та скасування рішення реєстратора,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 листопада 2019 року в задоволенні вищезазначеного позову відмовлено. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач 11.09.2020 року подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. У зв`язку несплатою судового збору та пропуском строку на апеляційне оскарження рішення суду, ухвалою суду від 25.09.2020 року апеляційну скаргу було залишено без руху, апелянту вказано на необхідність сплати судового збору та подання клопотання із обґрунтуванням підстав для поновлення такого строку протягом десяти календарних днів з дня отримання ухвали суду; роз`яснено, що у випадку неусунення у встановлений термін виявлених судом недоліків та неподання заяви із зазначенням підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, або якщо вказані в ній підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

На виконання вимог, зазначених в ухвалі суду від 25.09.2020 року, апелянт поштовим зв`язком надіслав заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, а саме квитанцію про сплату судового збору та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. В своєму клопотанні апелянт посилається на те, що строк на апеляційне оскарження рішення суду має відраховуватися саме з 28.08.2020 року (день отримання тексту ухвали від 07.04.2020 року), а не з 06.05.2020 року (день опублікування ухвали в ЄДРСР). Окрім цього зазначив, що несвоєчасне отримання ним ухвали від 07.04.2020 року обумовлено не коректністю роботи судів під час запроваджених карантинних обмежень, що діяли в Україні. При цьому посилався на низьку постанов Верховного Суду з приводу поновлення строку на апеляційне оскарження. Просив врахувати зазначене, що з точки зору апелянта обумовлює наявність підстав для поновлення пропущеного строку.

З наведеною позицією апеляційний суд погодитись не може.

З матеріалів справи вбачається, і про це зазначає сам апелянт, повний текст оскаржуваного рішення ним було отримано 24.01.2020 року. 24.02.2020 року адвокатом Вознюком О.Г. як представником позивача було подано апеляційну скаргу на таке судове рішення, яка ухвалою Київського апеляційного суду від 07 квітня 2020 року була повернута заявнику. Оскільки повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторній подачі скарги, 11.09.2020 року позивачем було подано другу апеляційну скаргу.

Апеляційний суд зважає на те, що для використання можливості повторної подачі апеляційної скарги скаржник має бути обізнаний з фактом повернення йому первісної апеляційної скарги. В той же час про таке повернення первісної апеляційної скарги апелянта було повідомлено апеляційним судом 24.07.2020 року (а.с.13, т.ІІІ), чого не заперечував і сам апелянт. Таким чином саме з вказаною датою апеляційний суд пов`язував виникнення у апелянта можливості повторної подачі апеляційної скарги. Натомість у відповідь на ухвалу суду апелянт зазначив про свою незгоду з обрахуванням такого строку від дати опублікування ухвали апеляційного суду в ЄДРСР, хоча з такою подією такий строк апеляційний суд і не пов`язував. Не є коректним в даному випадку і посилання на ч. 2 ст. 354 ЦПК України, яка врегульовує можливість поновлення строку на апеляційне оскарження залежно від дати отримання повного тексту оскаржуваного рішення, в той час як апелянт пов`язує поновлення строку з датою отримання повного тексту зовсім іншого судового рішення, про що апеляційний суду зазначив в ухвалі від 25 вересня 2020 року.

Не можуть бути прийняті і посилання апелянта на некоректну роботу суду в серпні 2020 року, оскільки, по-перше, такі посилання належним чином підтверджені не були, по-друге, залишається незрозумілим, яким чином звернення до суду першої інстанції апелянта, який на той час вже був достеменно повідомлений про факт повернення йому першої апеляційної скарги, завадили йому у можливості повторної подачі скарги.

Зважаючи на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що наведені апелянтом причини пропуску строку на апеляційне оскарження не можуть бути визнанні поважними. Посилання ж апелянта на гарантоване право на апеляційне оскарження без дотримання процедури саме по собі не може слугувати підставою для поновлення строку (справа «Устименко проти України» (Case of Ustimenko v. Ukraine) (Заява № 32053/13). При цьому тривалість строку пропуску в даному випадку (за умови неповажності причин) значення мати не може. За таких умов апеляційний суд приходить до висновку про те, що зазначені апелянтом доводи не дають підстав для поновлення судом строку на апеляційне оскарження та можуть призвести до порушення прав іншої сторони, як і викликати сумнів в об`єктивності та неупередженості суду.

Рішенням від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі «Мушта проти України» зазначено: «Право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. … Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

Суд зобов`язаний прийняти і розглянути апеляційну скарги на судове рішення лише за умови дотримання скаржником вимог чинного цивільного процесуального законодавства щодо строків на апеляційне оскарження та за умови відповідності апеляційної скарги формі та змісту, як того вимагає ЦПК України. Наявність лише самої по собі апеляційної скарги не є безумовною підставою для її прийняття та відкриття апеляційного провадження.

Згідно із ч. 4 ст. 357 ЦПК України, якщо заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження в порядку, встановленому ст.358 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги, що апеляційна скарга надійшла поза межами строку на апеляційне оскарження, апелянт не навів поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, суд відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦПК України відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись ст.ст. 357, 358 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Оратанія» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 листопада 2019 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Оратанія» до державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Дурицької Марії Євгенівни, Міністерства юстиції України, ОСОБА_1 , третя особа: реєстраційна служба Києво-Святошинського районного управління юстиції в Київській області, ОСОБА_2 , Києво-Святошинська районна державна адміністрація в Київській області про визнання протиправним дій та скасування рішення реєстратора.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя С.О. Журба