Справа № 203/1918/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Казак С.Ю.

при секретарі - Биченковій Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, застосованих згідно ухвали Кіровського районного суду м.Дніпропетровська в рамках цивільної справи №203/1918/18, -

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшло вищезазначене клопотання відповідача ОСОБА_1 , в якому поставлено питання про скасування заходлів забезпечення позову, застосованих згідно ухвали Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 22.06.2018 року в рамках цивільної справи №203/1918/18.

Згідно ч.ч.1,2,4 ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.

За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Кіровського районного суду м.Дніпропетровська перебувала цивільна справа №203/1918/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, процентів, інфляційних витрат та трьох відсотків річних.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 23.05.2019 року позов було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 12.05.2017 року в сумі 2000000 грн., проценти за період з 01.07.2017 року по 31.05.2018 року в сумі 264958 грн. 91 коп., три відсотки річних в сумі 54904 грн., інфляційні витрати в сумі 194000 грн., а всього стягнуто 2513862 грн. 91 коп. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Також вказаним рішенням стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 8810 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11.03.2020 року рішення суду першої інстанції від 23.05.2019 року було залишено без змін та, таким чином, останнє набрало законної сили.

Згідно матеріалів справи в касаційному порядку зазначені вище судові рішення не оскаржувались.

В рамках вказаної цивільної справи ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 22.06.2018 року було задоволено заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову та накладено арешт на нерухоме майно, що належить на праві особистої власності відповідачу ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме: нежитлову будівлю, механічний тік з обладнанням, за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер майна 22339982); нежитлову будівлю, зерносклад, сушарка за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер майна 5395238); земельну ділянку площею 1,7228 га, кадастровий номер :01:002:0159, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, Софіївський район, Нововасильківська селищна рада (реєстраційний номер майна 2).

Вказана ухвала від 22.06.2018 року сторонами не оскаржувалась та набрала законної сили. При ухваленні рішення по справі питання про скасування заходів забезпечення позову судом не вирішувалось.

В наданому клопотанні відповідач ОСОБА_1 просив скасувати заходи забезпечення позову, застосовані згідно ухвали суду від 22.06.2018 року, посилаючись на те, що останні є неспівмірними із предметом спору та безпідставними. Зокрема, зазначив, що договір та розписка від 12.05.2017 року на суму 2000000 грн. між ним на ОСОБА_2 не укладались, коштів від позивача він не отримував, розписку особисто не писав та договір не підписував. Також він звернувся до суду з позов про визнання договору та розписки недійсними. На сьогоднішній день спір по суті не вирішено. Об`яв до газети щодо відчуження належного йому майна він не давав. Крім того, заявник посилався на те, що на теперішній час рішення суду по справі перебуває на виконанні в Центральному ВДВС ум.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), тому відсутні підстави у вигляді ускладнення або унеможливлення виконання судового рішення за рахунок реалізації майна, оскільки судове рішення вже виконується по суті. В рамках виконавчого провадження було накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 , що також вказує на відсутність необхідності у наявності забезпечення позову. Окрім цього, нерухоме майно, на яке було накладено арешт ухвалою від 22.06.2018 року, вже вибуло із власності ОСОБА_1 шляхом його реалізації в рамках виконавчого провадження №61510712, за яким ОСОБА_1 був боржником, а стягувачем ОСОБА_4 . В зв`язку з цим, відсутні правові підстави для залишення заходів забезпечення позову у вигляді арешту на майно, яке вже не належить на праві власності ОСОБА_1 . Крім того, в ухвалі про забезпечення позову зазначено про накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_3 . В той час, як відповідачем по справі був ОСОБА_1 . Також заявник зазначив, що арешт майна є найбільш обтяжливим заходом, а тому неможливо було накладати арешт на майно, яке використовувалось для здійснення господарської діяльності. Крім того, посилався на те, що судом не було застосовано заходи зустрічного забезпечення, за наявності підстав для цього, визначених процесуальним законодавством.

Перевіряючи вказані доводи, суд враховує наступне.

Частинами 7,8 ст.158 ЦПК України встановлено, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 23.05.2019 року, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 12.05.2017 року в сумі 2000000 грн., проценти за період з 01.07.2017 року по 31.05.2018 року в сумі 264958 грн. 91 коп., три відсотки річних в сумі 54904 грн., інфляційні витрати в сумі 194000 грн., а також судовий збір в сумі 8810 грн.

Вказане рішення було пред`явлено стягувачем ОСОБА_2 до примусового виконання до Центрального ВДВС ум.Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), де було відкрито виконавче провадження №61855853.

Доказів тому, що рішення суду боржником ОСОБА_1 було виконано в повному обсязі добровільному порядку або в рамках даного виконавчого провадження, до клопотання не надано.

З огляду на це та наведені вище положення ч.ч.7,8 ст.158 ЦПК України, п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову зберігають свою дію до повного виконання судового рішення боржником.

Доводи заявника ОСОБА_1 щодо відсутності боргових зобов`язань перед стягувачем ОСОБА_2 , з посиланням на те, що кошти в борг у останнього він не брав, розписку та договір позики не укладав та не підписував, а також щодо неспівмірності застосованих заходів забезпечення позову позовним вимогам, не застосування судом заходів зустрічного забезпечення, були предметом дослідження судом при винесенні ухвали про забезпечення позову від 22.06.2018 року та відповідну оцінку надано при поставленні даної ухвали.

Таким чином, вказані доводи фактично зводяться до незгоди заявника з прийнятим судовим рішенням, яке останнім не оскаржувалось та набрало законної сили.

Стосовно посилань заявника на те, що в ухвалі про забезпечення позову зазначено про накладення арешту на майно відповідача ОСОБА_3 , в той час, як відповідачем по справі був ОСОБА_1 , суд враховує, що в резолютивній частині ухвали зазначено адресу проживання та РНОКПП саме відповідача ОСОБА_1 , а тому помилка щодо зазначення по батькові останнього не є підставою для скасування заходів забезпечення позову та вказана описка може бути виправлена в порядку, передбаченому ст.269 ЦПК України.

В частині доводів клопотання, що арештоване згідно ухвали від 22.06.2018 року вибуло із власності ОСОБА_1 внаслідок його реалізації в рамках іншого виконавчого провадження №61510712, де боржником був ОСОБА_1 , а стягувачем ОСОБА_4 , суд враховує, що відповідних доказів заявником до клопотання не надано.

Згідно долученої інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої станом на 20.10.2020 року, вбачається, що власником арештованого майна значиться ОСОБА_1 та стосовно нього зареєстровані обтяження на підставі постанови державного виконавця від 22.06.2018 року, що виносилась в рамках виконавчого провадження з виконання ухвали суду від 22.06.2018 року.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні вказаного клопотання за необгрунтованістю.

Керуючись ст.ст.158,247,258-260 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, застосованих згідно ухвали Кіровського районного суду м.Дніпропетровська в рамках цивільної справи №203/1918/18 відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.261 ЦПК України та може бути оскарження учасниками справи шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (підписання).

Суддя С.Ю.Казак