Справа № 352/2271/18
Провадження № 2/352/76/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2020 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючого- судді Струтинського Р.Р.

з участю секретаря Бардюк-Кавецької Л.В.

представників сторін ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання права власності на 1/4 частку будинковолодіння, 1/2 частку земельних ділянок в порядку спадкування за заповітом та встановлення юридичного факту, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання права власності та скасування правовстановлюючих документів, -

в с т а н о в и в :

Позивач 08.11.2018 р. звернувся в суд з позовом до відповідачів, у якому просив, з урахуванням зміни предмету і підстав позову, визнати за ним право власності на ј частку будинковолодіння в АДРЕСА_1 , ј частину земельних ділянок площею 0,25 га та 0,4010 га, визнати нечинним та скасувати договір про розподіл спадкового майна від 17.06.2017р, свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,4010 га та встановити юридичний факт.

Заявлений позов обґрунтовував тим, що ОСОБА_8 була власником будинковолодіння в АДРЕСА_1 та проживала в ньому разом із позивачем, Право власності ОСОБА_8 на майно було за нею зареєстроване після її смерті, яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, спадкодавець була власником земельної ділянки площею 0,6771 га за цією ж адресою, право власності на яку посвідчено державним актом від 04.08.1998р. Після смерті ОСОБА_8 позивач успадкувала ј частку спірного будинковолодіння відповідно до посвідченого 18.07.2005р. Липівською сільською радою заповіту. У зв`язку з тим, що на земельну ділянку спадкодавець не склала заповіт, тому позивач, відповідно до належної її частки в спадковому будинковолодінні, набула право на спадкову земельну ділянку, відповідно до вимог ст.120 ЗК України та ст.ст.373, 1225 ЦК України. Оскільки державним нотаріусом, відповідно Договору про розподіл спадкового майна від 17.06.2016р. укладеного між відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , помилково видано свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки площею 0,25 га та 0,4010 га, які не було охоплено заповітом, просила визнати їх не чинним та скасувати, та визнати за нею право власності на відповідну частку земельних ділянок та встановити юридичний факт, її батько ОСОБА_9 є племінником померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 . З огляду на те, що на спадкове нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, а на спірні земельні ділянки видав свідоцтво про право на спадщину відповідачам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 тому позивач змушений звернутись до суду з даним позовом про визнання за собою права власності на майно. Понесені судові витрати просив стягнути з відповідачів.

Представник позивача- адвокат Марущак В.І. позов підтримав в повному обсязі та просив його задоволити.

Відповідач ОСОБА_4 подав до суду зустрічний позов в якому просив, визнати за ним право власності на ј частку будинковолодіння в АДРЕСА_1 , ј частину земельної ділянки площею 0,25 га та відповідну частину земельної ділянки площею 0,4010 га, визнати нечинним та скасувати договір про розподіл спадкового майна від 17.06.2016р, свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,4010 га..

Зустрічний позов обґрунтовував тим, що він є також спадкоємцем за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 , яка була власником будинковолодіння в АДРЕСА_1 та власником земельної ділянки площею 0,6771 га за цією ж адресою. Спадщину після смерті спадкодавця він прийняв у встановленому законом порядку, тому провив визнати за ним право власності на ј частку спірного будинковолодіння в порядку спадкування за заповітом та право власності; на ј частину спірних земельних ділянок площею 0,25 га та 0,4010 га відповідно до належної його частки в спадковому будинковолодінні, на підставі ст.120 ЗК України та ст.ст.373, 1225 ЦК України. Оскільки державним нотаріусом відповідно договору про розподіл спадкового майна від 17.06.2016р. укладеного між відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 помилково видано свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки площею 0,25 га та 0,4010 га, які не було охоплено заповітом, просив визнати не чинним та скасувати. Понесені судові витрати просив стягнути з відповідачів.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_10 заявлений зустрічний позов ОСОБА_4 підтримав, при вирішенні первісного позову ОСОБА_3 поклався на вирішення суду, просив справу розглядати без його участі та без участі ОСОБА_4 .

Відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та їх представник ОСОБА_2 первісний позов ОСОБА_3 та зустрічний позов ОСОБА_4 не визнали.

Представник відповідачів пояснив суду, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є спадкоємцями за заповітом відповідних часток будинковолодіння в АДРЕСА_1 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 . Належну їм спадщину вони можуть оформити в нотаріальному порядку за умови, що вони її прийняли у строк встановлений законом. Вказав, що ОСОБА_3 спірну земельну ділянку не може успадкувати за правилом представлення у зв`язку з тим, що її померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 батько ОСОБА_9 є племінником померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 , проте помер до часу відкриття спадщини, однак за ст.1266 ЦК України, за правилом представлення, спадкують тільки перелічені в цій статті особи, а не їхні представники, що підтверджується правовими висновками Верховного Суду України. Щодо позовних вимог ОСОБА_4 також просив застосувати строки позовної давності. Просив у задоволенні позовів відмовити.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідачів, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що первісний позов ОСОБА_11 та зустрічний позов ОСОБА_4 підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.12, ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.

Судом встановлено, що предметом спору є Ѕ частка будинковолодіння в АДРЕСА_1 , Ѕ частка земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер 1:02:003:1124, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 та Ѕ частка земельної ділянки площею 0,4010 га, кадастровий номер 1:02:003:1125, для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть від 14.04.2006 р. вбачається, що спадкодавець ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого ОСОБА_8 02.09.2008р., на підставі рішення виконавчого комітету Липівської сільської ради від 22.05.2002р. та реєстрації права власності на нерухоме майно від 02.09.2008р. вбачається, що остання була власником будинковолодіння в АДРЕСА_1 , та її право власності зареєстровано у встановленому законом порядку.

Згідно державного акту на право приватної власності на землею серії IV-ІФ №049501, виданого 04 серпня 1998 року вбачається, що ОСОБА_8 належала земельна ділянка площею 0,6771 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства в АДРЕСА_1 .

Як вбачається із витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 25.02.2016р., що міститься у матеріалах копії спадкової справи, проведено поділ земельних ділянок спадкодавця із присвоєнням кадастрових номерів на земельну ділянку площею 0,4010 га, кадастровий номер 1:02:003:1125, для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 1:02:003:1124, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 .

Відповідно до посвідченого 18 липня 2005 року секретарем Липівської сільської ради Лесів Г.І. заповіту від імені ОСОБА_8 вбачається, що остання одну другу житлового будинку та господарських будівель і споруд, належну їй земельну частку-пай, що знаходиться в оренді фермерського господарства «Карман» заповіла ОСОБА_12 , одну четверту частину цього ж будинку заповіла ОСОБА_4 , а одну четверту цього ж будинку ОСОБА_3 .

Відповідно до заяви про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, поданої до Тисменицької районної державної контори 06 жовтня 2006 року ОСОБА_13 вбачається, що останній подав заяву про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 на Ѕ житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд в АДРЕСА_2 та земельну частку пай. Спадкове майно ним прийнято, як зазначено в заяві, на підставі посвідченого Липівською сільською радою 18.07.2005р. заповіту по реєстру №73. Також в заяві вказано про інших спадкоємців ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

ОСОБА_13 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . Спадкоємцями останнього за законом першої черги є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Згідно довідки Липівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 26.09.2018р. №440 заповіт від 18.07.2005р. не змінювався та не відмінявся і на час смерті ОСОБА_8 з нею постійно проживала ОСОБА_3 ..

Відповідно до заяви ОСОБА_3 від 04.04.2019 р., посвідченої першим секретарем з консульських питань Посольства України в Італійській Республіці вбачається, що остання дала згоду на прийняття спадщини після померлої ОСОБА_8 - ОСОБА_4 .

13.04.2006 р. до Тисменицької районної державної нотаріальної контори поступила заява від ОСОБА_4 про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 .

Відповідно до договору про розподіл спадкового майна від 17.06.2016 р., укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , зареєстровано в реєстрі за №701, проведено розподіл між спадкоємцями спадкового майна після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_13 , який прийняв, але не оформив, спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 , що складається з Ѕ частини спірного будинковолодіння, спірних земельних ділянок, земельної частки (паю) та іншого належного особисто ОСОБА_13 майна.

У зв`язку з розподілом спадкового майна 17.06.2016 р. відповідачу ОСОБА_5 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частину будинку із відповідною частиною господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 , зареєстровано в реєстрі за №705, спадкова справа №88/2010р.; свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер 1:02:003:1124, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 , зареєстровано в реєстрі за №706, спадкова справа №88/2010р. та оскаржуване свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,4010 га, кадастровий номер 1:02:003:1125, для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 , зареєстровано в реєстрі за №707, спадкова справа №88/2010р.

Згідно постанови державного нотаріуса Тисменицької районної державної нотаріальної контори Колтун С.В. від 02.11.2018р. вбачається, що остання відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину.

При вирішенні спору в частині визнання за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 права власності кожного на ј частину будинковолодіння в АДРЕСА_1 суд виходить з того, що позивач і відповідач-позивач є спадкоємцями за заповітом посвідченого 18.07.2005р. Липівською сільською радою заповіту в їх користь. При цьому суд бере до уваги, що відповідно до вимог ст.1235, ч3 ст.1268 ЦК України, ОСОБА_3 спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 прийняла шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідками Липівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області. Відповідач-позивач ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.1235, 1270, 1272 ЦК України, також прийняв спадщину після померлого спадкодавця у зв`язку з тим, що спадкоємцем надана згода на прийняття спадщини ним і тому він до нотаріальної контори подав заяву про прийняття спадщини. Крім того, суд зазначає, що власником іншої половини спірного будинковолодіння є відповідач ОСОБА_5 , яку вона успадкувала після смерті свого батька ОСОБА_13 , який прийняв спадщину, але не оформив після померлої ОСОБА_8 .

Суд критично оцінює твердження представника відповідача про те, що спірна спадщина може бути оформлена в нотаріальному порядку, оскільки нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується постановою державного нотаріуса Тисменицької районної державної нотаріальної контори Колтун С.В. про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 02.11.2018р.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (пункт 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»).

Суд також відхиляє доводи представника відповідача про те, що ОСОБА_4 спадщину після померлої ОСОБА_8 не прийняв оскільки це спростовується матеріалами спадкової справи і при цьому зазначає, що спадщина може бути прийнята, як в порядку визначеному ст. 1268 ЦК України чи в порядку встановленому ст. 1269 ЦК України. У випадку, коли спадкоємцем пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини, встановлений ст.1270 ЦК України і за відсутності згоди спадкоємців, що спадщину прийняли, на її прийняття іншим спадкоємцем, пропущений строк може бути поновлений судом.

Саме такий висновок зроблено в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Однак, в матеріалах спадкової справи, відсутня вмотивована постанова нотаріуса про відмову ОСОБА_4 у прийнятті заяви про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_14 .

Також, суд відхиляє заяву представника відповідача про застосування до позовних вимог ОСОБА_4 строків позовної давності оскільки при спадкуванні присікальні строки встановлені виключно ст.1270 ЦК України, однак можуть бути продовжені судом. Як передбачено ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно вимог ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Що стосується інших позовних вимог суд виходить з того, правові норми, які визначали долю земельної ділянки, наданої у власність чи користування, в разі відчуження розташованих на ній будівель чи споруд неодноразово змінювалися.

Так, при відчуженні об`єктів нерухомого майна під час дії статті 30 ЗК України в редакції 1992 року закон передбачав автоматичний перехід права власності на земельну ділянку до набувача з необхідністю подальшого оформлення набувачем цього права. За приписами статті 120 ЗК України в редакції від 25 жовтня 2001 року (в період з 1 січня 2002 року до 20 червня 2007 року) при відчуженні об`єкта нерухомого майна, розташованого на відповідній ділянці, до набувача могло переходити право на цю земельну ділянку. Водночас автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди передбачала стаття 377 ЦК України.

Стаття 120 ЗК України (в редакції Закону України № 997-V від 27 квітня 2007 року) знову закріпила автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди. Поточна редакція статті 120 ЗК України (зі змінами, внесеними Законом України № 1702-VI від 05 листопада 2009 року) також передбачає автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі або споруди, і ці норми мають імперативний характер.

Статтею 125-126 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Право власності на земельну ділянку набувається і здійснюється відповідно до закону (ст. 373 ч.2 ЦК України).

Відповідно до частини другої та третьої статті 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства.

Цим зумовлюється право власника такого об`єкта нерухомості вимагати оформлення у встановленому порядку свого права користування відповідною земельною ділянкою.

За таких обставин, суд виходить з того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є спадкоємцями за заповітом по ј частці спірного будинковолодіння, спадщину прийняли у встановлений законом спосіб та порядку, тому мають право на відповідну частку земельної ділянки площею 0,6771 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства в АДРЕСА_1 , власником якої була, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ІФ №049501, виданого 04 серпня 1998 року, померла ІНФОРМАЦІЯ_4 спадкодавець.

При цьому суд враховує те, що спадкодавець ОСОБА_8 в посвідченому 18.07.2005р. Липівською сільською радою заповіті не встановила будь-який інший розподіл земельної ділянки, що їй належала і на якій розташоване спірне домоволодіння.

Суд також зазначає, що батько відповідачів ОСОБА_5 і ОСОБА_6 - ОСОБА_13 в поданій 06.10.2006р. до нотконори заяві вказав яке саме спадкове майно він приймає (1/2 частку житлового будинку та земельну частку(пай)) та на підставі чого (заповіту від 18.07.2005р.). Щодо наявності інших підстав спадкування та іншого спадкового майна ОСОБА_13 заяв до нотконори не подавав. Доказів протилежного сторони суду не надали.

Таким чином, посвідчений 17 червня 2016 року державним нотаріусом Тисменицької районної державної нотаріальної контори Колтун С.В. договір про розподіл спадкового майна укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , зареєстровано в реєстрі за №701 та свідоцтво про право на спадщину за законом видане 17 червня 2016 року ОСОБА_15 , державним нотаріусом Тисменицької районної державної нотаріальної контори, на ім`я ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,4010 га, кадастровий номер 1:02:003:1125 для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 , зареєстровано в реєстрі за №707, спадкова справа №88/2010р. слід визнати нечинним та скасувати.

При цьому суд також враховує правову позицію Пленум Верховного Суду України викладену у п.27 постанови від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування роз`яснив, що відповідно до ст.1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнане недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

За таких обставин суд приходить до переконання про підставність та законність позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання за ними права власності на спірні частини земельних ділянок, тому і в цій частині їх позов слід задоволити.

Що стосується вимоги позивача ОСОБА_3 про встановлення юридичного факту, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_6 її батько ОСОБА_9 , є племінником померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 , то дані вимоги слід також задоволити. При цьому, суд виходить із приписів встановлених ч.1 ст.81 ЦПК України згідно яких, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

У зв`язку з тим, що представник відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , в судовому засіданні 13.10.2020р. визнав факт того, що фактично ОСОБА_9 є племінником ОСОБА_8 , однак заперечив щодо задоволення даних вимог, тому суд за умови визнанням такого факту вважає, що він не потребує додаткового доказуванню.

На підставі наведеного, відповідно до ст.58 Конституції України, ст.5, 373, 1225, 1216, 1218, 1233-1235, 1268, 1272,1296, 1301 ЦК України, ст.120 ЗК України, керуючись ст. 263-265 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання права власності на 1/4 частку будинковолодіння, 1/2 частку земельних ділянок в порядку спадкування за заповітом та встановлення юридичного факту, та зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання права власності та скасування правовстановлюючих документів задоволити.

Встановити факт, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_9 , є племінником померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ј частку будинковолодіння в АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 .

Визнати нечинним та скасувати договір про розподіл спадкового майна від 17 червня 2016 року укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , посвідчений державним нотаріусом Тисменицької районної державної нотаріальної контори Колтун С.В., зареєстровано в реєстрі за №701.

Визнати нечинним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом видане 17 червня 2016 року на ім`я ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,4010 га, кадастровий номер 1:02:003:1125, для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 , зареєстровано в реєстрі за №707, спадкова справа №88/2010р.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ј частку земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер 1:02:003:1124, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ј частку земельної ділянки площею 0,4010 га, кадастровий номер 1:02:003:1125, для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_4 право власності на ј частку будинковолодіння в АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 .

Визнати за ОСОБА_4 право власності на ј частку земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер 1:02:003:1124, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_4 право власності на ј частку земельної ділянки площею 0,4010 га, кадастровий номер 1:02:003:1125, для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачі: ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідачі: ОСОБА_4 , АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

ОСОБА_5 , с. Братківці Тисменицького району Івано-Франківської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ;

ОСОБА_6 , с. Братківці Тисменицького району Івано-Франківської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ;

ОСОБА_7 , с. Братківці Тисменицького району Івано-Франківської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий.

Суддя Р.Р.Струтинський