ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/807/2939/20
Головуючий в 1-й інстанції - Бахаєв І.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 травня 2020 року, ухвалене у м. Мелітополь (повний текст рішення складено 01 червня 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 за період з 01.01.2018 по 12.11.2019 у сумі 37505 грн. 41 коп. В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що згідно виконавчого листа № 2-3782 від 15 серпня 2006 року відповідач ОСОБА_1 зобов`язаний до сплати аліментів на утримання спільної дитини - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, відповідно до розрахунку заборгованості боржника по аліментам, відповідач станом на 12.11.2019 має заборгованість у сумі 37505 грн. 41 коп.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 травня 2020 року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , неустойку за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 січня 2018 року по 12 листопада 2019 року у сумі 37 505 (тридцять сім тисяч п`ятсот п`ять) грн. 41 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити зменшивши розмір пені до 18752,00 грн.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що з урахування знаходження на утриманні у відповідача ще двох неповнолітніх дітей можливо зменшення розміру пені у відповідності до вимог ч .2 ст. 196 СК України.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Скворцової О.В., зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2020 року це 210 200 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» з 1 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2102,00 грн. (2102,00 грн. Х 100 = 210 200 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, укладеному 28 грудня 2002 року.

Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.6).

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 від 23 серпня 2006 року (а.с.8).

Відповідач ОСОБА_1 зобов`язаний до сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 на підставі виконавчого листа № 2-3782 від 15 серпня 2006 року виданий Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в розмірі ј частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , починаючи з 19.05.2006 до повноліття дитини.

Виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого листа було відкрито 16 січня 2007 року.

ОСОБА_1 ухилявся від сплати аліментів на утримання своєї доньки, про що свідчить наявність заборгованості по аліментам станом на 12 листопада 2019 року у сумі 37505 грн. 41 коп., відповідно розрахунку виданого старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області Копмаль Г.В., у провадженні якого перебуває вищезазначений виконавчий лист (а.с.10-12).

Відповідно до довідки про доходи від 17 березня 2020 року виданої ДП «Мелітопольське лісомисливське господарство», відповідач ОСОБА_1 працює у ДП «Мелітопольське лісомисливське господарство» на посаді майстер лісу, загальна сума доходу за період з 06.09.2018 по 29.02.2020 без урахування аліментів становить 128 429 грн. 59 коп.

Згідно акту про приживання /не проживання від 16.03.2020 виданого депутатами Семенівської сільської ради, за адресою: АДРЕСА_1 мешкають ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Загальна сума пені за прострочення сплати аліментів з січня 2018 року по жовтень 2019 року складає 37847 грн. 36 коп.

Задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог, щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 100 відсотків заборгованості зі сплати аліментів, за період з 01 січня 2018 року по 12 листопада 2019 року, у сумі 37505 грн. 41 коп.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, відповідачем у справі не оскаржується факт наявності в нього заборгованості по аліментам та розмір пені розрахований судом першої інстанції, при цьому скаржник просить застосувати вимоги ч.2 ст. 196 СК України.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Відповідно до частини другої статті 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Таким чином, під час розгляду справи суд повинен установити обставини, з якими закон пов`язує звільнення від відповідальності платника аліментів за їх прострочення або зменшення розміру неустойки.

Згідно з пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до довідки про доходи №01-06/132 від 17.03.2020 року, ОСОБА_1 офіційно працевлаштований у ДП «Мелітопольське лісомисливське господарство», загальна сума доходу відповідача за період з 06.09.2018 року по 29.02.2020 року без урахування аліментів становить 128429,64 грн.

Відповідно до акту про проживання від 16.03.2020 виданого депутатами Семенівської сільської ради, за адресою: АДРЕСА_1 мешкають ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Згідно свідоцтв про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 Серія НОМЕР_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 Серія НОМЕР_3 , батьком неповнолітніх вказаний ОСОБА_1 .

Факт знаходження на утриманні у відповідача ще двох неповнолітніх дітей не був у повній мірі врахований судом першої інстанції.

Колегія суддів зауважує, що невиконання відповідачем своїх обов`язків, щодо утримання доньки ОСОБА_3 , а саме несплати аліментів на користь позивачки у визначеному розмірі, мало своїм наслідком виникнення заборгованості з виплати аліментів, і відповідно появою у позивача законного права на стягнення пені за час прострочення сплати. Між тим, враховуючи розмір пені, яка підлягає стягненню, слід зазначити, що враховуючи розмір заробітної плати та наявність на утриманні у відповідача ще двох неповнолітніх дітей, стягнення пені у розмірі встановленому рішенням суду першої інстанції, призведе до накопичення поточної заборгованості з аліментів, збільшення боргу, а головне до неможливості повноцінного забезпечення утримання інших дітей відповідача.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за можливе задовольнити вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції змінити, зменшивши розмір неустойки за прострочення сплати аліментів з 37505,41 грн. до 18752,00 грн.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 травня 2020 року у цій справі змінити.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , неустойку за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 січня 2018 року по 12 листопада 2019 року у сумі 18 752 грн.

Решту рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 02 листопада 2020 року.

Судді: С. В. Кухар

О.В. Крилова

О. З. Поляков