Справа № 953/205/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" жовтня 2020 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого-судді Якуші Н.В.,
при секретарі судових засідань Коваль А.О.,
за участі:
представника відповідача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в залі суду в м. Харкова клопотання представника відповідача про закриття провадження по справі за позовною заявою Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_2 , про стягнення матеріальної шкоди,-
В С Т А Н О В И В:
03.01.2020 року до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_2 , про стягнення матеріальної шкоди.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2020 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Сенаторова В.М. (а.с.21).

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 27.01.2020 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження з викликом сторін (а.с.22).

Рішенням Вищої Ради правосуддя №848/0/15-20 від 20.03.2020 року ОСОБА_3 звільнено з посади судді Київського районного суду м. Харкова у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Після проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями на підставі п.2.3.50 Положень про автоматизовану систему документообігу суду згідно протоколу від 08.04.2020 року справу №953/205/20 передано на розгляд судді Київського районного суду м. Харкова Якуші Н.В.
У судовому засіданні представник відповідача просив суд закрити провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки вважає що даний спір не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про місце і час розгляду справи.
Дослідивши клопотання, матеріали справи, суд приходить до наступного.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Згідно ч. 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, в якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України).
Суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України (ч. 4 ст. 5 КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Зазначеними нормами права прямо передбачено, що військова служба є публічною службою.
Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 734/3102/16-ц та постанові від 5 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16, в якій зазначено про відступ від раніше висловленої правової позиції у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 533/934/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 815/5027/15, від 03 жовтня 2018 року у справі № 755/2258/17 в аналогічних спорах, зробила наступні висновки.
У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.
Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів ст. 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.
З огляду на вищезазначені вимоги закону, указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, і питанням відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди, навіть якщо притягнення цієї особи до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди відбувається після її звільнення з військової служби.
Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 636/93/14-ц (провадження № 14-524цс18) зроблено висновок, що «у разі якщо до прийняття рішення про стягнення матеріальної шкоди винну в її заподіянні особу було звільнено в запас чи у відставку або така особа вибула з військової частини, командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди. У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом постає питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи. Водночас встановлення правомірності дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця передбачене в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення. Цей спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби. Аналогічні висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 грудня 2018 року у справі № 11-892апп18 та від 12 грудня 2018 року в справі № 14-481цс18 і підстав для відступу від вказаної правової позиції не вбачається».
У даній справі позов пред`явлено військовою частиною до фізичної особи колишнього військовослужбовця про відшкодування майнової шкоди, завданої ним під час проходження військової служби.
Звертаючись до суду з позовом, ВЧ НОМЕР_1 посилалась на те, що відповідач - ОСОБА_4 в період з 25.07.2014 по16.11.2018 року перебував на військовій службі (за контрактом осіб офіцерського складу) у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України. Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 25.07.2014 №4 відповідача було зараховано в списки особового складу частини та призначено на посаду командира вогневого взводу старшим офіцером 1 артилерійської батареї артилерійського дивізіону. Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 03.04.2015 №98 відповідача ОСОБА_4 було призначено на посаду командира 1 гаубичної артилерійської батареї гаубичного артилерійського дивізіону. Відповідно до наказу начальника Східного територіального управління НГУ від 25.11.2016 року №94 о/с відповідача було призначено на посаду командира батареї протитанкових керованих ракет, у зв`язку з чим комісією частини було проведено прийманняпередачу справ та посади командира 1 гаубичної артилерійської батареї гаубичного артилерійського дивізіону. Відповідно до акту від 20 грудня 2016 року №1/2/1-3815 про прийомпередачу справ та посади командира 1 гаубичної артилерійської батареї гаубичного артилерійського дивізіону в період з 08.12.2016 по 12.12.2016 року було здійснено прийманняпередачу справ та посади командира 1 гаубичної артилерійської батареї гаубичного артилерійського дивізіону. Згідно вказаного акту та додатків до нього, а саме інвентаризаційного опису від 14.12.2016 №690 та звіряльної відомості результатів інвентаризації запасів від 14.12.2016 року за результатами прийому передачі було виявлено нестачу матеріальних цінностей. У зв`язку з виявленою нестачею, наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 21.12.2016 року №1030 було призначено службове розслідування по факту нестачі майна при прийомі передачі справ та посади командира 1 гаубичної артилерійської батареї гаубичного артилерійського дивізіону. Згідно висновку службового розслідування по вказаному факту від 12.05.2017 року факт нестачі майна в розмірів 159 854,68 грн. було підтверджено та встановлено, що вказана матеріальна шкода була завдана державі в особі ВЧ НОМЕР_1 відповідачем, який в порушення вимог ст.11, 12, 111, 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, внаслідок неналежного виконання ним своїх службових обов`язків щодо збереження військового майна. Наказом командира частини від 15.05.2017 року №399 за підсумками проведення вказаного службового розслідування відповідача було притягнуто до дисциплінарної та повної матеріальної відповідальності за вказані порушення. Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 19.11.2018 року №238 відповідача було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення у зв`язку з його звільненням з військової служби у запас за станом здоров`я. Згідно довідки про відрахування від 23.10.2019 року №398 до моменту звільнення відповідача зі служби з його грошового забезпечення було утримано в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди 16065,84 грн. У позові наголошено, що після вибуття відповідача з ВЧ НОМЕР_1 відшкодування ним завданої матеріальної шкоди не здійснювалось, та залишок невідшкодованої матеріальної шкоди складає 143 788,84 грн.
Підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами визначено Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної ради України № 243/95-ВР від 23.06.1995 року. Відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати (пункти 1, 2 цього Положення).
Таким чином, спірні правовідносини виникли у зв`язку із завданням відповідачем шкоди державі під час проходження публічної служби.
З огляду на вищезазначені вимоги закону, вказані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, і питанням відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди, навіть якщо притягнення цієї особи до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди відбувається після її звільнення з військової служби.
Згідно з ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Враховуючи викладене, суд вважає, що цей спір не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства. При цьому, позивачу слід роз`яснити його право на судовий захист у порядку адміністративного судочинства.
Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 255, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання представника відповідача про закриття провадження по справі задовольнити.

Провадження у справі за позовною заявою Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_2 , про стягнення матеріальної шкоди закрити, роз`яснивши позивачу, що цей спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повний текст ухвали суду виготовлено та підписано 27.10.2020 року.

Суддя