ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи № 495/6094/17

Апеляційне провадження № 22-ц/813/2487/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів- Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Сороколет Ю.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 жовтня 2019 року, постановлене під головуванням судді Прийомової О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та відзив на позов

У серпні 2017 року перший заступник керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури звернувся до суду з уточненим в подальшому позовом до Затоківської селищної ради, ОСОБА_1 , треті особи: виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради, ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення, недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, в якому просив:

- визнати незаконним рішення Затоківської селищної ради від 20 серпня 2015року № 3269 «Про передачу ОСОБА_1 у власність земельної ділянки площею 0,0450 га, (кадастровий номер :02:013:0028, код 07.03 згідно з Класифікації видів цільового призначення земель ) для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 »;

-визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно за № 43298575, видане 04 вересня 2015 року ОСОБА_1 , щодо земельної ділянки площею 0,0450 га для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , (кадастровий номер :02:013:0028),

Позов обґрунтовано тим, що 23 березня 2006 року між Затоківською селищною радою та фірмою «Харрісонс-Транс-Сервіс» у вигляді ТОВ було укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 1, 304 га, розташованої за адресою: Одеська область, м.Білгород-Дністровський, смт.Затока, Сонячний район терміном на 25 років для будівництва та експлуатації закладу відпочинку, який був зареєстрований у Білгород-Дністровському міському відділі Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах, про що в книзі записів державної реєстрації договорів оренди вчинено запис № 04.06.506.00045 від 27 березня 2006 року.

На підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок відділом Держгеокадастру у м.Білгород-Дністровському 20 грудня 2014 року проведено державну реєстрацію земельної ділянки площею 0, 0450 га по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :02:013:0028) із земель, наданих раніше у користування фірмі «Харрісонс-Транс-Сервіс» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю.

Рішенням Затоківської селищної ради від 20 серпня 2015 року №3269 передано відповідачу ОСОБА_1 у власність вказану земельну ділянку.

На підставі вказаного рішення Реєстраційною службою Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області за результатами розгляду документів, поданих ОСОБА_1 для оформлення права власності, видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 04 вересня 2015 року щодо зазначеної земельної ділянки, яке зареєстроване згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04 вересня 2015 року № 24150866.

Зазначив, що рішення Затоківської селищної ради від 20 серпня 2015 року № 3269 має бути визнано незаконним, а свідоцтво про право власності - недійсним, оскільки підставою для формування земельної ділянки стала технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, внаслідок чого із земельної ділянки загальною площею 1, 304 га, яка раніше перебувала у користуванні фірми «Харрісонс-Транс-Сервіс» у вигляді ТОВ, сформовано ряд окремих земельних ділянок, у тому числі земельна ділянка відповідача.

Згідно з витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку, вид використання земельної ділянки визначено для будівництва та експлуатації закладу відпочинку.

Натомість, виходячи з того, що вид використання земельної ділянки, яка перебувала у користуванні фірми «Харрісонс-Транс-Сервіс» у вигляді ТОВ, зазначено як будівництво та експлуатація закладу відпочинку, то після поділу цієї земельної ділянки Затоківська селищна рада мала розпорядитись відповідно до цього ж виду використання, а не передавати земельну ділянку у власність для індивідуального дачного будівництва.

У зв`язку з цим, має місце формування нової земельної ділянки (з іншими межами, конфігурацією, площею та цільовим призначенням), що в свою чергу вимагає виготовлення такого виду документації із землеустрою як проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Крім того, на момент прийняття Затоківською селищною радою рішення від 20 серпня 2015 року спірна земельна ділянка перебувала у користуванні фірми «Харрісонс-Транс-Сервіс» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю.

Право власності на вказану земельну ділянку набуто відповідачем з порушенням вимог діючого законодавства, а саме: земельну ділянку у порушення статей ч. 6 ст.79-1, ст.118, Земельного кодексу України передано без розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Позов подано прокурором в інтересах держави, а позовні вимоги обґрунтовані тим, що порушені інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання земельних ресурсів ( т.1 а.с.2-10).

Представником відповідача ОСОБА_1 надано заперечення та письмові пояснення на позов, відповідно до яких він просив відмовити у позові, посилаючись на те, що формування земельної ділянки відбулось з дотриманням вимог ст.79-1 ЗК України.

Виготовлення технічної документації було проведено на підставі рішення Затоківської селищної ради від 17 квітня 2014 року № 1932 «Про надання дозволу фірмі «Харрісон-Транс-Сервіс» у вигляді ТОВ на складання документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою, при поділі земельних ділянок».

19 грудня 2015 року між Затоківською селищною радою та зазначеною юридичною особою підписаний та нотаріально посвідчений договір про розірвання договору оренди від 23 березня 2006 року.

Зазначив, що оскаржуване рішення Затоківської селищної ради від 20 серпня 2015 року прийнято в той час, коли спірна земельна ділянка перебувала у користуванні фірми «Харрісонс-Транс-Сервіс» у вигляді ТОВ, тому не є підставою для задоволення позову та жодним чином не порушує прав територіальної громади смт. Затока (т.1 а.с. 46-50, 205-208).

В судовому засіданні прокурор Євглевський А.В. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав наведених у позові.

Зазначив, що прокурор у даній справі виступає в якості самостійного позивача та діє на підставі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 56 ЦПК України.

Відповідним органом влади, який здійснює захист земель комунальної власності, є орган місцевого самоврядування - Затоківська селищна рада, однак Білгород-Дністровська місцева прокуратура Одеської області не може виступати в інтересах Затоківської селищної ради, оскільки оскаржується відповідне рішення селищної ради.

Щодо участі Держгеокадастру у цій справі зазначив, що з огляду на позицію Верховного Суду Держгеокадастр не має відношення до земель рекреаційного призначення.

Порушення інтересів держави у даному спорі вбачається у незаконних діях з боку відповідачів ОСОБА_1 та Затоківської селищної ради щодо передачі земельної ділянки із земель комунальної власності у приватну власність.

У судовому засіданні представник відповідача та третьої особи - ОСОБА_3 з позовними вимогами прокурора не погодилася, просила у позові відмовити, з підстав наведених в запереченнях та поясненнях представника відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 жовтня 2019 року у позові відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що відповідно до правової позиції, наведеної у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2019 року у справі № 813/6231/14, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 712/10864/16-а зміна виду використання земельної ділянки (у межах однієї категорії та цільового призначення), яка належить особі на праві приватної власності можлива, але порядок вказаної зміни не врегульовано земельним законодавством.

Виходячи з принципу ЗК України щодо раціонального використання та охорони земель, зміна виду використання землі в межах її цільового призначення повинна проводитися у порядку, встановленому для зміни цільового призначення землі.

У цьому випадку обставини справи мали місце до формування зазначеної правової позиції Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 712/10864/16-а. ОСОБА_1 діяв згідно з листом Державного комітету України по земельних ресурсах від 27 грудня 2006 року № 14-17-7/9942, у якому зазначено, якщо земельна ділянка надана для розміщення об`єкта чи для використання у межах будь-якої категорії відповідно до ст. 19 ЗК України, але через якийсь час там розташовано інший об`єкт чи вона використовується по-іншому, але в межах тієї категорії, що була першочергово надана, то використання земельної ділянки не за цільовим призначенням у цьому випадку відсутнє.

Вид використання земельної ділянки - для дачного будівництва відноситься до категорії земель рекреаційного призначення, так само, як і вид використання - для будівництва та експлуатації закладу відпочинку. Вказана обставина учасниками справи не заперечується.

У контексті цього, суд взяв до уваги доводи ОСОБА_1 , який посилається на те, що діяв згідно з листом Державного комітету України по земельних ресурсах від 27 грудня 2006 року № 14-17-7/9942, а також те, що під час реалізації свого права на землю, ним не допущено порушень законодавства України.

ОСОБА_1 у спірних правовідносинах діяв за відсутності законодавчої норми, яка регламентувала процедуру зміни виду використання земельної ділянки у межах однієї й тієї самої категорії землі, та за одночасної наявності позиції відповідного державного органу з цього приводу.

Станом на дату прийняття оскаржуваного рішення Затоківською селищною радою, земельна ділянка вже існувала як окремий об`єкт, перебувала в наявності відповідна технічна документація, кадастровий номер, адреса розташування. Доказом цього є наданий позивачем Витяг із державного земельного кадастру, відповідно до якого спірна земельна ділянка була зареєстрована.

Тобто, відповідач на законних підставах звернувся до Затоківської селищної ради із заявою про передачу йому у власність земельної ділянки, яка на той момент вже була сформована.

Суд надав оцінку рішенням Верховного Суду у справах, де Рішення ЄСПЛ від 24 червня 2003 року у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» та від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» застосовані не на користь фізичної особи.

У цій справі прокуратура не посилалася на те, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісового фонду, земель оборони чи сільськогосподарського призначення, не надано до справи вироку чи ухвали про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами щодо обставин, які мають значення для розгляду справи.

Натомість, ОСОБА_1 у спірних правовідносинах діяв за відсутності законодавчої норми, яка б регламентувала процедуру зміни виду використання земельної ділянки у межах однієї й тієї самої категорії землі, та за одночасної наявності позиції відповідного державного органу з цього приводу.

З огляду на це, враховуючи встановлену Верховним Судом відсутність процедури реалізації фізичною особою права на зміну виду використання земельної ділянки, враховуючи принцип належного урядування та поведінку ОСОБА_1 у справі, право на мирне володіння майном не має бути порушене.

Суд взяв до уваги посилання прокурора на постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 712/10864/16-а про те, що зміна виду використання землі в межах її цільового призначення проводитися у порядку, встановленому для зміни цього цільового призначення землі.

Проте, виходячи з принципу правової визначеності, ОСОБА_1 не має нести юридичної відповідальності за помилки органів місцевого самоврядування. Суд критично поставився до посилання позивача на факт перебування спірної земельної ділянки у користуванні фірми «Харрісонс-Транс-Сервіс» у вигляді ТОВ під час передачі її у власність ОСОБА_1 , оскільки під час її передачі відповідачу рішенням Затоківської селищної ради від 20 серпня 2015 року № 3269 договір оренди земельної ділянки, укладений між Затоківською селищною радою та «Харрісонс-Транс-Сервіс» у вигляді ТОВ розірваний, тобто сторони досягли згоди щодо розірвання договору. Сторони не мали претензій одне до одного. При цьому, будь-яке можливе порушення прав фірми «Харрісонс-Транс-Сервіс» у вигляді ТОВ на спірну земельну ділянку не має відношення до суті спору, оскільки позивач не має повноважень діяти в інтересах вказаної юридичної особи у цій справі (т.2 а.с.46-60).

Доводи апеляційної скарги та відзив на скаргу

В апеляційній скарзі заступник прокурора Одеської області просить рішення суду скасувати і постановити нове рішення про задоволення позову.

Неправильність рішення суду мотивував порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт, крім доводів, які містяться в позові, зазначив, що:

- суд не звернув увагу на те, що ТОВ фірма «Харрісонс-Транс-Сервіс» для експлуатації та будівництва закладу відпочинку, у тимчасове користування надавалась ділянка пляжу на узбережжі Чорного моря. Проте, товариством надану землю поділено на декілька ділянок, на яких збудовано інший об`єкт нерухомості - індивідуальні дачні будинки площею лише 11,6 кв.м., що відчужувалися приватним особам у власність з метою неможливості витребування земельних ділянок. Унаслідок таких дій землі, які перебувають під особливої охороною держави та призначені для організації відпочинку необмеженого кола населення, безоплатно перейшли у власність окремої приватної особи, що унеможливило їх користування народом України загалом;

- відповідач не міг законно набути право приватної власності на ділянку пляжу, що є очевидним, оскільки він набув такого права власності в спосіб, який за формальними ознаками лише має вигляд законного: юридичне оформлення права власності відповідача на землю стало можливим у результаті прийняття органом виконавчої влади низки незаконних рішень та дій попереднього користувача;

- у даній справі не вбачається покладення надмірного тягаря на відповідача та невідповідності заходу втручання держави в його право власності критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у практиці ЄСПЛ, оскільки ОСОБА_1 не мав перешкод у доступі до інформації щодо формування спірної земельної ділянки, проявивши розумну обачність, міг і повинен був знати про те, що земля вибуває з володіння держави з порушенням вимог закону;

-суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку щодо правомірності прийняття Затоківською селищною радою оскаржуваного рішення, формування і надання спірної земельної ділянки у власність;

- судом не було враховано, що фірмі «Харрісон-Транс-Сервіс» у вигляді ТОВ земля надавалась в оренду для будівництва та експлуатації закладу відпочинку, та відповідно до цього і розроблявся проект землеустрою щодо її відведення;

- відповідачу ОСОБА_1 спірну землю-ділянку пляжу передано у власність для індивідуального дачного будівництва, тобто, відбулась зміна виду призначення земельної ділянки, що порушує суспільні інтереси;

- звернення прокурора із позовом у цій справі, є поновленням порушених інтересів держави на особливо цінні землі рекреаційного призначення, розташовані на узбережжі Чорного моря, через позбавлення територіальної громади права власності на них та можливості використання для рекреації необмеженого кола населення, тобто Українського народу загалом, що вказує на наявність «суспільного інтересу» у цій справі;

- водночас, безоплатна передача у приватну власність цих земель, які мали б надаватися у тимчасове користування на умовах оренди, порушує також й економічні інтереси держави та призводить до втрати можливості отримання територіальною громадою міста надходжень від орендної плати за їх використання (т.2 а.с.62-70).

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на безпідставність доводів скарги (т.2а.с.91-98).

Інші учасники судового процесу правом відзиву не скористались.

Учасники судового процесу в судове засідання, призначене на 27 жовтня 2020 року, не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи у зв`язку з карантином та бажанням прийняти участь у її розгляді особисто не подавали, що відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи у їх відсутність.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Так, відмовляючи у позові, суд першої інстанції, виходив із того, що фактично доводи позивача щодо незаконності та недобросовісності набуття у власність земельної ділянки ОСОБА_1 є його припущенням. Станом на дату прийняття оскаржуваного рішення Затоківською селищною радою, земельна ділянка вже існувала як окремий об`єкт, перебувала в наявності відповідна технічна документація, кадастровий номер, адреса розташування. Доказом цього є наданий позивачем Витяг із державного земельного кадастру, відповідно до якого спірна земельна ділянка зареєстрована 20 грудня 2014 року. Крім того, обставини справи мали місце до формування правової позиції Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 712/10864/16-а. ОСОБА_1 діяв згідно з листом Державного комітету України по земельних ресурсах від 27 грудня 2006 року № 14-17-7/9942, в якому зазначено, якщо земельна ділянка була надана для розміщення об`єкта чи для використання у межах будь-якої категорії відповідно до ст.19 ЗК України, але через якийсь час там розташовано інший об`єкт чи вона використовується по-іншому, але в межах тієї категорії, що була першочергово надана, то використання земельної ділянки не за цільовим призначенням у цьому випадку відсутнє.

Відповідач Затоківська селищна рада в частині розпорядження земельною ділянкою комунальної власності шляхом її надання у власність відповідачу ОСОБА_1 правомірно діяла в межах повноважень, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та правомірні дій відповідача ОСОБА_1 , який отримав право власності на земельну ділянку відповідно до норм чинного законодавства.

Виходячи з принципу правової визначеності відповідач ОСОБА_1 не має нести юридичної відповідальності за помилки органів місцевого самоврядування.

Розглядаючи справу, суд враховує позицію Верховного Суду, викладену в поставі від 27 березня 2019 року ( справа № 369/4858/16-ц), в якій зазначено, що намагання виправити допущену в минулому органом місцевого самоврядування «помилку» не повинно непропорційним чином втручатися у нове право та перекладати на третіх осіб усі негативні наслідки такої «помилки», оскільки задоволення позову causa formalis (із формальних підстав) покладатиме надмірний індивідуальний тягар на вказаних третіх осіб, а отже порушить справедливий баланс інтересів сторін.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені апеляційним судом

Судом встановлено, що між Затоківською селищною радою та фірмою «Харрісонс-Транс-Сервіс» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю 23 березня 2006 року укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 1,304 га терміном на 25 років для будівництва та експлуатації закладу відпочинку, яка знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт Затока, Сонячний район, зареєстрований у Білгород-Дністровському міському відділі Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис за № 04.06.506.00045 від 27.03.2006 року (т.1 а.с.17-20).

Рішенням Затоківської селищної ради від 17 квітня 2014 року № 1932 фірмі "Харрісон-Транс-Сервіс" у вигляді ТОВ надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою при поділі земельної ділянки, яка знаходиться в оренді для експлуатації закладу відпочинку за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :02:013:0005. (т.1 а.с.114).

На виконання вищезазначеного рішення селищної ради на замовлення фірми «Харрісонс-Транс-Сервіс» у вигляді ТОВ ФОП ОСОБА_4 виготовлена технічна документація із землеустрою щодо поділу земельної ділянки кадастровий номер :02:013:0005 за адресою: АДРЕСА_3 , цільове призначення для будівництва та експлуатації закладу відпочинку (т.1 а.с.56-112).

В результаті поділу площа земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , склала 0,0450 га.

Згідно з висновком по технічній документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки фірми «Харрісонс-Транс-Сервіс» у вигляді ТОВ для будівництва та експлуатації закладу відпочинку за адресою: АДРЕСА_2 /1-22 Управління містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради погодило зазначеній юридичній особі поділ земельної ділянки загальною площею 1,304 га на окремі земельні ділянки, у тому числі земельної ділянки площею 0,045 га за адресою: АДРЕСА_1 . Категорія земельної ділянки за основним цільовим призначенням відповідно до статті 19 ЗК України - землі рекреаційного призначення.

На підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок відділом Держгеокадастру у м.Білгород-Дністровському 20 грудня 2014 року проведено державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0450 га по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :02:013:0028), із земель, наданих раніше у користування фірмі «Харрісонс-Транс-Сервіс» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю.

Рішенням Затоківської селищної ради від 20 серпня 2015 року договір оренди земельної ділянки площею 1,3041 га кадастровий номер :02:013:005 за адресою: АДРЕСА_2 , укладений між Затоківською селищною радою та фірмою «Харрісонс-Транс-Сервіс» вирішено розірвати (т.1а.с.13).

Договір про розірвання договору оренди земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер земельної ділянки :02:013:0005, від 23 березня 2006 року, укладеного між Затоківською селищною радою та фірмою «Харрісонс-Транс-Сервіс» у вигляді ТОВ, був нотаріально посвідчений 17 грудня 2015 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Щукіною Л.С.

В поясненнях на позов представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Розенбойм Ю.О. зазначив, що після поділу земельної ділянки (1,304га) котеджі за ініціативою фірми «Харрісонс-Транс-Сервіс» у вигляді ТОВ були реконструйовані у дачні будинки, що підтверджено технічним паспортом від 01 жовтня 2014 року на дачні будинки в тому числі і за вказаною адресою. Надалі власник дачних будинків «Харрісонс-Транс-Сервіс» у вигляді ТОВ уклав з відповідачем ОСОБА_1 договір купівлі - продажу дачного будинку від 27 липня 2015 року , розташованого за вказаною адресою, на земельній ділянці кадастровий номер :02:013:0028.

У липні 2015 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до Затоківської селищної ради із заявами про отримання земельних ділянок для обслуговування та експлуатацію дачного будинку, який належить йому на праві власності.

Рішенням Затоківської селищної ради від 20 серпня 2015 року № 3269 "Про передачу ОСОБА_1 у власність земельної ділянки площею 0,0450 га, кадастровий номер :02:013:0028 (код 07.03 згідно з Класифікації видів цільового призначення земель) для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 ", передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 0,0450 га (кадастровий номер :02:013:0028) для індивідуального дачного будівництва за вказаною адресою (т.1а.с.22).

На підставі вказаного рішення реєстраційною службою Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області за результатами розгляду документів, поданих ОСОБА_1 для оформлення права власності, видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 04 вересня 2015 року щодо земельної ділянки площею 0,0450 га для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстровано згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04 вересня 2015 року № 24150866.

Підставою для формування земельної ділянки стала технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, внаслідок чого на підставі такої технічної документації із земельної ділянки загальною площею 1,304 га, яка раніше перебувала у користуванні фірми «Харрісонс-Транс-Сервіс» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю сформовано ряд земельних ділянок, в тому числі земельна ділянка відповідача.

Нормативно-правове обґрунтування

Згідно ст.19 ЗК України, тут і далі у редакції від 01 липня 2015 року, закріплено такі категорії земель: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення;землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Відповідно до ст.20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу.

Зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок.

Зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності провадиться:щодо земельних ділянок, розташованих у межах населеного пункту, - сільською, селищною, міською радою; щодо земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, - районною державною адміністрацією, а щодо земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, що не входять до території району, або в разі якщо районна державна адміністрація не утворена, - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною державною адміністрацією. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється, розробляється на замовлення власника земельної ділянки без надання дозволу Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування на його розроблення.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється в порядку, встановленому законом.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст.186-1 цього Кодексу.

Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, погодженого в порядку, встановленому ст. 186-1 цього Кодексу, приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зміну її цільового призначення.

Відмова Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у зміні цільового призначення земельної ділянки або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених ст.ст. 31, 33-37 цього Кодексу.

Земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України «Про використання земель оборони».

Зміна цільового призначення особливо цінних земель допускається лише для розміщення на них об`єктів загальнодержавного значення, доріг, ліній електропередачі та зв`язку, трубопроводів, осушувальних і зрошувальних каналів, геодезичних пунктів, житла, об`єктів соціально-культурного призначення, об`єктів, пов`язаних з видобуванням корисних копалин, нафтових і газових свердловин та виробничих споруд, пов`язаних з їх експлуатацією, а також у разі відчуження земельних ділянок для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, віднесення земель, зазначених у пунктах "а"і "б" ч.1 ст. 150 цього Кодексу, до земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, земель історико-культурного призначення. Віднесення особливо цінних земель державної чи комунальної власності, визначених у пунктах "а" і "б" частини першої статті 150 цього Кодексу, до земель інших категорій здійснюється за погодженням з Верховною Радою України. Погодження матеріалів місця розташування об`єкта, що передбачається розмістити на земельній ділянці особливо цінних земель державної чи комунальної власності із зміною її цільового призначення, здійснюється за погодженням з Верховною Радою України в порядку, визначеному ст.151 цього Кодексу.

Кожна категорія земель має узагальнене цільове призначення, що визначає специфіку її особливого правового режиму.

Так, земельні ділянки, віднесені до однієї категорії, можуть використовуватися за різними видами цільового призначення.

За ст.50 ЗК України визначено, що до земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів.

Відповідно до ст.51 ЗК України до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об`єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об`єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об`єктів стаціонарної рекреації.

Згідно ст.52 ЗК України визначено, що землі рекреаційного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Землі загального користування дачного кооперативу безоплатно передаються йому у власність за клопотанням вищого органу управління кооперативу до відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування на підставі документації із землеустрою, за якою здійснювалося формування земельних ділянок або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). До земель загального користування дачного кооперативу належать земельні ділянки, зайняті захисними смугами, дорогами, проїздами, будівлями і спорудами загального користування.

На землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкоджати використанню їх за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель.

Порядок використання земель рекреаційного призначення визначається законом.

Отже, відповідно до закріпленого принципу раціонального використання та охорони земель земельні ділянки (частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування з визначеними щодо неї правами) сільськогосподарського призначення підлягають використанню виключно відповідно до видів їх використання, які відповідають їх цільовому призначенню.

Так, ст.1 Закону України «Про землеустрій» містить визначення поняття «цільове призначення земельної ділянки», згідно з яким це є її використання за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Таким чином, цільове призначення конкретної земельної ділянки фіксується у рішенні уповноваженого органу про передачу її у власність або надання у користування та в документі, що посвідчує право на земельну ділянку.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави дійти висновку, що зміна виду використання земельної ділянки в межах її цільового призначення можлива, але порядок вирішення цього питання не встановлений.

Виходячи з принципу ЗК України щодо раціонального використання та охорони земель, зміна виду використання землі в межах її цільового призначення повинна проводитися у порядку, встановленому для зміни цього цільового призначення землі.

При цьому, ЗК України передбачає зміну цільового призначення землі органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проект землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів для ведення фермерського господарства.

Згідно з ч.3ст.20 ЗК України зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється згідно з Порядком зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2008 року № 502 та за ініціативою власників.

Обов`язковою умовою дотримання встановленої процедури зміни цільового призначення земельної ділянки є складання або перепогодження (у випадку, якщо зміні цільового призначення підлягає вся земельна ділянка, а не її частина) проекту відведення земельної ділянки з місцевими органами виконавчої влади (районним (міським) органом земельних ресурсів, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органом містобудування й архітектури та охорони культурної спадщини), а також підлягає державній землевпорядній експертизі.

Встановлення та зміна цільового призначення земельних ділянок може здійснюватись виключно відповідно до вимог закону та у встановленому порядку, порушення якого має наслідком скасування таких розпоряджень (ст.21 ЗК України).

Отже, зміна виду цільового призначення (використання) земельної ділянки, встановленого законодавством та конкретизованого уповноваженим органом державної влади у рішенні про передачу її у власність або надання у користування та в документі, що посвідчує право на земельну ділянку, потребує обов`язкового дотримання механізму такої зміни.

З огляду на викладене, встановлення та зміна цільового призначення земельних ділянок може здійснюватись виключно відповідно до вимог закону та у встановленому порядку. Порушення порядку зміни цільового призначення земельної ділянки (не дотримання процедури) має наслідком скасування розпоряджень, ухвалених без його дотримання (ст.21 ЗК України).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 712/10864/16-а та від 30 травня 2018 року у справі № 308/7923/16-ц, постановах Верховного Суду від 24 лютого 2020 року у справі № 701/473/17, від 26 червня 2019 року у справі № 701/902/17-ц, від 27 червня 2018 року у справі № 362/3134/14-ц.

Таких правових позицій дотримується Верховний Суд в постанові від 20 травня 2020 року у справі № 495/6080/17-ц, провадження № 61-1476св20 по аналогічній справі.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є земельна ділянка рекреаційного призначення, розташована на узбережжі Чорного моря, яка призначена для організації відпочинку необмеженого кола громадян.

Матеріалами справи підтверджено, що цільове призначення земельної ділянки, яка перебувала у користуванні фірми «Харрісонс-Транс-Сервіс» у вигляді ТОВ надавалась в оренду для будівництва та експлуатації закладу відпочинку, не повинно було змінюватись Затоківською селищною радою під час поділу земельної ділянки. Виходячи з поділу земельної ділянки, належної фірмі «Харрісонс-Транс-Сервіс» у вигляді ТОВ, Затоківська селищна рада мала розпорядитись спірною земельною ділянкою відповідно до цього ж цільового призначення, а не передавати земельну ділянку у власність для індивідуального дачного будівництва ОСОБА_1 .

Отже, установивши, що спірна земельна ділянка відноситься до земель рекреаційного призначення (Розділ секція Е07 відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року № 548), проте передана ОСОБА_1 у власність для ведення індивідуального дачного будівництва (Розділ секція Е07 підрозділ 07.03), тобто мала місце зміна цільового виду використання землі з порушенням порядку встановлення та зміни цільового призначення, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову прокурора.

Фактично рішенням Затоківської селищної ради від 20 серпня 2015 року № 3269 про передачу ОСОБА_1 у власність земельної ділянки площею 0,0450 га, кадастровий номер

:02:013:0028 (код 07.03 згідно з Класифікації видів цільового призначення земель) для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 ", допущено незаконну зміну цільового виду використання спірної земельної ділянки, оспорюваним прокурором рішенням. При цьому, жодного рішення уповноваженим органом, щодо зміни виду використання спірної земельної ділянки, не ухвалювалось та відповідна землевпорядна документація не розроблялась.

Таким чином, у даному випадку має місце формування нової земельної ділянки (з іншими межами, конфігурацією, площею та цільовим призначенням), що в свою чергу вимагає виготовлення такого виду документації із землеустрою як проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

При цьому відведені у користування на умовах оренди землі рекреаційного призначення з цільовим призначенням: для будівництва та експлуатації закладу відпочинку передано відповідачу у власність для індивідуального дачного будівництва без розробки нових проектів відведення земельних ділянок, тобто у порушення встановленого земельним законодавством порядку.

Доводи апелянта про правомірність набуття ОСОБА_1 у власність спірної земельної ділянки, цільове призначення якої не змінилось до уваги не приймається, оскільки на одній земельній ділянці можуть бути визначено лише одне цільове призначення та один вид використання. Фірмі «Харрісонс-Транс-Сервіс» у вигляді ТОВ земля надавалась в оренду для будівництва та експлуатації закладу відпочинку, та відповідно до цього і розроблявся проект землеустрою щодо її відведення. Відповідачу спірну земельну ділянку передано у власність для індивідуального дачного будівництва, тобто, відбулась зміна виду призначення земельної ділянки, що порушує суспільні інтереси.

Відповідно до ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно з ч.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Таким чином є підстави для визнання незаконним рішення Затоківської селищної ради від 20 серпня 2015 року № 3269 про передачу ОСОБА_1 у власність земельної ділянки площею 0,0450 га, оскільки мала місце зміна цільового виду використання землі з порушенням порядку встановлення та зміни цільового призначення.

Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає із моменту державної реєстрації цих прав.

Оскільки свідоцтво про право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про скасування свідоцтва про право власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого відповідач ОСОБА_1 отримав право власності на спірну земельну ділянку.

Щодо висновків суду першої інстанції про порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

За змістом статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (серед багатьох інших, рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії (принципи), які необхідно оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинне здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду».

Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» - це наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». Одним із елементів дотримання критерію пропорційності при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації.

У справах «Рисовський проти України» (рішення від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» (рішення від 16 лютого 2017 року, заява № 43768/07), пов`язаних із земельними правовідносинами, ЄСПЛ, установивши порушення статті 1 Першого протоколу, зазначив про право добросовісного власника на відповідну компенсацію чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на землю

Водночас висновки ЄСПЛ потрібно застосовувати не безумовно, а з урахуванням фактичних обставин справи, оскільки цей суд рекомендував оцінювати дії не тільки органів держави-відповідача, але і самого скаржника. Адже певні випадки порушень, на які особа посилається як на підставу для застосування статті 1 Першого протоколу, можуть бути пов`язані з протиправною поведінкою самого набувача майна.

У справі, яка розглядається, з огляду на характер спірних правовідносин, установлені с обставини та застосовані правові норми, не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності відповідача критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.

Так, Конституція України (ст.ст. 13, 14) визначає, що земля, водні ресурси є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Встановлення та зміна цільового призначення земельних ділянок може здійснюватись виключно відповідно до вимог закону та у встановленому порядку, порушення якого має наслідком скасування таких розпоряджень (ст. 21 ЗК України), а тому звернення прокурора в інтересах держави із цим позовом відповідає критерію законності, з урахуванням також того, що відповідач не мав перешкод у доступі до законодавства і міг передбачити негативні для нього наслідки у зв`язку із його порушенням.

Отже, за обставинами цієї справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав вважати невиправданим втручання держави у право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, оскільки таке втручання відповідає легітимній меті щодо задоволення суспільного та публічного інтересу.

Таких правових позицій дотримується Верховний Суд в постанові від 20 травня 2020 року у справі № 495/6080/17-ц, провадження № 61-1476св20 по аналогічній справі.

Доводи у апеляційній скарзі на порушення прокурором нормативного порядку щодо представництва інтересів держави до уваги не приймаються з наступних підстав.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу (пункт 70 постанови від 26 червня 2019 року в справі № 587/430/16-ц).

Звертаючись з цим позовом прокурор зазначив, що законодавством України не визначено суб`єкта контролю за законністю прийняття органом місцевого самоврядування рішень щодо відведення земельних ділянок з відповідними повноваженнями на звернення до суду з позовами, через що прокурор самостійно виступає як позивач у цій справі, оскільки в спірному випадку порушені інтереси держави залишилися незахищеними.

При цьому прокурор зазначив, що є позивачем, оскільки Затоківська селищна рада - один зі співвідповідачів, рішення якої оскаржується через недотримання вимог земельного законодавства та порушення інтересів територіальної громади селища при переданні спірної земельної ділянки у власність.

Цим прокурор обґрунтовував відсутність органу, уповноваженого державою здійснювати функції захисту її інтересів саме у спірних правовідносинах, тобто, навів підставу для представництва інтересів держави.

З огляду на те, що прокурор у позовній заяві навів підставу для представництва інтересів держави, територіальної громади смт Затока, обґрунтував у чому полягає порушення цих інтересів, визначив Затоківську селищну раду одним зі співвідповідачів у справі та заявив вимогу про визнання незаконним і скасування рішення ради, помилковим є висновок суду апеляційної інстанції про неможливість захисту прокурором інтересів держави за вимогами, які заявив прокурор.

Тому прокурор підтвердив підстави для представництва інтересів держави у цій справі та звернувся до суду як самостійний позивач.

Саме такої правової позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 05 лютого 2020 року по аналогічної справі № 495/9134/16-ц, скасувавши постанову Одеського апеляційного суду від 24 липня 2019 року та направивши справу на новий апеляційний розгляд.

Більш того, Європейський Суд з прав людини зазначив, що підтримка прокурора не порушує справедливого балансу, може бути виправдана за певних обставин, в тому числі, у випадку, коли інтереси держави потребують захисту (рішення у справах «Бацаніна проти Росії», «Менчинська проти Російської Федерації».

Враховуючи викладене, висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на вимогах закону та не узгоджуються з матеріалами справи, у зв`язку із чим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати , постановити нове судове рішення про задоволення позову прокурора.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з відповідачів: Затоківської селищної ради та ОСОБА_1 на користь прокуратури Одеської області підлягає стягненню сплачений судовий збір в загальній сумі 8 000 грн. (за подачу позову в сумі 3 200 грн. та за подачу апеляційної скарги в сумі 4 800 грн.), а всього по 4 000 грн. з кожного (т.1а.с.1,т.2 а.с.79).

Відповідно до положень ч.ч.4,5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Відтак, датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи у сенсі положень ч.5 ст.268 ЦПК України є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.368,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області задовольнити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 жовтня 2019 року скасувати.

Позов першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури до Затоківської селищної ради, ОСОБА_1 , треті особи: виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради, ОСОБА_2 , про визнання незаконним рішення, недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, задовольнити.

Визнати незаконним рішення Затоківської селищної ради від 20 серпня 2015 № 3269 «Про передачу ОСОБА_1 у власність земельної ділянки площею 0,0450 га, кадастровий номер :02:013:0028 (код 07.03 згідно з КВЦПЗ) для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 ».

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно за № 43298575. видане 04 вересня 2015 року ОСОБА_1 , щодо земельної ділянки площею 0,0450 га для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , (кадастровий номер :02:013:0028).

Стягнути з Затоківської селищної ради (67772, Одеська область, м.Білгород-Дністровський, смт Затока, вул..Приморська,21, ) та ОСОБА_1 (РНКПП НОМЕР_2 , зареєстрований : АДРЕСА_5 ) на користь прокуратури Одеської області судові витрати по 4 000 (чотири тисячі) грн. з кожного, на розрахунковий рахунок №0564 в ДКСУ м.Київ, МФО 820172, СДРПОУ 03528552 (юридична та поштова адреса: 65026 м. Одеса вул. Пушкінська, 3, неприбуткова організація).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 28 жовтня 2020 року.

Головуючий

Судді: