Номер провадження: 22-ц/813/2883/20
Номер справи місцевого суду: 2-ц-951/10
Головуючий у першій інстанції Калібова М.М.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2020 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.

за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 до Василівської сільської ради Болградського району Одеської області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності, на рішення Болградського районного суду Одеської області, постановлене під головуванням судді Калібової М.М. 13 вересня 2010 року у м. Болград Одеської області, -

встановила:

09 жовтня 2010 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_1 звернулись до суду із вищевказаним позовом та просили ухвалити рішення, яким встановити факт прийняття ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ОСОБА_6 , ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , за кожним, право власності на 1/20 частину будинку і надвірних споруд, розташованих по АДРЕСА_1 , як за спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ОСОБА_4 і ОСОБА_1 , за кожним, право власності на 1/8 частину будинку і надвірних споруд, розташованих за вказаною адресою, як за спадкоємцем після смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивачі вказували, що після смерті спадкодавців вони фактично прийняли спадщину, проте, нотаріально оформити факт прийняття спадщини не змогли, тому що при житті ОСОБА_5 і ОСОБА_7 не було отримано свідоцтво про право власності на будинок і надвірні споруди, розташовані за вказаною адресою, а також у зв`язку із тим, що у встановлений законом строк не подали в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_5 .

Василівська сільська рада Болградського району Одеської області позов визнала.

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 13 вересня 2010 року позовну заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 було задоволено.

Встановлено факт прийняття ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_2 , ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , за кожним, право власності на 1/20 частину будинку і надвірних споруд, розташованих по АДРЕСА_1 , як за спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_4 і ОСОБА_1 , за кожним, право власності на 1/8 частину будинку і надвірних споруд, розташованих за вказаною адресою, як за спадкоємцями після смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На вказане судове рішення була принесена апеляційна скарга ОСОБА_1 , у якій остання просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме, на думку апелянта, судом не було враховано, що спірний житловий будинок не відносився до колгоспного двору і не був спільним сумісним майном подружжя, а належав ОСОБА_7 . Крім того, після смерті ОСОБА_5 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до нотаріальної контори не зверталися, спадкова справа не заводилась, у зв`язку із чим суд першої інстанції повинен був відмовити у задоволенні позовних вимог позивачів, так як останніми не була додержана передбачена законодавством процедура вступу до спадщини. Апелянт також зазначила у своїй апеляційній скарзі, що вона участі у справі не приймала, із позовом до суду не зверталась.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , суд першої інстанції вважав встановленим факт прийняття спадкодавцями спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та прийняв до уваги, що спадкоємці нотаріально оформити факт прийняття спадщини не змогли, тому що при житті ОСОБА_5 і ОСОБА_7 не було отримано свідоцтво про право власності на будинок і надвірні споруди, розташовані за вказаною адресою, а також у зв`язку із тим, що у встановлений законом строк не подали в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_5 .

Однак, колегія суддів не може погодитись з вказаним висновком суду, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, домоволодіння АДРЕСА_1 за станом на 14 квітня 1991 року за типом відносилося до колгоспного двору. У його склад входили ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Кожному з них належало по 1/5 частини будинку і надвірних споруд, розташованих за вказаною адресою.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 . Після його смерті відкрилася спадщина, на частину домоволодіння АДРЕСА_1 . Спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є: його мати ОСОБА_7 , дружина ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_3 і син ОСОБА_4 , які нотаріально факт прийняття спадщини не оформили.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_7 . Після її смерті відкрилася спадщина, на яку претендують ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , які посилалися на те, що її дочка ОСОБА_1 і онук ОСОБА_4 фактично прийняли спадщину. Кожний з них успадкував по 1/8 частини будинку і надвірних споруд, розташованих по АДРЕСА_1 , проте нотаріально факт прийняття спадщини позивачі ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_1 оформити не могли, тому що за життя спадкодавцями не було отримано свідоцтво про право власності на будинок і надвірні споруди, розташовані за вказаною адресою.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року до вирішення спірних правовідносин, пов`язаних зі спадкуванням такої спадщини, застосовується законодавство, чинне на час відкриття спадщини, зокрема, відповідні норми, у тому числі щодо обсягу спадкової маси та кола спадкоємців за законом ЦК УРСР 1963 року.

Спадкування здійснюється за законом і за заповітом (частина перша статті 524 ЦК УРСР).

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР).

Частиною першою статті 549 ЦК УРСР 1963 року визначено дії, що свідчать про прийняття спадкоємцем спадщини: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Статтею 560 ЦК УРСР 1963 року встановлено порядок видачі свідоцтва про право на спадщину.

Так, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 цього Кодексу).

Відповідно до положень статті 561 ЦК УРСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає.

Свідоцтво про право держави на спадщину в усіх випадках видається не раніше як через шість місяців з дня відкриття спадщини.

Аналогічні положення містяться і у статті 47 Закону УРСР від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат» (у редакції, чинній на момент відкриття спадщини).

При цьому ЦК УРСР 1963 року не обмежував строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 р. №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду по захист своїх спадкових прав за правилами позовного провадження.

Таким чином, зверненню до суду з указаним позовом мало передувати вирішення питання про видачу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 нотаріусом або органом чи службовою особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину у вигляді частини домоволодіння АДРЕСА_1 .

Відомостей про вчинення таких дій позивачами суду не надано, відповідно, матеріали справи їх не містять.

Так, згідно спадкової справи щодо майна ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , за заявою ОСОБА_2 , яка діяла в своїх інтересах, та в інтересах неповнолітнього сина була заведено спадкову справу №407/03, щодо майна, а саме сертифікату на право на пайовий фонд майна КСП «Василівське». 26 травня 2003 року дружині померлого ОСОБА_2 та його сину ОСОБА_4 1989 року народження було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з сертифікату на право на пайовий фонд майна КСП «Василівське» с.Василівка, Болградського району, вартістю 945 гривень, належного померлому на підставі сертифікату серії ОД YII №3125, виданого Василівською сільською радою 21 квітня 2003 року. Таким чином, спадкоємцями, при зверненні до нотаріуса після смерті ОСОБА_5 , не було вирішено питання щодо оформлення спадкових прав на частину домоволодіння АДРЕСА_1 ( а.с.28).

Згідно відомостей, наданих Болградською районною державною нотаріальною конторою Одеської області, після смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , за заявою доньки ОСОБА_1 була заведена спадкова справа №326/03 щодо наступного майна, належного померлій, а саме сертифікату на право на пайовий фонд майна КСП «Василівське». 20.07.2007 року, державним нотаріусом Болградської державної нотаріальної контори, ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яке складається з Ѕ частини сертифікату на право на земельну частку /пай/ у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Василівське», с. Василівка, Болградського району, розміром вісь 3,204 в умовних кадастрових гектарах, вартістю вісь 33 256,50 гривень, належної померлій на підставі сертифікату серії ОД № 0072483, виданого Болградською райдержадміністрацією 10 травня 1997 року. Ѕ частини майнового сертифікату на право на пайовий фонд майна КСП «Василівське» с. Василівка, Болградського району, вартістю вісь 1 315 гривень, належної померлій на підставі сертифікату ОД УІІ № 386, виданого Василівською сільською Радою 22 квітня 2003 року. Свідоцтво про право на спадщину за законом на іншу частину спадкового майна видане 18 травня 2003 року на ім`я неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.55). Питання щодо прийняття спадщини на частину домоволодіння АДРЕСА_1 , спадкоємцями у нотаріальному порядку не вирішувалось.

Відомостей про те, що ОСОБА_3 зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька та бабусі матеріали справи не містять.

Встановивши, що позивачі не надали суду доказів того, що вони в установленому законом порядку подала нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину на частину домоволодіння АДРЕСА_1 та нотаріус відмовив їм у видачі вказаного свідоцтва, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Вказане кореспондується із правовим висновком, зробленим Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 2-390/2006.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим рішення Болградського районного суду Одеської області від 13 вересня 2010 року підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Також, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, колегія суддів доходить до висновку про необхідність стягнення, в рівних частках, з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 суму судового збору, сплаченого апелянтом за подання апеляційної скарги, у розмірі 1057, 20 гривень.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 13 вересня 2010 року - скасувати.

Постановити нове судове рішення.

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 до Василівської сільської ради Болградського району Одеської області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності - відмовити.

Стягнути, в рівних частках, з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 суму судового збору, сплаченого апелянтом за подання апеляційної скарги, у розмірі 1057, 20 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 28 жовтня 2020 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе