Справа № 182/4181/20
Провадження № 2/0182/2097/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27.10.2020 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/12 частку квартири в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права власності на спадок в порядку спадкування за заповітом, посилаючись на наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його баба ОСОБА_3 , яка до дня своєї смерті проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Після її смерті відкрилась спадщина на 1/3 частину житлового будинку з господарськими спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належав померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.02.2003 року, виданого Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою і зареєстровано в реєстрі за № 1-870, та 1/12 частина трикімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що успадкована нею після смерті її доньки ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . За своє життя на випадок своєї смерті ОСОБА_3 склала заповіт, відповідно до якого все своє майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не було і з чого б воно не складалось, а також все те, на що вона за законом буде мати право, вона заповіла йому. Заповіт складено 18.06.2003 року та посвідчено приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Мігуновим С.О. Крім нього, інших спадкоємців за заповітом у неї немає, а за законом найближчим спадкоємцем є його рідна сестра ОСОБА_2 . Для оформлення своїх спадкових прав в лютому 2018 року він звернувся до Другої Нікопольської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Але постановою державного нотаріуса від 23.04.2018 року за № 1374/02-31 йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вказане майно, пропуском встановленого строку для прийняття спадщини та недоведеністю його родинного зв`язку з спадкодавцем. Для вирішення цього питання Перша Нікопольська державна нотаріальна контора запропонувала йому звернутись до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 01.04.2020 року (справа № 182/8822/19) його позовну заяву частково було задоволено та визнано за ним право власності на 1/3 частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Стосовно іншої вимоги щодо визнання права власності на 1/12 частину квартири, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , було відмовлено. Причиною відмови стала та обставина, що в нотаріальній постанові про відмову у вчинення нотаріальної дії від 23.04.2018 року за № 1374/02-31 не було нічого зазначено відносно спадкового майна у вигляді 1/12 частини квартири за вищевказаною адресою. Після чого він повторно звернувся до нотаріальної контори з приводу видачі свідоцтва про право власності за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно спадкового майна у вигляді 1/12 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Але постановою державного нотаріуса від 21.07.2020 року йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вказане майно та недоведеністю його родинного зв`язку зі спадкодавцем. Для вирішення цього питання Перша Нікопольська державна нотаріальна контора запропонувала йому звернутись до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Звертаючись до нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини після смерті ОСОБА_3 , ним не було надано правовстановлюючий документ на 1/12 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 в зв`язку з тим, що частка квартири фактично ОСОБА_3 була прийнята, але за життя не оформлена та свідоцтво не отримано. На той час, при оформленні спадщини після смерті ОСОБА_4 , належна їй ј частина приватизованої квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , не була включена до її складу. У відповідності до кількості спадкоємців, які залучені на той час до спадкування майна ОСОБА_4 , належна їй ј частина квартири повинна була поділена на трьох спадкоємців за законом, де частка кожного складала 1/12, тобто, ОСОБА_3 мала право на 1/12 частину у спадку від вказаної частини квартири. За своє життя ОСОБА_3 , хоча спадщину прийняла фактично, але документально не оформила та свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/12 частину квартири так і не отримала (спадкова справа № 158 за 2003 рік Друга Нікопольська державна нотаріальна контора). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 Цивільного кодексу України). За життя ОСОБА_3 склала заповіт, відповідно до якого все своє майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не було і з чого б воно не складалось, а також все те, на що вона за законом буде мати право, вона заповіла йому. На день смерті ОСОБА_3 , тобто на час відкриття спадщини, він постійно мешкав та був зареєстрований разом зі спадкодавицею за адресою: АДРЕСА_1 . Це підтверджується довідкою, виданою квартальним комітетом № 26 від 30.04.2020 року за останнім місцем проживання спадкодавця. Крім того, ним до матеріалів справи долучається копія домової книги за адресою: АДРЕСА_1 , де міститься інформація щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_3 за вказаною вище адресою з 1970 року і час зняття її з реєстраційного обліку за цією адресою - 22.04.2004 року. Зважаючи на цю обставину, вважає, що спадщину прийнято ним шляхом постійного проживання з померлою на час відкриття спадщини. Саме постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, а не лише реєстрація місця його проживання за адресою реєстрації спадкодавця. Адже, відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 23 Постанови від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Протягом шести місяців з часу відкриття спадщини він не заявив про свою відмову від спадщини, а отже, згідно з ч.3 ст.1286 ЦК України, він як спадкоємець за заповітом вважається таким, що її прийняв. З цієї причини не звертався в шестимісячний строк з дня смерті бабусі до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Крім того, на підтвердження свого родинного зв`язку з померлою, ним додаються завірені копії свідоцтва про народження та свідоцтво про укладення шлюбу його матері ОСОБА_4 . Отримати свідоцтво про народження матері ОСОБА_4 йому не вдалось в зв`язку з тим, що ці документи в органах РАЦ не збереглись. Документом, що засвідчує його ступінь спорідненості з ОСОБА_3 , є копія долученого ним свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.02.2003 року, яке отримала його бабуся ОСОБА_3 , в якому вказана наступна інформація: «спадкоємицею майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 1/3 частину житлового будинку є ОСОБА_3 , яка мешкає в АДРЕСА_1 - її мати». На даний час право власності на належну їй частину житлового будинку за рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 01.04.2020 року він отримав, а на 1/12 частину квартири - ні. До того ж через нотаріальну контору зробити це теж не може. За таких обставин, виходячи з приписів ст.16 ЦК України, це право підлягає захисту в судовому порядку.

В судове засідання сторони не прибули, надали до суду заяви про розгляд справи у свою відсутність. Позивач на задоволенні позовних вимог наполягав (а.с.49), відповідачка проти задоволення позову не заперечувала (а.с.50).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Згідно зі ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні.

Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно зі ст.1233 ЦКУ, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Як встановлено в судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача по справі ОСОБА_3 (а.с.6), яка до дня своєї смерті проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.23-26). Після її смерті відкрилась спадщина на 1/3 частину житлового будинку з господарськими спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належав померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.02.2003 року, виданого Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою і зареєстровано в реєстрі за № 1-870, та 1/12 частина трикімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що успадкована нею після смерті доньки ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . За своє життя на випадок своєї смерті ОСОБА_3 склала заповіт, відповідно до якого все своє майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не було і з чого б воно не складалось, а також все те, на що вона за законом буде мати право, вона заповіла позивачу по справі (а.с.7). Заповіт складено 18.06.2003 року та посвідчено приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Мігуновим С.О. Для оформлення спадкових прав в лютому 2018 року позивач звернувся до Другої Нікопольської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Але постановою державного нотаріуса від 23.04.2018 року за № 1374/02-31 йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вказане майно, пропуском встановленого строку для прийняття спадщини та недоведеністю його родинного зв`язку з спадкодавцем. Для вирішення цього питання Перша Нікопольська державна нотаріальна контора запропонувала звернутись до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, що позивач і зробив. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 01.04.2020 року (справа № 182/8822/19) позовну заяву частково було задоволено та визнано за позивачем право власності на 1/3 частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Стосовно іншої вимоги щодо визнання права власності на 1/12 частину квартири, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , було відмовлено. Причиною відмови стала та обставина, що в нотаріальній постанові про відмову у вчинення нотаріальної дії від 23.04.2018 року за № 1374/02-31 не було нічого зазначено відносно спадкового майна у вигляді 1/12 частини квартири за вищевказаною адресою. Позивач повторно звернувся до нотаріальної контори з приводу видачі свідоцтва про право власності за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно спадкового майна у вигляді 1/12 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Але постановою державного нотаріуса від 21.07.2020 року позивачу по справі було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вказане майно та недоведеністю його родинного зв`язку зі спадкодавцем (а.с.19). Спірна частка квартири фактично ОСОБА_3 була прийнята, але за життя не оформлена та свідоцтво не отримано. При оформленні спадщини після смерті ОСОБА_4 (а.с.10), належна їй ј частина приватизованої квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , не була включена до її складу. У відповідності до кількості спадкоємців, які залучені на той час до спадкування майна ОСОБА_4 , належна їй ј частина квартири повинна була поділена на трьох спадкоємців за законом, де частка кожного складала 1/12. Тобто, ОСОБА_3 мала право на 1/12 частину у спадку від вказаної частини квартири. За своє життя ОСОБА_3 , хоча спадщину прийняла фактично, але документально не оформила та свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/12 частину квартири так і не отримала (спадкова справа № 158 за 2003 рік Друга Нікопольська державна нотаріальна контора). На день смерті ОСОБА_3 , тобто на час відкриття спадщини, позивач постійно мешкав та був зареєстрований разом зі спадкодавицею за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.23-26). Крім того, на підтвердження родинного зв`язку з померлою, позивачем додані копії свідоцтва про народження та свідоцтво про укладення шлюбу матері ОСОБА_4 (а.с.8-9).Отримати свідоцтво про народження матері ОСОБА_4 позивачу не вдалось в зв`язку з тим, що ці документи в органах РАЦ не збереглись. Документом, що засвідчує ступінь спорідненості позивача по справі з ОСОБА_3 , є копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.02.2003 року (а.с.11-13), яке отримала ОСОБА_3 . На даний час право власності на належну їй частину житлового будинку за рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 01.04.2020 року (а.с.31-33) позивач отримав, а на 1/12 частину квартири - ні. Відповідачка не заперечує проти визнання за позивачем права власності на спадок.

За таких обставин суд вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Враховуючи викладене та керуючись ст.2-5, 9-10, 12, 28, 131, 223, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/12 частку квартири в порядку спадкування за заповітом - задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/12 частину трикімнатної квартири, загальною площею 69.7 кв.м. та житловою 43.6 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал