Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/6226/19
Номер провадження2/711/318/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

Головуючого - судді: Казидуб О. Г.

за участю секретаря: Зайцевої О.І.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Желізняк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси порядку загального позовного провадження в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Черкаській області, Державної казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - слідчий, начальник слідчого відділу Катеринопільського відділення Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області Колос Олександр Миколайович, слідчий слідчого відділу Катеринопільського відділення Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області Огіренко Дмитро Ігорович, слідчий слідчого відділу Катеринопільського відділення Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області Чміт Яна Сергіївна, слідчий слідчого відділу Катеринопільського відділення Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області Савранська Марина Василівна про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органом, що здійснює досудове розслідування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у липні 2019 року звернулася до Придніпровського районного суду з позовом до ГУ НП в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органом, що здійснює досудове розслідування.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона понад 30 років працює вчителем в комунальному закладі «Катеринопільський НВК №1» ЗОШ 1-3 ступенів. Дана робота вимагає підтримання високого рівня довіри і поваги із сторони співпрацівників, адміністрації школи, учнів та їхніх батьків.?

03.01.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000005 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України внесено відомості про те, що 27.12.2018 року під час уроку історії, у присутності однокласників, вона начебто заподіяла побої учениці.

Органом досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000005 є Катеринопільське відділення поліції Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області (надалі- Відповідач), а уповноваженим слідчим у вказаному кримінальному провадженні визначено слідчих: Колос О.М. , Огіренко Д.І. , Чміт Я.С. та Савранська М.В. (надалі - треті особи).

Незважаючи на те, що встановлений КПК 2-х місячний строк досудового розслідування минув, досудове розслідування триває і далі.

Позивачка бажає захистити свої права у встановленому КПК порядку, оскільки вважає себе абсолютно невинуватою у інкримінованому їй злочині.

За час досудового розслідування, відносно неї неодноразово вчинялись дії по порушенню її прав, шляхом імітації процесуальної діяльності, а насправді вчинення перепон в забезпеченні її прав та грубе порушення Конституційних гарантій, що мало наслідком психологічний тиск. Крім того, слідчим відповідача Колос О.М. вчинялися дії по проникненню на територію її домоволодіння, без відповідної ухвали суду.

В порушення презумпції невинуватості визначеної ст. 62 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідач та треті особи ставляться до неї не як до підозрюваної у вчиненні злочину, а як до злочинця, начебто вже є відповідний вирок суду. Все це вона могла б зрозуміти і витримати, але останньої каплею для неї стало наступні дії відповідача.

Так в березні 2019 року Начальник СВ Катеринопільського відділення поліції Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області капітан поліції Колос О.М. (третя особа) звернувся до суду з клопотанням про проведення судово-психіатричної експертизи. В даному клопотання він розголосив інформацію про те, що згідно довідки № 3 від 09.01.2019 року виданої Катеринопільською центральною районною лікарнею вбачається, що вона «перебуває на диспансерному обліку в психіатричному кабінеті Катеринопільської ЦРЛ на «К» обліку».

Наслідком таких дій слідчого стало те, що зазначені вище відомості були поміщенні в текст ухвали Катеринопільського районного суду Черкаської області від 19.03.2019 року у справі № 698/220/19, яка була оприлюднена в доступному для усіх, в тому числі для її колег по роботі, роботодавця, учнів та їх батьків, джерелі - ЄДР судових рішень на офіційному сайті судової влади України.

Після публікування таких відомостей, про які стало відомо колегам по роботі, роботодавцю, учням та їх батькам, її репутація вчителя була заплямована, до неї почали гірше відноситися, ставитися з підозрою. Через це вона була змушена звільнитися з роботи, де пропрацювала понад 30 років, тобто більше половини свого життя.

Вважає, що дії відповідач по розголошенню відомостей про її здоров`я є незаконними.

Неправомірними діями Відповідача принижена її честь та гідність, ділова репутація, так як вона працювала на той час вчителем, а також заподіяно моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, оскільки відповідач принизив її перед іншими людьми та незаконно поширив конфіденційну інформацію.

Позивачка вказує, що через це сильно переживала, хвилювалася, що також вкрай негативно вплинуло на стан її здоров`я як особи, що є постраждалою від наслідків аварії на ЧАС 1 категорії.

Завдану моральну шкоду позивачка оцінює в 50000,00 грн., які і просила стягнути з відповідача.

16.10.2020 року позивачем було подано до суду заяву про зміну підстав позову, в якій вона вказувала наступне.

Незважаючи на положення законодавства України, які чітко встановлюють презумпцію невинуватості у вчиненні злочину, поки така винуватість не буде встановлена відповідним вироком суду, незважаючи на відсутність такого вироку, посадові особи Відповідача (слідчі) з самого початку досудового розслідування відносилися до неї не як до підозрюваної особи, а як до особи, вину якої вже встановлено, що виражалось у відповідних діях та рішеннях відповідача, зокрема наступних.

03.01.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000005 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України (умисне завдання удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, є злочином невеликої тяжкості, кримінальне провадження здійснюється у формі приватного обвинувачення) внесено відомості про те, що 27.12.2018 року під час уроку історії, у присутності однокласників, ОСОБА_1 начебто заподіяла побої учениці.

Органом досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000005 було Катеринопільське відділення поліції Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області, а уповноваженим слідчим у вказаному кримінальному провадженні визначено слідчих: Колос Олександр Миколайович , Огіренко Дмитро Ігорович , Чміт Яна Сергіївна та Савранська Марина Василівна .

У всіх процесуальних документах складених органом досудового розслідування, що знаходяться в матеріалах кримінального провадження, включно до постанови від 03.10.2019 р. про закриття кримінального провадження, зазначено наступне твердження: «Встановлено (без вироку суду- примітка позивача) що ОСОБА_1 на ґрунті виниклих неприязних стосунків з ученицею даного класу, малолітньою ОСОБА_3, підійшла до парти за якою та сиділа і почала вживати активних дій з метою відібрання у останньої блокноту з особистими записами, щоб у подальшому ознайомитися із його змістом»... Так, вона умисно бажаючи заподіяти ОСОБА_3 фізичного болю та тим самим спонукати її до передачі блокноту… Не досягнувши поставленої перед собою мети ОСОБА 2 схопила ОСОБА З обома руками за плечі та почала трясти її і викручувати руки, що також завдало ОСОБА 3 фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень…»

З даного чітко видно, що її вина «в очах» Відповідача була вже з самого початку встановлена Відповідачем без відповідного вироку суду, що в свою чергу безпосередньо вплинуло на дії і рішення прийняті по відношенню до неї.

По-друге, слідчими відповідача вчинялися незаконні дії по незаконному проникненню до її домоволодіння, без відповідної ухвали слідчого судді, чим чинився незаконний тиск на неї та були порушені її конституційні права на недоторканість житла.

Так, слідчим Колос О.М. вчинялися дії по проникненню на територію домоволодіння ОСОБА_1 , без відповідної ухвали суду. Причини даного невідомі. Отже навіть вдома вона не має спокою.

Даний факт підтверджується аудіо записом судового засідання в апеляційному суді Черкаської області, де слідчий Колос О.М. сам піддержує, що без ухвали суду самостійно проникав до її домоволодіння для здійснення якихось слідчих дій.

По-третє, слідчим відповідача незаконно отримано і розголошено відомості про її психічне здоров`я.

Так, в порушення положень законодавства України, в березні 2019 року Начальник СВ Катеринопільського відділення поліції Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області капітан поліції Колос О.М. (третя особа) звернувся до суду з клопотанням про проведення судово-психіатричної експертизи. В даному клопотанні, як вказує позивачка, він розголосив інформацію про те, що згідно довідки № З від 09.01.2019 року виданої Катеринопільською центральною районною лікарнею вбачається, що вона «перебуває на диспансерному обліку в психіатричному кабінеті Катеринопільської ЦРЛ на «К» обліку».

ОСОБА_1 посилається на те, що довідка Катеринопільської центральної лікарні отримана незаконно, оскільки слідчий Колос О.М. без згоди ОСОБА_1 , без відповідної ухвали суду, зібрав та зберігав, а також поширив інформацію про її приватне життя (медичні персональні дані).

Слідчий не звертався до суду з клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів, не погоджував його з прокурором, а незрозумілим для неї чином, самостійно та протиправно отримав в лікарні її персональні медичні дані, які вона тримала у таємниці (на що мала повне право).

Розголошення полягає в тому, що незаконно отриманий доказ (довідка № 3 від 09.01.2019 року, видана Катеринопільською центральною районною лікарнею) слідчий поклав в обґрунтування клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи, сповістивши про її персональні медичні дані слідчого суддю, його помічника, секретаря суду та працівників канцелярії суду, які реєстрували це клопотання.

Крім того, слідчий у клопотанні про призначення судово-психіатричної експертизи, навіть не поставив питання про його розгляд у закритому судовому засіданні. Будь-яка особа могла бути присутня на засіданні щодо розгляду клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи щодо неї.

Наслідком таких дій слідчого стало те, що відомості про те, що вона перебуває на диспансерному обліку в психіатричному кабінеті Катеринопільської ЦРЛ на «К» обліку були поміщенні в текст Ухвали Катеринопільського районного суду Черкаської області від 19.03.2019 року у справі № 698/220/19, яка була оприлюднена в доступному для усіх, в тому числі для колег по роботі, роботодавця, учнів та їх батьків, джерелі - ЄДР судових рішень на офіційному сайті судової влади України.

Незважаючи на те, що в ухвалі не зазначено її прізвище, така ухвала містить інші дані, які з легкістю вказують саме на ОСОБА_1 (наприклад зазначення місця її роботи - Комунальний заклад Катеринопільський навчально-виховний комплекс № 1 «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-дошкільний навчальний заклад», що розташований по вул. Соборна, 44 в смт. Катеринопіль Черкаської області).

Позивачка також посилається на те, що кримінальне провадження відносно неї набуло резонансного значення завдяки висвітленню в засобах масової інформації та інтернеті. Кожен мешканець смт. Катеринопіль так чи інакше обізнаний про кримінальне провадження відносно неї і намагається шукати дані про хід його розслідування, в тому числі через реєстр судових рішень.

Після публікування відомостей, про те, що вона перебуває на диспансерному обліку в психіатричному кабінеті Катеринопільської ЦРЛ на «К» обліку, вказане стало відомо її колегам по роботі, роботодавцю, учням та їх батькам. ЇЇ репутація як вчителя була заплямована, до неї почали гірше відноситися, ставляться з підозрою, начебто як до якоїсь злочинниці.

Зокрема з даної причини ОСОБА_1 була змушена звільнитися з роботи, де пропрацювала понад 30 років, тобто більше половини свого життя.

Позивачка вказує, що вона намагалася додатково захистити свої права шляхом скасування ухвали про призначення судово-психіатричної експертизи, про що було подано відповідну апеляційну скаргу, в якій вона доказувала протиправність дій слідчого при поданні клопотання, незаконність самої ухвали. Проте Черкаським апеляційним судом апеляційне провадження було закрито у зв`язку з тим, що ухвала слідчого судді першої інстанції не підлягає оскарженню в апеляційному.

Таким чином, незаконність дій слідчого відповідача може бути встановлена тільки у даному цивільному провадженні.

Також ОСОБА_1 вказує, що слідчому судді Баранову О.І. (який виносив вищенаведену ухвалу про призначення експертизи) був заявлений відвід і цей відвід задоволений судом. Підставою для відводу вона вказувала якраз безпідставне задоволення слідчим суддею клопотання слідчого про призначення судово-психіатричної експертизи.

По-четверте, незаконність дій і рішень відповідача додатково підтверджується закриттям кримінального провадження.

Справедливим підсумком кримінального провадження щодо Позивачки, стала постанова про його закриття, винесена прокурором. Іншого результату в цьому кримінальному провадженні не могло й бути через його безпідставність та відсутність будь-яких доказів.

Однак, незаконні дії органу досудового розслідування (Відповідача) під час розслідування кримінального провадження, спричинили їй нестерпного болю у вигляді спаплюження її бездоганної репутації як вчителя, і як особистості взагалі.

По-п`яте, вона вважає, що причиною таких «активних» і незаконних дій відповідача, є те, що батьком потерпілої є колишній начальник Катеринопільського відділу поліції.

Зокрема ОСОБА_1 вказує про те, що з самого початку слідство велося упереджено, оскільки батьком «потерпілої» є ОСОБА_6 , який з 2008 року по 2014 рік працював на різних посадах (в тому числі керівних) Катеринопільського РВ УМВС України в Черкаській області.

На її думку, даний факт має істотне значення, оскільки додатково свідчить про те чому Відповідач так упереджено ставиться до неї, оскільки рідко в нашій країні трапляються такі випадки, що такі «тяжкі злочини», як цей (якого насправді не було), розслідуються правоохоронними органами з таким «завзяттям».

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 вважає, що неправомірними діями Відповідача принижена її честь, гідність та ділова репутація, так як вона працювала на той час вчителем, а також заподіяно моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, оскільки відповідач її принизив перед іншими людьми та незаконно поширив про неї конфіденційні відомості про стан психічного здоров`я.

В наслідок таких протиправних дій вона сильно переживала, хвилювалася. Крім того, це вкрай негативно вплинуло на стан її здоров`я, як особи, що є постраждалою від наслідків аварії на ЧАС 1 категорії.

Завдану моральну шкоду вона оцінює в 50000,00 грн., яку і просила стягнути з Державного бюджету України.

05.08.2019 року ухвалою судді Придніпровського районного суду м. Черкаси відкрито провадження у справі та позов ОСОБА_1 прийнято до розгляду. Розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Сторонам надано час для подачі заяв по суті спору.

20.11.2019 року ухвалою суду залучено до участі в справі № 711/6226/19 в якості співвідповідача Головне управління державної казначейської служби у Черкаській області.

09.12.2019 року ухвалою суду замінено у цивільній справі №711/6226/19 первісного відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Черкаській області належним відповідачем - на Державну казначейську службу України.

16.01.2020 року ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, замінено найменування відповідача ГУНП в Черкаській області в особі Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області на Головне управління Національної поліції в Черкаській області.

26.02.2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті з повідомленням учасників справи.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала позов та просила його задоволити з підстав викладених в ньому. Додатково пояснила, що через неправомірні дії відповідача їй було завдано моральної шкоди, яка виразилась в душевних стражданнях та переживаннях, оскільки було заплямовано її репутацію та як наслідок вона була змушена звільнитись з роботи.

В судовому засіданні представник відповідача ГУНП в Черкаській області - за довіреністю - Желізняк Ю.В. заперечувала щодо доводів викладених в позові ОСОБА_1 та просила відмовити в задоволенні її позову повністю з підстав викладених у відзиві.

У відзиві на позов ОСОБА_1 від 29.08.2019 року ГУНП в Черкаській області вказувало на те, що даний позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Слідчим відділенням Катеринопільського відділенням поліції Звенигородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000005 від 03.01.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України.

11.03.2019 складено повідомлення про підозру вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 126 КК України ОСОБА_1

02.04.2019 по 05.07.2019 досудове розслідування у кримінальному провадженні зупинено на підставі п.1 ч.1 ст. 280 КПК України, у зв`язку з хворобою підозрюваного.

09.08.2019 досудове розслідування завершено та в порядку ст. 290 КПК України матеріали кримінального провадження відкрито сторонам кримінального провадження для ознайомлення.

Позивач вимагає відшкодувати шкоду, завдану діями органу досудового розслідування, що полягають у незабезпеченні ефективного розслідування злочину. Згідно ч.6 ст. 1176 ЦК в такому випадку шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується на загальних підставах. Натомість ч.1 ст.1176 ЦК передбачено, що порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу досудового розслідування встановлюється законом.

З положень Закону України від 01.12.1994р. №266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» вбачається, що право на відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями органів досудового розслідування з незабезпечення ефективного досудового розслідування виникає після прийняття відповідного процесуального рішення за наслідками розгляду кримінального провадження органом, уповноваженим на прийняття такого рішення. За таких обставин, вирішення питання про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі неправомірними діями органів досудового розслідування, до закінчення кримінального провадження та прийняття компетентним державним органом (суд або прокуратура) відповідного рішення за наслідками розслідування кримінального провадження, є передчасним, оскільки встановити факт неправомірності дій органів досудового розслідування може лише прокурор або суд, який уповноважений розглядати справи кримінального провадження.

Встановлення факту незаконності дій органів досудового розслідування є компетенцією органів кримінальної юстиції, а відтак в порядку цивільного судочинства питання про відшкодування шкоди може розглядатися тільки після встановлення такого факту.

Таким чином, підстав за яких у позивача виникає право вимоги на відшкодування шкоди (моральної), завданої незаконними діями органів досудового розслідування, відсутні, оскільки відсутнє процесуальне рішення за наслідками розгляду кримінального провадження органом, уповноваженим на прийняття такого рішення, а тому позов не підлягає задоволенню.

Щодо розміру моральної шкоди, то ГУНП зазначало те, що саме позивач має довести наявність моральної шкоди та її розмір. До даних правовідносин не застосовується презумпція моральної шкоди. Це право реалізується шляхом процесуального доведення наявності шкоди, її розміру.

Також ГУНП в Черкаській області посилалось на судову практику викладену зокрема в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та у постанові Верховного Суду України від 20.06.2011 у справі №2/121-30/118.

ГУНП в Черкаській області зауважувало, що позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Позивачем до позовної заяви не надано жодного належного доказу на підтвердження завданої йому моральної шкоди, протиправності поведінки заподіювача, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Також вказував, що моральна шкода в даному випадку відшкодовується з державного бюджету, а рішення у справі може вплинути на права, свободи, інтереси та обов`язки Державної казначейської служби України.

Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, хоч був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив.

У відзиві на позов Державна казначейська служба України (далі - ДКСУ) від 27.12.2019 року заперечувала проти доводів викладених в позові ОСОБА_1 виходячи з наступного.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, прийнявши до уваги твердження Позивача, що станом на сьогоднішній день кримінальне провадження не закрите, ознайомившись у Єдиному державному реєстрі судових рішень (далі-реєстр) з рішеннями судів по справі № 698/220/19 (за яким здійснюється судове провадження відносно Позивача) ДКСУ стверджує, що вирок по даному кримінальному провадженні відсутній, кримінальне провадження здійснюється у визначеному законом порядку, тривають активні слідчі дії. А тому згідно вимог ст. 2 Закону № 266/94-ВР у Позивача відсутні законні підстави для звернення до суду з вимогою відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування прокуратури і суду.

Дії працівників органів Національної поліції, за які Позивач вимагає відшкодування моральної шкоди не передбачені ч. 1 ст. 1175 Цивільного кодексу України, оскільки Позивача не було незаконно засуджено, незаконно притягнено до кримінальної відповідальності, незаконно застосовано запобіжний захід, незаконно затримано, незаконно накладено адміністративне стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Натомість, відповідно до ч. 6 ст. 1175 ЦКУ шкода, завдана, зокрема, фізичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Частиною 1 статті 1167 ЦКУ визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 1167 ЦКУ.

Натомість частина 2 статті 1167 ЦКУ визначає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала у випадках:

- якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

- якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

- в інших випадках, встановлених законом.

Згідно ст. 3 Закону № 266/94-ВР у наведених в ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Згідно ч. 5 ст. 4 Закону України № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Частиною 6 ст. 4 Закону України № 266/94-ВР встановлено, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

ДКСУ посилалось на те, що незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду не обов`язково мають завдати особі моральну шкоду. Згадана шкода не презюмується і має бути доведена відповідно до вимог чинного законодавства.

Таким чином, неможливо встановити дійсність моральних страждань позивача, причинний зв`язок між діями органів, що здійснюють досудове розслідування, прокуратури чи суду та моральними стражданнями на які вказує Позивач.

Позиція Казначейства, крім того, повністю відповідає висновкам Верховного суду України.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - ППВСУ №4) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушені права власності, в тому числі інтелектуальної, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних явищ.

Згідно п. 4 ППВСУ №4 у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно Позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

ДКСУ зауважувало, що окрім відсутності законних підстав у Позивача для відшкодування моральної шкоди у зв`язку з діяльністю органів досудового розслідування, прокуратури та суду, позивачем також не надано підтверджуючих документів, щодо «психологічного тиску, заплямування репутації», а також, що саме через це Позивач була змушена звільнитися з роботи.

Отже, сума моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн., належними чином не підтверджена і має характер удаваної. Зокрема відсутнє її підтвердження належними та допустимими доказами.

Не зважаючи на продовження слідчих дій, відсутність виправдувального вироку чи визнання факту незаконного повідомлення про підозру, що позбавляє Позивача права для звернення до суду на підставі положень Закону № 266/94-ВР, Казначейство також наголошувало, що окрім цього, позовні вимоги є непідтвердженими з огляду на наступне.

ДКСУ вважає, що моральна шкода позивача не підтверджена належними та допустимими доказами.

Однією з основних вимог для відшкодування моральної шкоди, на думку Позивача, є «факт розголошення інформації про її перебування на диспансерному обліку в психіатричному кабінету Катеринопільської ЦРЛ» в тексті ухвали Катеринопільського районного суду Черкаської області від 19.03.2019 у справі № 698/220/19, яка має № 80577410 у реєстрі.

Ознайомившись з вказаною публічно доступною ухвалою (копія надається суду для ознайомлення) можна стверджувати, що в ній дотримані всі вимоги Закону України «Про інформацію», зокрема не розголошено жодних особистих даних Позивача, її домашньої адреси, крім того прізвище ім`я та по-батькові Позивача жодного разу не було розголошено в тексті ухвали і було замінено на словосполучення «ОСОБА_2».

Таким чином, абсолютно не заслуговують на увагу доводи Позивача про «розголошення відомостей про стан здоров`я» в тексті ухвали, адже вона містить лише виклад фактичних обставин згідно вимог ч. 2 ст. 244 КПК з яких не можливо встановити особу з приводу якої має бути проведена судово-психіатрична експертиза.

ДКСУ наполягало на тому, що шкода зазначена позивачем носить уявний характер, а тому позовні вимоги є абсолютно не аргументованими та, без жодних сумнівів, не підлягають задоволенню.

З огляду на вищезазначене, ДКСУ вважає, що ними наведені беззаперечні докази необґрунтованості позовних вимог, підтверджено відсутність належних та допустимих доказів, які б у своїй сукупності були достатніми для підтвердження факту завдання моральної шкоди позивачу незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади.

А тому просили відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, судові витрати залишити за позивачем.

Треті особи - слідчі СВ Катеринопільського відділення Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області Колос О.М., Огіренко Д.І., Чміт Я.С., Савранська М.В. , в судове засідання не з`явились, були належно повідомлені про судове засідання шляхом направлення судової повістки, причини неявки суду невідомі.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника ГУНП в Черкаській області, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до положень ч.2 ст.16 ЦК одними зі способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування майнової та моральної шкоди.

Згідно ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Пунктом 3 ч. 2. ст. 11 ЦК України визначено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, зокрема, що полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Судом встановлено, що відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань Катеринопільським відділенням поліції Звенигородського відділу поліції Головного управління національної поліції в Черкаській області здійснювалось розслідування кримінального провадження № 0000005 від 03.01.2019 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України. Обставини події: 27.12.2018 року під час уроку історії, у приміщенні класу №13 Катеринопільської ЗОШ №1, у присутності однокласників, учитель ОСОБА_1 заподіяла побої (вирвала пучок волосся на голові та трясла її за плечі) учениці 8А класу ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На даний час у кримінальному провадженні № 0000005 від 03.01.2019 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України винесено постанову про закриття кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 4 ст. 26, п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення.

Суд вважає, що спір виник з правовідносин про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, який регулюється нормами Цивільного кодексу України та Закону України від 01.12.1994р. №266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Питання відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю органу, що здійснює досудове розслідування регулюється статтею 1176 ЦК.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 просить відшкодувати їй шкоду, завдану діями органів досудового розслідування, яка полягає в тому, що органи слідства до неї ставились не як до підозрюваної, а як до особи вже визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, а також розголошенням даних про стан її здоров`я.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України, - шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи

Згідно ч.6 ст.1176 ЦК в такому випадку шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до ч.7 ст.1176 ЦК передбачено, що порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу досудового розслідування встановлюється законом, спеціальним законом є Закон №266/94-ВР.

Право на відшкодування шкоди відповідно до ст.2 Закону №266/94-ВР в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:

1) постановлення виправдувального вироку суду;

11) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;

4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

З системного аналізу змісту зазначених положень Закону вбачається, що право на відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями органів досудового розслідування з незабезпечення ефективного досудового розслідування виникає після прийняття відповідного процесуального рішення за наслідками розгляду кримінального провадження органом, уповноваженим на прийняття такого рішення. За таких обставин, вирішення питання про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі неправомірними діями органів досудового розслідування, до закінчення кримінального провадження та прийняття компетентним державним органом (суд або прокуратура) відповідного рішення за наслідками розслідування кримінального провадження, є передчасним, оскільки встановити факт неправомірності дій органів досудового розслідування може лише прокурор або суд, який уповноважений розглядати справи кримінального провадження.

Встановлення факту незаконності дій органів досудового розслідування є компетенцією органів кримінальної юстиції, а відтак в порядку цивільного судочинства питання про відшкодування шкоди може розглядатися тільки після встановлення такого факту.

Таким чином, з обставин справи вбачається, що підстави за яких у позивача виникає право вимоги на відшкодування шкоди (моральної), завданої незаконними діями органів завданої незаконними діями органів досудового розслідування відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

А тому, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Тому, обов`язковими умовами відшкодування шкоди є неправомірність дій відповідного органу та наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями та завданою шкодою.

ОСОБА_1 стверджує, що слідчі, які розслідували дане кримінальне правопорушення ставились до неї, як до особи, яка вже засуджена за дане кримінальне правопорушення, однак жодного доказу на підтвердження цього суду надано не було.

Крім того головною підставою для відшкодування моральної шкоди, на думку ОСОБА_1 , є «факт розголошення інформації про її перебування на диспансерному обліку в психіатричному кабінету Катеринопільської ЦРЛ» в тексті ухвали Катеринопільського районного суду Черкаської області від 19.03.2019 у справі № 698/220/19, яка має № 80577410 у реєстрі.

Проте суд вважає, що ухвала слідчого судді від 19.03.2019 року у справі №698/220/19 винесена та оприлюднена в Єдиному реєстрі судових рішень з дотриманням всіх вимог Закону України «Про інформацію», зокрема не розголошено жодних особистих даних Позивача, її домашньої адреси, крім того прізвище ім`я та по-батькові Позивача жодного разу не було розголошено в тексті ухвали і було замінено на словосполучення «ОСОБА_2».

А тому доводи Позивача про «розголошення відомостей про стан її здоров`я» в тексті ухвали слідчого судді від 19.03.2019 у справі № 698/220/19 є безпідставними, адже вона містить лише виклад фактичних обставин згідно вимог ч. 2 ст. 244 КПК з яких не можливо встановити особу з приводу якої має бути проведена судово-психіатрична експертиза.

Безпідставним є твердження позивача про те, що факт незаконного розголошення слідством відомостей про стан її здоров`я є задоволення відводу слідчого судді Катеринопільського районного суду Черкаської області Баранова О.А. у кримінальному провадженні № 0000005, оскільки сам факт задоволення клопотання про відвід слідчого судді від розгляду скарг на рішення дії та бездіяльність слідчого і прокурора в даному кримінальному провадженні, не доводить факту розголошення конфіденційної інформації про ОСОБА_1 .

Крім того від органів досудового розслідування не залежить набуття даного кримінального правопорушення широкого розголосу та висвітлення в засобах масової інформації.

Позивачем не підтверджено також факту, що через розголошення саме органами досудового розслідування, як вважає ОСОБА_1 , інформації щодо її стану здоров`я, вона була змушена звільнитись з роботи.

Також ОСОБА_1 суду не було надано доказів щодо незаконного проникнення слідчим до її домоволодіння за місцем проживання.

Крім того, кримінальне провадження № 0000005 закрито в зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення, в судовому порядку розгляд даного кримінального провадження не здійснювався і рішення судом не приймалось.

Суд приходить до висновку про відсутність підстав для звернення ОСОБА_1 з позовом про відшкодування моральної шкоди відповідно до ст.ст. 1174, 1176 ЦК України, оскільки в кримінальному провадженні не було постановлено судом виправдувального вироку чи визнання факту незаконного повідомлення про підозру, або ж незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

А тому, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 не довела вину відповідачів у заподіянні їй моральної шкоди, не надала жодних належних та допустимих доказів на їх підтвердження.

За таких обставин позивачем не доведено наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування їй Державою Україна моральної шкоди, а тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити повністю, оскільки позов не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні.

На підставі ст. 56 Конституції України, ст.ст. 11, 23, ч.2 ст.16, ст. 1167, ст. 1174, ч.6,7 ст.1176 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 355 ЦПК України, Закону України від 01.12.1994р. №266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд, -

ВИРІШИВ:

В позовних вимогах ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Черкаській області, Державної казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - слідчий, начальник слідчого відділу Катеринопільського відділення Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області Колос Олександр Миколайович, слідчий слідчого відділу Катеринопільського відділення Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області Огіренко Дмитро Ігорович, слідчий слідчого відділу Катеринопільського відділення Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області Чміт Яна Сергіївна, слідчий слідчого відділу Катеринопільського відділення Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області Савранська Марина Василівна про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органом, що здійснює досудове розслідування -в і д м о в и т и.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду на протязі 30 днів. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст рішення складено 23.10.2020 року.

Головуючий: О. Г. Казидуб