Справа № 648/81/20
Провадження № 2/648/288/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2020 року смт. Білозерка

Білозерський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді: Кусік І.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності та визнання права власності на 1/2 частину майна,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначила, що 06 грудня 1962 року вона уклала шлюб з ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік помер. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з: житлового будинку АДРЕСА_1 зі всіма надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 та земельної ділянки, кадастровий номер .02.001.0017, площею 0,2500 га із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за вказаною адресою. На момент смерті ОСОБА_4 позивач була зареєстрована та проживала по АДРЕСА_2 . 31 липня 2017 р. позивач звернулась з заявою до приватного нотаріуса Луб`янського А.В. про прийняття спадщини. Від приватного нотаріуса позивач дізналася про заповіт померлого чоловіка ОСОБА_4 , який він склав 15 липня 2014 р. Згідно зі змістом заповіту ОСОБА_4 заповів все належне йому майно ОСОБА_2 .

У грудні 2017 року позивач вдруге звернулася з заявою до приватного нотаріуса про видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частину житлового будинку за вказаною вище адресою набутого під час шлюбу, і який є спільною сумісною власністю її та її померлого чоловіка ОСОБА_4 . Приватний нотаріус Луб`янський А.В. своєю постановою відмовив у видачі даного свідоцтва, обґрунтовуючи відмову, вказав, що з поданих документів вбачається невідповідність дати видачі свідоцтва про право власності на житловий будинок (1991 рік) та дати року забудови житлового будинку (1957 рік), а отже дане майно є власністю тільки спадкодавця.

Позивач зазначила, що житловий будинок АДРЕСА_2 та земельна ділянка за цією адресою є спільною сумісною власністю подружжя - її та її чоловіка ОСОБА_4 .

На підставі вищевикладеного, позивач просила суд:

1) Визнати житловий будинок АДРЕСА_2 та земельну ділянку, кадастровий номер .02.001.0017, площею 0,2500 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за вказаною адресою спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

2) Визначити, що частки подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ) у праві спільної сумісної власності на житловий будинок АДРЕСА_2 та земельну ділянку, кадастровий номер .02.001.0017, площею 0,2500 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за вказаною адресою становлять по 1/2 кожному.

3) Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 , що є об`єктом спільної сумісної власності.

4) Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер .02.001.0017, площею 0,2500 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що є об`єктом спільної сумісної власності.

В судовому засіданні:

Позивач підтримала позов, просила його задовольнити, надала суду пояснення, що повністю відповідають викладеному в позовній заяві.

Представник позивача надав суду пояснення, аналогічні позову, заявлені вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Додатково зазначив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 06.12.1962 року. Чоловік помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Право власності на будинок, згідно інвентарної справи зареєстровано 16.11.1991 року, а на земельну ділянку 12.12.2012 року.

Належним чином повідомленні про місце, дату та час розгляду справи, шляхом розміщення оголошень на офіційному вебпорталі судової влади України про виклик в судові засідання, відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, причин неявки не повідомили, відзиву не подали.

Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Процесуальні дії суду.

Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 15.01.2020 року задоволено клопотання ОСОБА_1 про зменшення розміру судового збору за подання позовної заяви та зменшено належний до сплати ОСОБА_1 розмір судового збору за подання вказаного позову до 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 15 січня 2020 року за позовною заявою ОСОБА_1 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження.

27 травня 2020 року ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області підготовче провадження у цивільній справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини:

Із свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 повторно виданого 17.01.2018 року Білозерським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 , виданого Широкобалківською сільською радою Білозерського району Херсонської області та свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 виданого повторно 21.06.2017 року Білозерським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області вбачається, що позивач та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 06.12.1962 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно положень ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Згідно Свідоцтва № 23 від 25.04.1991 року Виконавчий комітет Широкобалківської сільської Ради народних депутатів Білозерського району засвідчив, що в цілому житловий будинок з прилеглими до нього будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_2 , дійсно належить громадянину ОСОБА_4 на праві особистої власності.

Відповідно вимог ст. 334 ч. 4 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

З матеріалів інвентарної справи №4578 вбачається, що державна реєстрація права власності на житловий будинок з прилеглими до нього будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_2 відбулася 16.11.1991 року.

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 102969, 12.12.2012 року відбулася державна реєстрація земельної ділянки площею 0,2500 га, розташованої в АДРЕСА_2 , на підставі рішення сесії Широкобалківської сільської ради від 24.10.2012 року № 240. Власником вказано ОСОБА_4 , цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, кадастровий номер .02.001.0017.

Відповідно показів свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_7 їх мати (позивачка) та батько (вітчим) почали проживати спільно як чоловік та дружина лише з 1959 року в будинку, який позивач самостійно побудувала ще в 1957 році на виділеній для цього земельній ділянці. Під час їх спільного проживання вони разом продовжували будувати надвірні будівлі і споруди на цій земельній ділянці, а право власності зареєстрували на батька ОСОБА_4 за спільною домовленістю між собою.

Аналогічні пояснення в судовому засіданні надала і позивач ОСОБА_1 .

Покази свідків і позивача повністю підтверджено наданими суду доказами.

Так, згідно архівного витягу із протоколу № 2 засідання правління колгоспу Карла Маркса Широкобалківської сільської ради Білозерського району № 05-16/Г-575 від 12.02.1957 року, ОСОБА_8 (позивач) надано садибу площею 0,25 га.

З даних погосподарської книги Станіславської сільської ради Білозерського району Херсонської області за 1958-1960 роки вбачається, що головою домогосподарства ( АДРЕСА_3 вказана ОСОБА_8 (позивач), членами її родини є: донька ОСОБА_9 (свідок ОСОБА_7 ), чоловік ОСОБА_4 та донька ОСОБА_10 (відповідач).

За даними погосподарської книги за 1958-1960 роки вбачається, що головою домогосподарства по вул. (без вулиці) в с. Софіївка вказана ОСОБА_8 (позивач), членами її родини є: донька ОСОБА_9 (свідок ОСОБА_7 ), чоловік ОСОБА_4 та донька ОСОБА_10 (відповідач). Номера будинку в книзі не зазначено, однак вказано, що домогосподарство складалося з землянки 1957 року забудови. А згідно технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_2 житловий будинок є 1957 року забудови, а інші прибудови до нього були побудовані в період з 1985 по 1991 роки. При цьому за даними погосподарських книг з 1961 року головою даного домогосподарства вказаний вже ОСОБА_4 .

З військового квитка серії НО № 0124146 виданого на ім`я ОСОБА_4 вбачається, що останній прийнятий на облік Широкобалківською сільською радою Білозерського району Херсонської області лише 24.01.1958 року.

З матеріалів спадкової справи № 35/2017 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 вбачається, що позивач, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після померлого. При цьому, в своїй заяві від 20.12.2017 року, адресованій приватному нотаріусу, (а.с. 61), позивач вказує, що за час шлюбу з померлим ОСОБА_4 , ними було набуто спільне майно: житловий будинок АДРЕСА_1 .

Згідно постанови приватного нотаріуса Лубянського А.В. про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 02-31/578 від 26.12.2017 року ОСОБА_11 відмовлено у видачі свідоцтва про право на одну другу частку спільного майна подружжя після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловіка ОСОБА_4 , на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з тим, що з поданих документів вбачається, що майно є власністю тільки спадкодавця.

Право власності має фундаментальним характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахування принципів ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст. 41 Конституції України).

Нормами ст.ст. 57, 60 СК України встановлені загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Постановою Верховного Суду України від 21 листопада 2018 року по справі № 372/504/17 визначено, що зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Тож вивчивши позовну заяву, аналізуючи всі надані суду докази (в тому числі покази позивачки, свідків) суд дійшов висновку про доведеність позову, оскільки право власності на спірну домобудівлю виникло у ОСОБА_4 16.11.1991 року, а на земельну ділянку 12.12.2012 рокув період шлюбу з позивачкою ОСОБА_1 (з 06.12.1962 року по 05.06.2017 року), а відповідачі, як спадкоємці померлого ОСОБА_4 не порушують перед судом питання про спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте батьками в шлюбі, при цьому всі докази у справі вказують на те, що житловий будинок, як складова домобудівлі, хоч і є 1957 року побудови (до реєстрації їх шлюбу), але не є придбаним особисто ОСОБА_4 до шлюбу, тож суд дійшов висновку про те, що вищевказана домобудівля є спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 4, 7-13, 80-81, 141, 263, 265, 273, 280-283 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, на підставі ст.ст. 57, 60, 61, 63, 65 СК України, ст. ст. 316, 321, 334 ч. 4 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з урахуванням Постанов ВСУ від 21 листопада 2018 року по справі № 372/504/17, від 24 травня 2017 року по справі № 6-843цс17 та постанови Верховного Суду від 05 квітня 2018 року по справі № 404/1515/16-ц, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_4 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_5 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_6 ) про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності та визнання права власності на 1/2 частину майна - задовольнити повністю.

Визнати житловий будинок АДРЕСА_2 та земельну ділянку, кадастровий номер .02.001.0017, площею 0,2500 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за вказаною адресою спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Визначити, що частки подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ) у праві спільної сумісної власності на житловий будинок АДРЕСА_2 та земельну ділянку, кадастровий номер .02.001.0017, площею 0,2500 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за вказаною адресою, становлять по 1/2 кожному.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 , що є об`єктом спільної сумісної власності.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер .02.001.0017, площею 0,2500 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що є об`єктом спільної сумісної власності.

Рішення може бути оскаржене до Херсонського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Згідно п.п.15.5 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Заочне рішення може бути переглянуте Білозерським районним судом Херсонської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання рішення.

Повний текст складено 26 жовтня 2020 року.

Головуючий суддя: Кусік І.В.