Ухвала

22 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 1630/1048/2012

провадження № 61-14519ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 17 жовтня 2012 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 31 серпня 2020 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2012 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 19 грудня 2007 року № 300 к-смп в розмірі 57 445,67 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 8 500 доларів США, прострочена заборгованість за кредитом - 34 981,71 доларів США, заборгованість за відсотками - 3 383,75 доларів США та пеня - 10 580,18 доларів США.

Заочним рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 17 жовтня 2012 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 57 445,67 доларів США. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 31 серпня 2020 року (повний текст якої складено 01 вересня 2020 року) апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а заочне рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 17 жовтня 2012 року - без змін.

30 вересня 2020 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на заочне рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 17 жовтня 2012 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 31 серпня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з абзацом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України. На обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень ОСОБА_1 вказав, що апеляційний суд застосував норми частини першої статті 526, частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України без врахування висновків щодо їх застосування у подібних правовідносинах (стягнення заборгованості за кредитним договором при наявності рішення суду в іншій справі, в мотивувальній частині якого встановлено обставини неукладеності кредитного договору у зв`язку з нездійсненням банком письмового оприлюднення всіх суттєвих умов, передбачених статтею 2 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», викладених у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-490цс17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2018 року у справі № 305/1180/15-ц.

Касаційна скарга подана у встановлений законом строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, оплачена судовим збором.

Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження). Оскільки наведені доводи касаційної скарги викликають необхідність їх перевірки, то слід відкрити касаційне провадження в цій справі та витребувати матеріали справи.

ОСОБА_1 заявив клопотання про зупинення виконання заочного рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 17 жовтня 2012 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 31 серпня 2020 року, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення ухвалені всупереч правовим висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-490цс17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2018 року у справі № 305/1180/15-ц. Виконання ухвалених з порушенням законодавства судових рішень призведе до незаконного стягнення з нього коштів у великому розмірі, а також до накладення арешту на все належне йому рухоме і нерухоме майно. Крім того, виконання оскаржуваних судових рішень може призвести до порушення гарантій забезпечення захисту його прав, свобод і законних інтересів.

Клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до абзацу 2 частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.

Згідно з частиною першою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Клопотання про зупинення виконання судового рішення має бути мотивованим, містити достатні та обґрунтовані підстави для зупинення виконання судового рішення, підтверджені певними доказами, зокрема у разі відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду має бути надано копію такої постанови. Вирішуючи питання про зупинення виконання судового рішення, суд касаційної інстанції враховує існування об`єктивної необхідності у цьому, зокрема у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення дотримання балансу інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки.

Заявивши клопотання про зупинення виконання заочного рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 17 жовтня 2012 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 31 серпня 2020 року, ОСОБА_1 не надав належних доказів на підтвердження своїх вимог, які свідчили б про існування об`єктивної необхідності зупинення виконання судових рішень, зокрема документів про відкриття виконавчого провадження з їх примусового виконання. Сама по собі незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями не є підставою для зупинення його виконання на час перегляду справи в касаційному порядку.

Враховуючи, що заявником не надано доказів на підтвердження обставин, за яких суд касаційної інстанції може зупинити виконання судового рішення, в задоволенні клопотання необхідно відмовити. У таких висновках визначальними є правила статей 12 та 13 ЦПК України.

Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Керуючись статтями 389, 392, 394, 395, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 17 жовтня 2012 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 31 серпня 2020 року.

Витребувати з Чутівського районного суду Полтавської області цивільну справу № 1630/1048/2012 за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання заочного рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 17 жовтня 2012 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 31 серпня 2020 року.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 23 листопада 2020 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

М. Ю. Тітов