Справа № 357/8431/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Кривенко О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біла Церква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до КП Білоцерківської міської ради «Білоцерківський міський парк культури та відпочинку імені Т.Г.Шевченка» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом мотивуючи тим, що з 01.04.2016р. по 07.10.2019 року він перебував в трудових відносинах з КП Білоцерківської міської ради «Білоцерківський міський парк культури та відпочинку імені Т.Г.Шевченка», на умовах контракту обіймав посаду директора даного підприємства. За час роботи позивачу було нараховано, але не виплачено заробітну плату та відпускні в розмірі близько 131656,30 грн. 07.10.2019 р. позивач був звільнений з роботи за власним бажанням. Відповідач частково погасив борг по заробітній платі, але на момент звільнення повний розрахунок з позивачем так і не проведено. Позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 131656,30 грн. та середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення, зазначаючи, що станом на 19.05.2020р. відповідач зобов`язаний вже був виплатити за затримку розрахунку 120328,38 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав позов.

Відповідач в судове засідання не направив свого представника, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, подали відзив на позов та довідку про заробітну плату ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 був призначений на посаду директора Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківський міський парк культури та відпочинку імені Т.Г.Шевченка» за Розпорядженням Білоцерківського міського голови №92-к від 30.03.2016р. на умовах контракту з 01.04.2016 року по 31.03.2017 року, включно.( а.с.34).

Встановлено, що між Білоцерківською міською радою та позивачем 30.03.2016р. було укладено Контракт №13 з керівником на управління підприємством, установою, організацією, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Біла Церква (а.с.35-38).

Розпорядженням Білоцерківського міського голови №134-к від 28.03.2017 року було продовжено термін дії трудового договору з позивачем на вищевказаній посаді на умовах контракту з 01.04.2017 року по 31.03.2020 року (а.с.40). Також, контракт №13 з керівником на управління підприємством, установою, організацією, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Біла Церква було укладено на нових умовах 28.03.2017 року (а.с.41-44).

Згідно підпункту «а» пункту 4.1. даного Контракту №13 від 28.03.2017р. позивачу, за виконання обов`язків директора Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківський міський парк культури та відпочинку імені Т.Г. Шевченка» було встановлено посадовий оклад в розмірі 8 268 грн. 00 коп..

Додатковою угодою №1 від 01.06.2017 року було внесено зміни до підпункту «а» пункту 4.1. вказаного Контракту від 28.03.2017 року та встановлено посадовий оклад позивачу за виконання ним обов`язків директора Комунального підприємства Білоцерківської міської ради Білоцерківський міський парк культури та відпочинку імені Т.Г. Шевченка» в розмірі 12 800 грн.

Додатковою угодою №2 від 26.04.2018 року, також, було внесено зміни до підпункту «а» пункту 4.1.вищезазначеного Контракту від 28.03.2017 року та встановлено посадовий оклад в розмірі 14 473 грн.

Додатковою угодою №2 від 02.01.2019 року було внесено зміни до підпункту «а» пункту 4.1. вказаного Контракту від 28.03.2017 року та встановлено посадовий оклад позивача, як директора КП Білоцерківської міської ради «Білоцерківський міський парк культури та відпочинку імені Т.Г. Шевченка» в розмірі 16 136 грн.

Розпорядженням Білоцерківського міського голови №329-К від 23.09.2019 року позивача було звільнено з займаної посади директора КП Білоцерківської міської ради «Білоцерківський міський парк культури та відпочинку імені Т.Г. Шевченка» з 07.10.2019р., за угодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України та припинено дію Контракту №13 від 28.03.2017р. - на підставі заяви позивача (а.с.47).

Позивач підтримуючи позов, суду пояснив, що станом на січень 2019 року у нього був вже борг по заробітній платі і на час звільнення позивача з роботи не було проведено повного розрахунку. Дійсно, підприємство мало доходи, але основна частина коштів витрачалася на сплату податків, комунальних платежів. Коштів на виплату заробітної плати не вистачало. КП БМР «Білоцерківський міський парк культури та відпочинку імені Т.Г. Шевченка» - це сезонне підприємство. З жовтня по травень міжсезоння, тому позивач розуміючи таку ситуацію, звільняючись з роботи не хотів обтяжувати підприємство та не звертався за виплатою належної заборгованості по заробітній платі. На рахунку підприємства були кошти, близько, 10 000 грн., тобто повної суми для розрахунку не вистачало. Пізніше позивач усно просив відповідача розрахуватися з ним, що не дало позитивних результатів, а тому звернувся до суду .

Відповідач заперечуючи позов, у відзиві виклав свою позицію, зокрема зазначив, що станом на 01.01.2019 року кредиторська заборгованість Комунального підприємства Білоцерківської міської, ради «Білоцерківський міський парк культури та відпочинку імені Шевченка» склала 312 505 грн. 44 коп. Загальна заборгованість по заробітній платі персоналу КП БМР «Білоцерківський міський парк культури та відпочинку імені Т.Г. Шевченка» станом на 01.01.2019 року склала 126 741 грн. 39 коп. З них заборгованість по заробітній платі позивача - 39 789 грн. 91 коп. Підприємство з 01.01.2019 року по момент звільнення позивача з займаної посади директора, систематично отримувало доходи. Сума доходів відповідача за вказаний період склала: 1 754 555 грн. Проте позивач, будучи керівником підприємства протягом вказаного періоду створив заборгованість з виплати заробітної плати, зокрема, і собі самому.

При вирішенні даного спору суд виходить з наступного.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положенням ст.94 КЗпП України, встановлено, що заробітна плата, це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган за трудовим договором виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 21 Закону України «Про оплату праці» визначено, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до статті 74 КЗпП України, громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Встановлено, що відповідач не провів з позивачем повного розрахунку при його звільненні. Відповідач надав довідку про заробітну плату позивача, з якої слідує, що існує заборгованість по заробітній платі в сумі 130 000 грн.

Отже, суд вважає, що позов в частині стягнення вказаної суми, як заборгованості по заробітній платі, підлягає до задоволення.

Однак, суд вважає, що є недоведеною позовна вимога про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судом рішення в даній справі, відсутні підстави для такого стягнення, виходячи з наступного.

Статутом КП БМР «Білоцерківський міський парк культури та відпочинку імені Т.Г. Шевченка» встановлені повноваження позивача, як директора цього підприємства. /Статут затверджений рішенням Білоцерківської міської ради VII скликання від 07.09.2017р. №1117-35-VІІ/ (а.с.26-33).

Згідно норми пункту 7.1. Статуту керівництво підприємством здійснює директор, який призначається міським головою і працює за трудовим контрактом.

У відповідності до пункту 7.3. Директор самостійно вирішує питання діяльності підприємства за винятком тих, що віднесені цим Статутом до компетенції Органу управління майном.

Нормами пункту 7.5. Статуту встановлені й інші обов`язки директора даного підприємства, зокрема: здійснювати поточне (оперативне) керівництво підприємством та організовувати його діяльність; вирішувати питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених нормами чинного законодавства України та Статуту; нести повну відповідальність за стан та діяльність підприємства; розпоряджатися коштами та майном підприємства відповідно до чинного законодавства України та даного Статуту.

Отже, саме позивач, як директор підприємства мав повноваження та був зобов`язаний розпоряджатися коштами підприємства відповідно до чинного законодавства, тобто контролювати проведення повного розрахунку з працівником при звільненні.

Суду не надано доказів, що на рахунку підприємства не було коштів, станом на 07.10.2019р., тобто на день звільнення позивача з роботи.

Відповідач стверджує, що підприємство прибуткове і саме з вини позивача не було вчасно та належно проведено з ним розрахунку. Очевидно, що доходи підприємства під час обіймання позивачем посади директора цього комунального підприємства, за період з 01.01.2019 року по 07.10.2019 року дозволяли виплатити заборгованість з заробітної плати повністю, чого зроблено не було. Є не доведеною відсутність коштів на підприємстві для проведення розрахунку з директором при його звільненні.

Дійсно, позивач в судовому засіданні ствердив, що в жовтні 2019р. кошти у підприємства були, але не значні, для повного розрахунку не вистачало. Позивач не взяв частини належних йому при звільненні коштів, щоб зайвий раз не обтяжувати підприємство.

Наведене вказує на вину самого позивача в непроведенні належного розрахунку при звільненні чи відразу після звільнення. Суду не надано доказів в підтвердження звернень позивача за розрахунком чи відмову підприємства в проведенні такого розрахунку. Позивач, майже, через одинадцять місяців звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути окрім належних йому при звільненні коштів, ще середній заробіток за весь період затримки розрахунку.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Як роз`яснено в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року за № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

З огляду наведеного вище, є недоведеною вина роботодавця щодо неналежного розрахунку працівника при звільненні. Доказів того, що позивач пред`являв роботодавцеві вимоги про розрахунок не має. При цьому, слід врахувати, що саме позивач, як директор підприємства був відповідальним за стан та діяльність підприємства, розпоряджався коштами підприємства у віповідності до п.7.5 Статуту підприємства, який затверджено рішенням Білоцерківської міської ради VII скликання від 07.09.2017р. №1117-35-VІІ.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи,поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. А згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку про відсутність обов`язку роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача, оскільки вини відповідача не встановлено. Доказів в спростування таких висновків не надано.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума заборгованості по заробітній платі станом на день звільнення позивача, в розмірі 130 000 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання до суду даного позову, - суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 2102 грн.

Керуючись ст. 43 Конституції України, ст.ст.47, 74, 79, 94,116,117 КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», Законом України «Про відпустки», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», ст.ст. 4, 12,13, 76 - 81, 258, 259, 264, 265, 268, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківський міський парк культури та відпочинку імені Т.Г. Шевченка» на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 ) заборгованість по заробітній платі в сумі 130 000 грн.(сто тридцять тисяч гривень).

Стягнути з Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківський міський парк культури та відпочинку імені Т.Г. Шевченка» в дохід держави судовий збір в сумі 2102 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду виготовлено та підписано 30.10.2020 року.

СуддяО. Я. Ярмола