Постанова

Іменем України

21 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 656/93/20

провадження № 61-12449св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,

суб`єкти оскарження: державний виконавець Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Островський Богдан Леонідович, державний виконавець Олешківського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Єложенко Олексій Леонідович,

заінтересована особа, стягувач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Іванівського районного суду Херсонської області від 14 травня 2020 року у складі судді Крисанової В. І. та постанову Херсонського апеляційного суду від 15 липня 2020 року у складі колегії суддів: Майданіка В. В., Кутурланової О. В., Орловської Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст вимог скарги

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Островського Б. Л., державного виконавця Олешківського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Єложенко О. Л., заінтересована особа, стягувач - ОСОБА_2 .

Скарга мотивована тим, що 05 травня 2018 року Іванівським районним судом Херсонської області видано судовий наказ про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 квітня 2018 року і до досягнення дитиною повнолітнього віку.

14 січня 2019 року державним виконавцем Суворовського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсона Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Островським Б. Л. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу № 656/265/18, виданого 05 червня 2018 року Іванівським районним судом Херсонської області.

Ним було складено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по ВП 58061026, яка станом на 01 квітня 2019 року становить 24 971,07 грн, з яким він, як боржник, не був ознайомлений.

Крім того, під час розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, державним виконавцем не взято до уваги: квитанції про сплату аліментів та декларацію про його майно і доходи, згідно з якою сума доходів боржника у 2017 році складала 3 000 грн, у 2018 року - 4 800 грн. Державним виконавцем безпідставно та у порушення вимог статті 195 СК України розрахована заборгованість зі сплати аліментів із середньомісячної заробітної плати у м. Херсоні, необґрунтовано здійснювалась перевірка декларації про його майно і доходи на сайті НАЗК, оскільки останній є самозайнятою особою, здійснює адвокатську діяльність індивідуально і звітує до податкових органів за місцем реєстрації, його розмір доходів можливо встановити на підставі поданої декларації про майно і доходи. Вважав, що розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, складений державним виконавцем Островським Б. Л., є незаконним та підлягає скасуванню.

17 квітня 2019 року державним виконавцем винесена постанова про передачу виконавчого провадження за місцем реєстрації боржника до Олешківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, до якого 16 травня 2019 року він подав заяву про перерахунок аліментів за період з 19 квітня 2018 року до 31 грудня 2018 року з урахуванням поданої декларації про майно і доходи особи, яка здійснює незалежну професійну адвокатську діяльність.

Державний виконавець Олешківського районного відділу державної виконавчої служби Єложенком О. Л. розрахував заборгованість зі сплати аліментів за період з 01 червня 2019 року до 31 січня 2020 року у сумі 19 519,57 грн, до якої включив борг за попередній період, розрахований державним виконавцем Островським Б. Л., що є незаконним та підлягає скасуванню.

Державний виконавець Єложенко О. Л. не переконався у наявності боргу та його розмірі, не врахувавши конкретні обставини справи, склав розрахунок заборгованості по аліментах на основі попереднього розрахунку, складеного виконавцем ОСОБА_4 , у результаті чого утворилась одномоментна заборгованість, за якою він не мав можливості оспорити порядок нарахування, оскільки не був повідомлений про наявну заборгованість, а 03 лютого 2020 року дізнався про застосування відносно нього обмежень, передбачених законом.

Розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, складений станом на 31 січня 2020 року, він отримав 03 лютого 2020 року, про існування розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем Островським Б. Л. 01 квітня 2019 року, дізнався лише 03 лютого 2020 при ознайомлені з матеріалами виконавчого провадження, тому 10-денний строк, встановлений законом на звернення до суду зі скаргою, пропустив з поважних причин.

Ураховуючи наведене, уточнивши вимоги скарги, ОСОБА_1 просив суд: поновити строк для подання скарги про визнання дій державних виконавців протиправними, скасування розрахунків заборгованості зі сплати аліментів;

визнати протиправними дії головного державного виконавця Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Островського Б. Л. з примусового виконання судового наказу, виданого 05 червня 2018 року Іванівським районним судом Херсонської області, відносно складеного розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 01 квітня 2019 року; скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по ВП 58061026, складеному головним державним виконавцем Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Островським Б. Л. станом на 01 квітня 2019 року, заборгованість за яким склала 24 971,07 грн за період з 19 квітня 2018 року до березня 2019 року; визнати протиправними дії державного виконавця Олешківського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Єложенка О. Л. з примусового виконання судового наказу, виданого 05 червня 2018 року Іванівським районним судом Херсонської області, відносно складеного розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 31 січня 2020 року; скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по ВП 58061026, складений державним виконавцем Олешківського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Єложенком О. Л. станом на 31 січня 2020 року.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Іванівського районного суду Херсонської області від 14 травня 2020 року ОСОБА_1 відмовлено у поновленні строку для подання скарги про визнання протиправними та скасування розрахунків заборгованості зі сплати аліментів.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 58061026, складеного головним державним виконавцем Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Островським Б. Л. станом на 01 квітня 2019 року у розмірі 24 971,07 грн за період часу з 19 квітня 2018 року до березня 2019 року; про визнання протиправним та скасування розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 58061026, складеного державним виконавцем Олешківського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Єложенком О. Л. станом на 31 січня 2020 року; зобов`язання державного виконавця Олешківського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 58061026 відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» відмовлено.

Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що підстав для поновлення строку для подачі скарги на дії державного виконавця Островського Б. Л. немає. Також суд виходив з того, що державним виконавцем Єложенком О. Л. обґрунтовано включено до розрахунку заборгованості, складеного 01 лютого 2020 року, з яким скаржник був ознайомлений під особистий підпис 03 лютого 2020 року, борг за попередній період, оскільки виконавче провадження не містить інформації про сплату боргу боржником ОСОБА_1 . Крім того, суд враховував і те, що Закон України «Про виконавче провадження» не передбачає процесуального документа державного виконавця у формі перерахунку.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Херсонського апеляційного суду від 15 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалу Іванівського районного суду Херсонської області від 14 травня 2020 року в частині визнання протиправним та скасування розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 58061026, складеного головним державним виконавцем Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Островським Б. Л. станом на 01 квітня 2019 року у розмірі 24 971,07 грн за період з часу з 19 квітня 2018 року до березня 2019 року скасовано.

Скаргу ОСОБА_1 в частині визнання протиправним та скасування розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у ВП № 58061026, складеного головним державним виконавцем Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Островським Б. Л. станом на 01 квітня 2019 року, заборгованість за яким склала 24 971,07 грн за період часу з 19 квітня 2018 року до березня 2019 року залишено без розгляду.

В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції правильно виходив із того, що скарга подана з пропуском 10-денного строку на її подання та відсутні підстави для поновлення строку подання скарги, оскільки заявник безспірно знав або міг знати про складання державним виконавцем спірного розрахунку заборгованості зі сплати аліментів.

Разом з тим, залишаючи без задоволення скаргу в частині визнання протиправним та скасування розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного головним державним виконавцем Островським Б. Л., станом на 01 квітня 2019 року, у сумі 24 971,07грн, суд першої інстанції не врахував того, що ним же самим (тобто судом) було відмовлено у поновленні строку для подання скарги в цій частині. Тобто, обґрунтовано відмовляючи у поновленні строку на подання скарги в цій частині, що є підставою для залишення її без розгляду, суд одночасно дійшов передчасного висновку про залишення її без задоволення по суті, що є неможливим.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2020 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його скаргу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди надали неправильну правову оцінку зібраним у справі доказам. Вважає, що надав належні докази та навів достатні обґрунтування для поновлення строку на подання скарги, які були відхилені судами без належної правової оцінки доводів.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У вересні 2020 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує, що її доводи є необґрунтованими та безпідставними, не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанції, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 04 вересня 2020 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 08 жовтня 2020 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

05 травня 2018 року Іванівський районний суд Херсонської області видав судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на неповнолітню дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї четвертої частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 19 квітня 2018 року і до досягнення дитиною повнолітнього віку.

14 січня 2019 року головним державним виконавцем Островським Б. Л. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 58061026 на підставі судового наказу № 656/265/18, виданого 05 червня 2018 року Іванівським районним судом Херсонської області.

Державним виконавцем ОСОБА_4 проводилась перевірка доходів боржника шляхом направлення запиту до Державної фіскальної служби від 14 січня 2019 та пошуку в Єдиному державному реєстрі декларацій.

Результат обробки запиту: інформація стосовно боржників - фізичних осіб щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку відсутня.

16 січня 2019 року за вихідним № 1445 державний виконавець Островський Б. Л. направив боржнику ОСОБА_1 виклик на 30 січня 2019 року на 9.30 год. щодо сплати боргу за виконавчим документом та зобов`язав його надати достовірні відомості про доходи.

31 січня 2018 року ОСОБА_1 надав державному виконавцю декларацію про доходи та майно за 2017, 2018 роки за формою, встановленою додатком 1 до Інструкції (пункт 5 розділу ІІІ), яка перевірялась шляхом направлення запиту за вихідним № 12249 від 27 березня 2019, але не була підтверджена Державною фіскальною службою за вихідним № від 28 березня 2019 року.

01 лютого 2020 року державним виконавцем ОСОБА_4 складено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 58061026 за період з 19 квітня 2018 року до січня 2019 року, з огляду на який, станом на 01 лютого 2019 року заборгованість складає 20 124,07 грн, з яким ОСОБА_1 був ознайомлений 15 лютого 2019 року (а. с. 123).

01 квітня 2020 року державним виконавцем Островським Б. Л. складено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 58061026 за період з 19 квітня 2018 року до березня 2019 року, згідно з яким, станом на 01 квітня 2019 року, заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів складає 24 971,07 грн.

08 квітня 2019 року ОСОБА_1 надав до Суворовського районного відділу державної виконавчої служби заяву про зміну місця проживання, а саме про те, що він проживає за адресою: АДРЕСА_1 , яка перевірялась державним виконавцем Островським Б. Л. шляхом здійснення 16 квітня 2019 року виїзду за місцем проживання боржника ОСОБА_1 . У результаті чого було встановлено, що боржник за вказаною адресою не проживає (а.с. 127).

17 квітня 2019 року державний виконавець Островський Б. Л. виніс постанову про передачу виконавчого провадження № 58061026 до Олешківського районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області, копію постанови направив сторонам виконавчого провадження, зокрема і скаржнику, до відома 17 квітня 2019 року за вихідним № 15202, в якій повідомив про розмір заборгованості зі сплати аліментів станом на 01 квітня 2019 року, який становить 24 971,07 грн (а. с.128, 129).

01 лютого 2020 року старшим державним виконавцем Єложенком О. Л. Олешківського районного відділу ДВС складено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за період з червня 2019 року до січня 2020 року, із якого видно, що заборгованість зі сплати аліментів станом на 31 січня 2020 року складає 19 519,57грн, з яким боржник ОСОБА_1 був ознайомлений під особистий підпис 03 лютого 2020 року (а. с. 8).

Згідно із вказаним розрахунком виконавцем прийнято розмір заборгованості, визначений виконавцем ОСОБА_4 , зазначено про суму аліментів, яка підлягає стягненню, а саме у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, зокрема: з 01 січня 2019 року - 813 грн (відповідає 50 % від 1 626 грн); з 01 липня 2019 року - 849,50 грн (відповідає 50 % від 1 699 грн); з 01 грудня 2019 року - 889,50 грн (відповідає 50 % від 1 779 грн); з 01 січня 2020 року - 889,50 грн (відповідає 50 % від 1 779 грн).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судове рішення суду першої інстанції, в незміненій після апеляційного перегляду частині, та апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Згідно із частиною першою статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.

Відповідно до частин першої та п`ятої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частин першої та другої статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Статтею126 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У пункті 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що суди повинні враховувати, що коли в законі встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду, їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за загальними нормами ЦПК України.

Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження.

Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 920/149/18 (провадження № 12-297гс18) зроблено висновок, зокрема, про те, що стаття 74 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» є загальною нормою по відношенню до статей 339-341 ГПК України, адже застосовується до більш широкого кола відносин: 1) відносин, які виникають при оскарженні дій щодо виконання будь-якого виконавчого документа, а не тільки рішення суду; 2) відносин, які виникають при оскарженні дій державного виконавця не тільки до суду, але й до органів ДВС.

Суд апеляційної інстанції правильно вказав, що стаття 74 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» є загальною нормою по відношенню до процесуального законодавства, яке встановлює строки звернення сторони виконавчого провадження до суду із скаргою на дії державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, яке є спеціальним у даних правовідносинах.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відмовляючи заявнику у поновленні строку для подання скарги про визнання протиправними і скасування розрахунків заборгованості зі сплати аліментів, складених державним виконавцем Островським Б. Л., суд першої інстанції, з висновками якого в цій частині погодився й апеляційний суд, повно та всебічно встановивши обставини справи, дослідивши та надавши належну правову оцінку наданим заявником доказам та заявленим ним доводам, правильно виходив із того, що вказана скарга подана з пропуском 10-денного строку на її подання та відсутні підстави для поновлення строку подачі скарги.

Суди правильно вказали, що заявник не довів, що державний виконавець Островський Б. Л. не повідомив його про розрахунки заборгованості зі сплати аліментів станом на 01 лютого 2019 року (у розмірі 20 124,07 грн) та на 01 квітня 2019 року (у розмірі 24 971,07 грн), в яких зазначена базова величина для розрахунку заборгованості - середня заробітна плата працівника цієї місцевості і не довів, що ознайомився з розрахунком заборгованості лише 03 лютого 2020 року, що було його процесуальним обов`язком відповідно до статей 12, 81 ЦПК України.

Судами було встановлено, що з першим розрахунком скаржник був ознайомлений під особистий підпис 15 лютого 2019 року, а з другим - шляхом направлення державним виконавцем 17 квітня 2019 року постанови про передачу виконавчого провадження № 58061026 до Олешківського районного відділу ДВС а скаргу подано 04 лютого 2020 року.

При цьому, суд апеляційної інстанції правильно вказав, що, залишаючи без задоволення скаргу в частині визнання протиправним та скасування розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного головним державним виконавцем Островським Б. Л., станом на 01 квітня 2019 року у сумі 24 971,07 грн, суд першої інстанції не врахував того, що ним було відмовлено у поновленні строку для подання скарги в цій частині. Тобто, обґрунтовано відмовляючи у поновленні строку на подання скарги в цій частині, що є підставою для залишення її без розгляду, суд одночасно висновку про залишення її без задоволення, що є неможливим. Тому правильно скасував ухвалу районного суду у цій частині.

Посилання заявника на те, що постанова державного виконавця про передачу виконавчого провадження до іншого відділу ДВС була направлена йому за старою адресою його проживання не спростовує правильності висновків суду, оскільки він був обізнаний про те, що виконавче провадження має бути передано до Олешківського районного відділу ДВС, та не проявив належної зацікавленості щодо ходу виконавчого провадження, не звертався до державного виконавця, не ознайомлювався з матеріалами виконавчого провадження.

Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень суду першої інстанції, в незміненій після апеляційного перегляду частині, та апеляційного суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі заявника доводи, які фактично є аналогічними із заявленими ним доводами в апеляційному суді, були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість їх судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції, в незміненій після апеляційного перегляду частині, та апеляційного суду без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Іванівського районного суду Херсонської області від 14 травня 2020 року, в незміненій після апеляційного перегляду частині, та постанову Херсонського апеляційного суду від 15 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк