Провадження № 22-ц/801/1854/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2020 рокуСправа № 127/22892/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Голоти Л.О., Копаничук С.Г.,

розглянувши в письмовому провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Панчук Ірини Олександрівни на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 травня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири,

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що ОСОБА_1 належить на праві власності двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.07.2018 року № 13. Власницею квартири АДРЕСА_2 , що розташована поверхом вище є відповідачка по справі ОСОБА_2 , що підтверджується листом ТОВ «ЖЕО» та копією особового рахунку № НОМЕР_1 .

18.04.2018 року квартиру позивачки було затоплено. Згідно акту про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання), складеного ТОВ «ЖЕО» від 26.04.2018 року причиною затоплення є потрапляння вологи з квартири АДРЕСА_3 внаслідок технічної несправності змішувача на кухні. Внаслідок даного залиття в квартирі позивачки були пошкодженні підлога з дубової паркетної дошки та шпалери у вітальні, площею 17 м. кв., дерев`яні двері в кімнату, дерев`яні меблі (стінка), килимові покриття.

Згідно рахунку - фактури № 4423 від 22.08.2018 року, виданого ФОП ОСОБА_3 , вартість матеріалів для необхідного відновлення паркетної підлоги після залиття в квартирі АДРЕСА_4 складає 5 083,96 грн. Розмір відшкодування за задану моральну шкоду позивачка оцінює в 3200 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 травня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_1 та її представник - адвокат Панчук І.О. подали апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просили оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На апеляційну скаргу надійшов відзив ОСОБА_2 , в якому відповідачка вважає апеляційну скаргу безпідставною та просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 травня 2020 року - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_1 належить на праві власності двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.07.2018 року № 13 (а.с.6).

Власницею квартири АДРЕСА_2 , що розташована поверхом вище є відповідачка по справі ОСОБА_2 , що підтверджується листом ТОВ «ЖЕО» та копією особового рахунку № НОМЕР_1 (а.с.11-12).

Відповідно до акту про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 26.04.2018 року, затвердженого директором ТОВ «ЖЕО», представники ТОВ «ЖЕО» у складі начальника виробничо - технічного відділу (ВТВ) Танасійчука В.П., інженера ВТВ ОСОБА_4 , в присутності мешканки квартири АДРЕСА_4 , гр. ОСОБА_1 провели візуальне обстеження зазначеного приміщення та встановили наступне: в приміщенні житлової кімнати спостерігається: замокання підлоги з паркетної дошки орієнтовною площею до 6.5 кв. м.; відставання шпалер від стіни орієнтовною площею до 0,9 кв. м. Зі слів власника квартири АДРЕСА_5 затоплення сталося 18.04.2018 року. Причиною затоплення є потрапляння вологи з квартир АДРЕСА_3 , внаслідок технічної несправності змішувача на кухні. Загально - будинкові інженерні мережі перебувають в технічно - справному стані, витоки з них відсутні (а.с.10).

Відповідно до реєстрації вхідних ТОВ "ЖЕО" (а.с.52,134). 18.04.2018р. було зафіксовано звернення власника квартири АДРЕСА_6 з приводу затоплення з верхнього поверху, при обстеженні працівниками ТОВ "ЖЕО" було встановлено, що після проведення ремонтних робіт самостійно мешканцями квартири АДРЕСА_7 вирвало змішувач на воду, уразі чого затопило квартиру АДРЕСА_8 .

Звернення власника квартири АДРЕСА_5 - 18.04.2018 року зафіксовано не було ( а.с.52,134).

Згідно рахунку - фактури № 4423 від 22.08.2018 року, виданого ФОП ОСОБА_3 , вартість матеріалів для необхідного відновлення паркетної підлоги після залиття в квартирі АДРЕСА_4 складає 5083,96 грн (а.с.13).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.11.2018 року, за клопотанням позивачки ОСОБА_1 , по справі було призначено судову будівельно - технічну експертизу на вирішення якої поставлено питання: яка вартість ремонтно - будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень внаслідок залиття квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ? (а.с.58).

Відповідно до висновку експерта № 473 за результатами проведення судової будівельно - технічної експертизи від 12.08.2019 року, вартість ремонтно - будівельних робіт, будівельних матеріалів, машин та механізмів, необхідних для відновлення конструктивних елементів приміщення житлової кімнати 7 площею 17,0 кв. м. квартири АДРЕСА_4 , які зазнали пошкодження внаслідок залиття, становить 20 555,00 грн. (69-88).

Відповідно до частини другої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року № 572 (зі змінами затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45) власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Згідно з частинами першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Конкретні доказові презумпції передбачені нормами матеріального права.

Так, особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні указаних фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Відмовляючи у задоволенні позову про відшкодування майнової шкоди суд першої інстанції, виходив із того, що акт про залиття квартири не відповідає вимогам щодо його змісту та форми, отже не може бути належним доказом.

Разом з тим судом не враховано, що сам по собі акт є одним із доказів, що підтверджує факт заподіяння шкоди і зазначені в ньому обставини відповідачем не спростовані.

Зазначене узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного суду від 27.03.2019 року у справі № 643/19078/15-ц та від 08.05.2018 року у справі № 638/9035/16-ц.

Разом з тим, судом першої інстанції було встановлено, що квартира АДРЕСА_6 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності, була залита з квартири АДРЕСА_2 , власницею якої є ОСОБА_2 .

Факт самого залиття квартири відповідачка ОСОБА_2 не заперечувала.

Посилання ОСОБА_2 на те, що не було встановлено реальної причини залиття квартири, а саме той факт, що мало місце розривання змішувача на воду на кухні у її квартирі внаслідок самостійного проведення ремонтних робіт мешканцями квартири АДРЕСА_9 , тому її вини у затопленні спірної квартири не має, не заслуговують на увагу з таких підстав.

Відповідно до частини четвертої, п`ятої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

За правилами статті 323 ЦК України, ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, зокрема з акту про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 26.04.2018 року, затвердженого директором ТОВ «ЖЕО», що причиною затоплення спірної квартири позивача є потрапляння вологи з квартири АДРЕСА_3 , внаслідок технічної несправності змішувача на кухні, тому причини поломки змішувача на воду не має правового значення для настання відповідальності відповідача. Також слід зазначити, що утримання внутрішньо-квартирних мереж водопостачання у належному стані є обов`язком відповідача як власника квартири.

Позивач надала достатньо доказів про наявність факту залиття його квартири, а відповідач не спростував належними та допустимими доказами своєї вини у залитті його квартири, хоча це його процесуальний обов`язок, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція заподіювача шкоди.

Отже, колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 своєю бездіяльністю, яка полягала у технічній несправності змішувача на кухні, допустила аварійну ситуацію, та не вжила достатніх заходів до своєчасного усунення пошкодження змішувача на кухні, що розташована у належній їй квартирі і недопущення залиття нижче розташованої квартири, чим завдала позивачу майнової шкоди, розмір якої підтверджений висновком експерта № 473 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 12 серпня 2019 року та складає 20 555,00 грн.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Апеляційний суд виходить із того, що затоплення квартири призвело до змін в житті позивача, оскільки цим була викликана необхідність проведення робіт по відновленню квартири, докладати додаткові зусилля для нормалізації свого життя. З врахуванням характеру страждань, обсягу заподіяної шкоди колегія суддів вважає, що сума в 1 000 грн. буде достатньою грошової компенсацію завданої позивачу моральної шкоди.

Крім того, безпідставним є висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 є неналежним позивачем у справі, оскільки не довела правових підстав звернення з даним позовом до суду, з огляду на наступне.

Згідно довідки № Б-1424/1 від 12.07.2018 року, видана ТОВ «Житлово-експлуатаційне об`єднання» (а.с. 7) ОСОБА_1 повністю внесла пай за кооперативну квартиру АДРЕСА_4 .

Виникнення права власності на вказане майно не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тому не здійснення позивачем державної реєстрації права власності на квартиру після вступу в силу ЦК України не позбавляє її права власності на це майно.

Отже, право власності позивача на спірну квартиру підтверджене належними та допустимими доказами, а тому ОСОБА_1 є належним позивачем у справі.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зважаючи на викладене, апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Панчук Ірини Олександрівни підлягає задоволенню, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 травня 2020 року скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, то понесені нею судові витрати за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій слід стягнути з відповідача на її користь.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Панчук Ірини Олександрівни задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 травня 2020 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20 555,00 грн на відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири та 1000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

В решті в задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1278,50 грн судового збору за подання позовної заяви та 1918,30 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

С.Г. Копаничук