Номер справи 623/1367/19
Номер провадження 2/623/52/2020
13 квітня 2020 року м. Ізюм
Ізюмський міськрайонний суд Харківської області
в складі: головуючого - судді: Бєссонової Т.Д.
за участю секретаря судового засідання: Ноль С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізюмі справу № 623/1367/19 за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), Приватного акціонерного товариства «Європейський Страховий Союз» (м. Київ, вул. Академіка Туполєва, 18В офіс 4),третя особа: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ) про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок вчинення адміністративного правопорушення, -
В квітні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд стягнути з ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Європейський Страховий Союз» на його користь 6200,00 грн - відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення адміністративного правопорушення та судові витрати у сумі 4968,00 грн, які складаються з: 768,40 грн. - судовий збір; 3200,00 грн. - витрати з надання правничої допомоги; 1000,00 грн. - витрати пов`язані з залученням спеціаліста. В обґрунтування позову посилається на те, що 18 травня 2018 року о 05-10 год. В м. Ізюм по пров. Червоношахтарському відповідач ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ВАЗ -2106, державний номер НОМЕР_1 під час руху заднім ходом, не впевнився в безпечності руху, здійснив зіткнення з його автомобілем Фольскваген Кадди , державний номер НОМЕР_2 , під керуванням з дозволу позивача його дружиною ОСОБА_3 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 02 липня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу у сумі 340 грн. Цивільно правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у страховій компанії ПрАТ «Європейський Страховий Союз», поліс № АМ/1089646 від 14 вересня 2017 року зі строком дії до 03 вересня 2018 року. Вартість матеріального збитку завдана автомобілю позивача складає 6200,00 грн.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, подала заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
Відповідач - ПАТ «Європейський Страховий Союз» будучи належним чином повідомленим про день та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився.
Справа призначалась до розгляду неодноразово, відповідач представник ПАТ «Європейський Страховий Союз» повідомлений про дату судового засідання, до суду не надходило заяв про відкладення розгляду справи, зазначене свідчить, що відповідач ПАТ «Європейський Страховий Союз» не бажає з`являтися в судові засідання та не цікавиться розглядом справи.
Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом з таких підстав неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Третя особа: ОСОБА_3 будучи належним чином повідомленою про день та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася про причину неявки не повідомила.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Матеріалами справи встановлено, що 18 травня 2018 року, о 15 годині 10 хвилин , в місті Ізюмі по провулку Червоношахтарському водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ВАЗ 2106, державний номерний знак НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом, не впевнився в безпечності руху, здійснив зіткнення з автомобілем Фольксваген Кадди, державний номерний знака НОМЕР_2 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив пункт 10.9 Правил дорожнього руху України.
Відповідно до постанови Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 02 липня 2018 року ОСОБА_2 було визнано винним у вищезазначеній ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 12-13). Постанова набрала чинності 12.07.2018 року.
Отже, вина ОСОБА_2 у скоєнні вказаного ДТП та обставини цього ДТП, не потребують доказування.
В результаті вказаної ДТП автомобілю марки Фольксваген Кадди, державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить позивачу на праві власності відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Серії НОМЕР_3 , (а.с. 11), були завдані механічні пошкодження.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).
Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Положеннями ч. 1 ст.1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортних засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
А тому, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок зі виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
З матеріалів справи вбачається, що на момент ДТП відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «Європейський Страховий Союз» на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/1089646.
В результаті ДТП автомобілю марки Фольксваген Кадди, державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить позивачу на праві власності відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Серії НОМЕР_3 (а.с. 11), були завдані механічні пошкодження.
При цьому, відповідно до Звіту про незалежну оцінку вартості матеріального збитку від 31 травня 2018 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Фольксваген Кадди, державний номерний знак НОМЕР_2 становить 6200,00 грн.( а.с.14-29).
Відповідач повідомляв ПрАТ «Європейський Страховий Союз» про дорожньо - транспортну пригоду ( а.с.71).
Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законом.
Як передбачено п.36.2 ст.36 Закону, страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.
У свою чергу, відповідно до положень ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, серед іншого, транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Крім того, як встановлено ч.1 ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Тобто, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.
Разом з тим, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоча цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.
Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди.
Отже, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
За вказаних обставин, враховуючи те, що вартість відновлювального ремонту досліджуваного суб`єктом оціночної діяльності ФОП - ОСОБА_5 та звіту про незалежну оцінку вартості - вартість матеріального збитку, завданого автомобілю Фольксваген Кадди д. н. НОМЕР_2 дорівнює 6200,00 гривень і те, і те що розмір матеріального збитку не перевищує страхової суми (ліміт відповідальності) страховика, що визначена за шкоду , заподіяну майну, на рівні сто тисяч гривень. Позивач при зверненні до суду скористався наданим йому чинними законодавством правом вимоги про відшкодування завданої його майну шкоди до особи, яка завдала цю шкоду, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПАТ «Європейський Страховий Союз» про стягнення 6200,00 гривень в рахунок відшкодування завданої внаслідок вчинення адміністративного правопорушення підлягає частковому задоволенню. Оскільки страховий ліміт не перевищено і відшкодування необхідно стягнути зі страхової компанії.
За правилами статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судових збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Судовий збір в сумі 63,60 грн. підлягає стягненню з відповідача згідно квитанції № МР_АВ180788ВМА_6715279 від 04 квітня 2019 року на користь позивача.
Оскільки судовий збір у розмірі 704,80 гривень відповідно до квитанції № МР_АВ180788ВМА_4194336 від 22.11.2018 року сплачений третьою особою: ОСОБА_3 то він не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Пунктами 47,48 зазначеної постанови передбачено, що право на правничу допомогу гарантовано статтями 8,59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).
Витрати, пов`язані з оплатою правничої допомоги адвоката несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналізуючи наведені норми права, слід зазначити, що витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги, відшкодовуються позивачу в разі надання професійної правничої допомоги. Професійна правнича допомога передбачає надання такої допомоги відповідно до статті 131 - 2 Конституції України та статті 60 ЦПК України виключно адвокатом.
Позивач просить стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу.
Як вбачається з матеріалів справи клієнт ( ОСОБА_1 ) сплатив адвокату Єнейчуку Ю. С. кошти у розмірі 3200,00 грн. за квитанцією № 08 від 04 квітня 2019 року (а.с.43).
Враховуючи складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт та обсяг наданих адвокатом послуг, ціну позову та значенням справи для сторони, суд, з урахуванням вимог розумності та справедливості, вважає необхідним задовольнити витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню - в розмірі 3200,00 гривень.
Питання щодо стягнення судового збору судом першої інстанції вирішено відповідно до статті 141ЦПК України та пункту 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами
Керуючись ст. 23, 1166, 1187, 1194 ЦК України, ст. ст. 12, 81, 137, 141, 258, 263-265, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Європейський Страховий Союз»,третя особа: ОСОБА_3 про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок вчинення адміністративного правопорушення - задовольнити частково.
В іншій частині позову - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Харківського апеляційного суду через Ізюмський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Вступна та резолютивна частини рішення суду проголошені 03 березня 2020 року. Повний текст рішення виготовлено згідно вимог ч.6 ст.259 ЦПК України 14 квітня 2020 року
Суддя Ізюмського міськрайонного суду
Харківської області Т.Д. Бєссонова