Дата документу 27.10.2020
Справа № 334/5228/20
Провадження № 2/334/3422/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Добрєва М.В., при секретарі Череп М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого зазначила, що їй на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 02.06.2014 року належить будинок АДРЕСА_1 , в якому зареєстрований, але не мешкає більше року відповідач по справі, який був прописаний у будинку на його прохання для працевлаштування у м.Запоріжжі.

Реєстрація відповідача у будинку створює для позивачки перешкоди у вільному володінні та розпорядженні своїм майном, обмежує у здійсненні права власності щодо нерухомого майна в повному обсязі, позивачка не має можливості ані оформити субсидію на сплату комунальних послуг, ані розпорядитись належним їй майном.

У позові просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторони повідомлені про дату розгляду справи та наданий час для подання відзиву та заперечень.

Позивачка в судове зсідання не з`явилася. Її представник адвокат Яма Д.М. подав заяву про розгляд справи в його відсутність, на задоволенні позову наполягає, просить його задовольнити.

Відповідач судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно, належним чином, згідно вимог ЦПК України. Направив до суду заяву про визнання позову, вказав, що в теперішній час він мешкає в Російській Федерації і з об`єктивних причин не може прийняти участь у судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Приписами ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.7 ст. 319 ЦК України)

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються килим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Отже власник майна, здійснює право своєю волею, а тому може вчиняти щодо майна будь-які дії. Власник вправі розпоряджатися належним йому майном в абсолютний спосіб, за своєю волею, яка обмежується тільки законом, оскільки суб`єктивне право власності є абсолютним.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні майном, яке належить йому на праві власності.

Судом встановлено, що на підставі підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 02.06.2014 року ОСОБА_1 належить будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується випискою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 2246709 від 02.02.2014р. (а.с.7).

Згідно Довідки Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 23.09.2020 року, за адресою: АДРЕСА_1 з 27.08.2014 року по теперішній час зареєстрований ОСОБА_2 .

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права, право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членам і сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї (Постанова ВС від 25 липня 2018 року справа № 638/13030/13-ц. провадження № 61-20713св18).

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час (Постанова ВС від 25 липня 2018 року справа № 638/13030/13-ц. провадження № 61-20713св18).

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним судом України в постанові від 05 листопада 2014 року під час розгляду справи № 6-158цс14. право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

З аналізу даних норм права, враховуючи, що реєстрація відповідача в квартирі обмежує позивачку у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, остання як власник квартири має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши вимогу про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку.

Враховуючи, що відповідач втрачає право користування жилим приміщенням внаслідок припинення права власності попереднього власника, самостійного права на житло при новому власникові з підстав, передбачених законом, не набув, він не є членом сім`ї власника житла (згідно ст.156 ЖК України), договір найму з власником не укладав (ст.158 ЖК України), власник житла не надає згоду на його проживання в будинку (ст.383 ЦК України, ст.161 ЖК України), не надавав також згоду на його вселення як члена сім`ї, відповідач підлягає визнанню таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 7, 12, 27, 76-81, 258-259, 280, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Добрєв М. В.