Ухвала

28 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 263/8850/20

провадження № 61-14872 ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області у складі судді Фодоренко Т. І. від 13 серпня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду у складі колегії суддів: Лопатіної М. Ю., Биліни Т. І., Мироненко І. П., від 16 вересня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про закінчення виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною скаргою, посилаючись на те, що 09 липня 2020 року постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (далі - державний виконавець) закінчено виконавче провадження у зв`язку з виконанням рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 липня 2010 року у повному обсязі, а саме стягнення з ОСОБА_2 на його користь суми боргу у розмірі 550,00 дол. США, що еквівалентно 4 345,00 грн.

Заявник просив визнати незаконними дії державного виконавця в частині повернення виконавчого листа, зобов`язати державного виконавця скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження та накласти арешт на все майно боржника, оскільки державний виконавець у порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» закінчив виконавче провадження протиправно, так як рішення від 14 липня 2010 року не виконане у повному обсязі, борг ОСОБА_2 у розмірі 550,00 дол. США повинен бути стягнутий на його користь за курсом долару США, тому залишок неотриманого ним боргу, за курсом долару на 2019-2020 роки становить 347,05 дол. США.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 серпня 2020 року, залишеною без змін постановою Донецького апеляційного суду від 16 вересня 2020 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким скаргу задовольнити у повному обсязі.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суди дійшли помилкового висновку щодо правомірності постановипро закінчення виконавчого провадження, оскільки виконавча служба не повністю стягнула суму боргу з боржника.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про її необгрунтованість, з огляду на таке.

Відповідно до положень статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Вказане є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За змістом статті 1, частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, в межах якої виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виходячи із норм статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 липня 2010 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 4 345,00 грн (550,00 дол. США).

Боржником на користь стягувача була перерахована сума боргу у розмірі 4 345,00 грн, у зв`язку з чим 09 липня 2020 року державний виконавець закінчив виконавче провадження.

Встановивши, що державний виконавець постановою від 09 липня 2020 року закінчив виконавче провадження у зв`язку з повним виконанням виконавчого документа, на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про правомірність дій державного виконавця та відсутність підстав для задоволення скаргиОСОБА_1 .

Доводи касаційної скарги про те, що рішення виконано не у повному обсязі, оскільки на користь ОСОБА_1 не стягнуто 550,00 дол. США, є аналогічними тим, що були викладені в апеляційній скарзі і їм дана належна правова оцінка. У державного виконавця відсутні повноваження змінювати зміст виконавчого документа, за яким підлягав стягненню борг у розмірі 4 345,00 грн. Водночас даних про роз`яснення змісту судового рішення таким чином, що підлягає стягненню 550,00 дол. СШАкасаційна скарга і додані матеріали не містять. Ці доводи висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, а є лише незгодою заявника з їх змістом.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. Вказане правило застосовується судом касаційної інстанції і при оскарженні постанови суду апеляційної інстанції, яка прийнята за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування частини першої статті 18,пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, наслідки розгляду такої скарги не мають значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, тому є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.

Керуючись частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 серпня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 16 вересня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про закінчення виконавчого провадження.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта