Справа №155/762/20
Провадження №2/155/618/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2020 року місто Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді - Адамчук Г.М.,

за участю секретаря судового засідання - Ревуцької М.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратив право користування житловим приміщенням, заінтересована особа - Берестечківська міська рада-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання останнього такого, що втратив право користування житловим приміщенням, заінтересована особа: Берестечківська міська рада Горохівського району Волинської області.

Позов мотивований тим, що позивач, на підставі договору дарування житлового будинку, належить в цілому житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , в якому зареєстрований відповідач ОСОБА_2 . Вказуючи, що відповідач фактично не проживає більше п`яти років. Зазначає, що відповідач створює позивачу перешкоду у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном.

Позивач, ОСОБА_1 , в підготовче судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій вказав, що позов підтримує з підстав, викладених у позовній заяві, просив його задовольнити, а справу розглядати за його відсутності.

Відповідач, ОСОБА_2 , в підготовче судове засідання не з`явився, однак подав письмову заяву про розгляд справи проводити у його відсутності, позов визнає.

Представник заінтересованої особи, Берестечківської міської ради Горохівського району Волинської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність та відзив на позов не подавав.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення.

За змістом ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних особистих немайнових або майнових прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.317, ч.1 ст.319 ЦК України зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном і власник реалізовує це право на власний розсуд.

Згідно з ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного і житлового законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом позбавлення осіб, які порушують його право власності, права користування житловим приміщенням.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , є власником житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11 травня 2019 року за індексним номером витягу 166190472 та договором дарування житлового будинку.

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований в позивачу житловому будинку, що підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Берестечківської міської ради Горохівського району Волинської області від 04 червня 2020 року за №486. Попри його реєстрацію в даному будинку, відповідач більше одного року в ньому не проживає, що підтверджується актами Берестечківської міської ради Горохівського району Волинської області №1 від 18 червня 2019 року, №2 від 24 січня 2020 року, №3 від 11 березня 2020 року та №4 від 04 червня 2020 року, що він самне заперечив.

Аналіз вищенаведених обставин справи дає підстави для висновку, що відповідач, ОСОБА_2 , втратив інтерес до житла, в якому зареєстроване його місце проживання, оскільки більше року фактично не проживає в ньому, участі в утриманні будинку та сплаті комунальних послуг не приймає, а тому він втратив право користування даним житловим приміщенням, позов визнав.

Будь-яких належних, допустимих і беззаперечних доказів на підтвердження того, що відповідачу чиняться перешкоди у користуванні будинком та проживанні в ньому, про поважність причин його відсутності, наявність між ним і власником житла домовленості про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання його таким, що втратив право користування житлом, в матеріалах справи немає та в ході судового розгляду даної справи таких фактів встановлено не було.

Крім того, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.15 постанови №9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Відповідно до ч.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права та виходячи із характеру спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом фактичних і правових підстав для задоволення позову та визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком, що розташований в АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю без поважних причин понад один рік, проти чого незаперечує відповідач.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4,10,12,77,78,141,263,265,268 ЦПК України, ст.ст.16,317,319,391,405 ЦК України, п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням - житловий будинок з надвірними будівлями, АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

У відповідності до п.п.15.5) п.1 Розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Головуючий