РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Прохоренко В.В.,

секретар Кравченко А.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні,

встановив:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні

В обґрунтування позову зазначив, що він на підставі ухвали Дніпровського районного суду м.Херсона від 03.07.2009 року та договору купівлі-продажу від 29.10.2016 року є власником 2/6 частин домоволодіння АДРЕСА_1 .

Власником 1/3 частини цього домоволодіння на підставі ухвали Дніпровського районного суду м.Херсона від 03.07.2009 року є ОСОБА_4 .

Посилаючись на те, що частка відповідача у вказаному вище домоволодінні є незначною й виділу не підлягає, він за власний кошт зробив капітальний ремонт будинку, відповідач не бере участі в утриманні будинку та прилеглої до нього території, у зв`язку з тим, що між ними склалися неприязні відносини спільне їх проживання в будинку є неможливим, ОСОБА_4 отримано компенсацію вартості 1/3 частини спадкового майна з відрахуванням вартості будівель літ. «Д», літ. «Б», літ. «Е», літ. «И», які підлягають знесенню у розмірі 49 888,00 грн., та ним було виплачено відповідачу компенсацію, визначену рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 02.12.2010 року у розмірі 49 888,00 грн.

Враховуючи викладене, просив суд з урахуванням уточнень припинити право власності ОСОБА_4 на 1/3 частину домоволодіння в цілому АДРЕСА_1 , визнати за ним право власності на вказану частку, судові витрати покласти на відповідача.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав повноваження представнику.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з урахуванням уточнень, просив суд позов задовольнити з підстав, зазначених в ньому.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, надала повноваження представнику.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову за необґрунтованістю. Зазначила, що припинення права власності на 1/3 частину домоволодіння, що належить відповідачу, завдасть істотної шкоди її інтересам, оскільки іншого житлового приміщення на праві власності відповідач немає, та позивач відмовляється сплатити компенсацію вартості належної їй частки, яка згідно висновку експерта № 74 від 27.12.2017 року становить 379 057,00 грн. Що стосується тверджень ОСОБА_3 , проте що ОСОБА_4 було отримано компенсація за належну їй частку у розмірі 49 888,00 грн., то вказані кошти було отримано відповідачкою в якості компенсації за користування, належною їй частиною житлового будинку.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Аналогічна за змістом норма міститься в статті 321 ЦК України.

Згідно до статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до частини 1 ст.317, частини 1 ст319 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник, володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що чинною ухвалою Дніпровського районного суду м. Херсона від 03.07.2009 року, винесеною у справі №2-75/09 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності, судом затверджено мирову угоду між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , згідно якої:

1. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/3 частину в домоволодінні АДРЕСА_1 , яке розташоване на земельній ділянці площею 0,602 га.

2. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,602 га, що розташована в АДРЕСА_1 ,яка належала померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 739354, виданого 10.01.2008р. на підставі рішення Антонівської селищної ради № 310 від 14.12.2004р. та № 228 від 28.08.2007р., та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 1АА71300001.

3. Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/3 частину в домоволодінні АДРЕСА_1 , яке розташоване на земельній ділянці площею 0,602 га.

4. Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,602 га, що розташована в АДРЕСА_1 , яка належала померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 739354, виданого 10.01.2008р. на підставі рішення Антонівської селищної ради № 310 від 14.12.2004р. та № 228 від 28.08.2007р., та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності н землю та направо постійного користування землею, договорів оренди землі за № 1АА71300001.

5. Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину в домоволодінні АДРЕСА_1 , яке розташоване на земельній ділянці площею 0,602 га.

6. Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,602 га, що розташована в АДРЕСА_1 , яка належала померлої на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 739354, виданого 10.01.2008р. на підставі рішення Антонівської селищної ради № 310 від 14.12.2004р. та № 228 від 28.08.2007р., та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності н землю та направо постійного користування землею, договорів оренди землі за № 1АА71300001.Провадження по справі закрито (а.с.97-9).

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 02.12.2010 року та Додатковим рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 16.12.2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розподіл житлового будинку в натурі та визначення порядку користування домоволодінням та земельною ділянкою задоволено. Домоволодіння АДРЕСА_1 виділено у користування ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , розподілено приватизовану земельну ділянку, розташовану за адресшю: АДРЕСА_1 (кадастровий №0:04:096:0003) згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 16 серпня 2010 року. Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 49888 гривень компенсації. З метою розподілу земельної ділянки покладено на ОСОБА_4 обов`язок знести будівлі літера «Д», літера «Б», літера «Е», літера «И» за власний рахунок. (а.с.10-12).

Зазначені рішення суду виконано що підтверджується постановами державного виконавця від 30.01.2014 року та 21.10.2014 року (а.с.13,16) та заявою ОСОБА_4 з якої вбачається, що вона отримала від ОСОБА_3 компенсацію у розмірі 49 888,00 грн. (а.с.14)

29.10.2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки та договір купівлі-продажу, посвідчені приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводиною І.М. Згідно вказаних договорів ОСОБА_5 передав у власність ОСОБА_3 1/3 частку у праві спільної часткової власності на земельну ділянку (кадастровий №0:04:096:0003), площею 0,0602 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та 1/3 частку у праві спільної часткової власності на житловий будинок з відповідною часткою надвірних споруд та будівель АДРЕСА_2 .

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23.11.2016 року у справі №2-2378/10 відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 2-2378/10 за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_5 до ОСОБА_4 впро розподіл житлового будинку в натурі, про визначення порядку користування домоволодінням та земельною ділянкою, а саме в частині вимог про визнання за останніми права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 з відшкодуванням компенсації 1/3 частки спадкового майна відповідачу.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідач у спірному домоволодінні не проживає.

Статтею 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однією з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 750/11178/17 (провадження № 61-42000св18) зроблено висновок щодо застосування пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України та вказано, що «припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку».

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_3 в якості підстав для припинення права ОСОБА_4 на частку у праві спільної часткової власності на нерухоме майно домоволодіння АДРЕСА_1 , вказав, що частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування майном є неможливим та ним вже сплачено останній компенсацію.

Слід зазначити, що доводи ОСОБА_6 про неможливість виділу в натурі належної ОСОБА_4 1/3 частини спірного домоволодіння та неможливість спільного користування квартирою є обґрунтованими, однак відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, частини першої статті 81 ЦПК України, позивач не надав суду доказів того, що припинення права відповідача ОСОБА_4 на її частку не завдасть істотної шкоди її інтересам як співвласника.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи й не спростовано позивачем, відповідач ОСОБА_4 не має іншого житла, крім 1/3 частки в домоволодінні АДРЕСА_1 , тому припинення права власності останньої на 1/3 частку домоволодіння завдасть істотної шкоди її інтересам як співвласника.

Крім того, тлумачення частини другої статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що позивач повинен внести на депозитний рахунок суду суму, яка еквівалентна вартості частки спільного майна на час розгляду справи, і лише в такому випадку суд може позбавити відповідача його частки в майні. Тобто суд, втручаючись право власності особи, повинен переслідувати законну мету та, дотримуючись принципу пропорційності, визначити реальний (адекватний) розмір компенсації за позбавлення відповідача частки у праві спільної часткової власності на спірну квартиру.

Ухвалою суду від 21.02.2017 року у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 27.02.2017 року № 74 дійсна ринкова вартість домоволодіння АДРЕСА_1 становить 1 161 774,00 грн. (1/3 частка 387 258,00 грн.). У відповідності до рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 03.07.2009 року по справі №2-75/09, ОСОБА_4 належить право власності на 1/3 частку в домоволодінні АДРЕСА_1 .

На даний час розмір спадкової маси в домоволодінні АДРЕСА_1 складає 15,22 або 15/100.

Тобто, в сучасному домоволодінні АДРЕСА_1 частка ОСОБА_4 складає 5/100.

Згідно даних інвентраної справи, житловий будинок літ. "А" з стінами з саману, станом на 09.07.2007 року мав фізичний знос 49,09 %, в тому числі стіни мали фізичний знос 50%, тобто знаходились в незадовільному технічному стані.

Експлуатація елементів буднку була можлива лише при умові проведення їх ремонту.

У відповідності до додатку 5 до пункту 5.6.1 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного Комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, орієнтована тривалість ефективної експлуатації елементів житлових будинків, а саме: стін саманних складає 15 років.

Житловий будинок, що досліджується, побудований в 1962 році (арк.5а інв.с.), тобто знаходиться в експлуатації 55 років, що складає 3,67 експлуатаційних строків.

Наступне свідчить про те, що без виконання робіт з капітального ремонту та реконструкції житлового будинку, що досліджується, його конструктивні елементи були би зруйновані.

ОСОБА_3 вніс на депозитний рахунок суду грошові кошти у розмірі 8 201,00 грн. (а.с.154) для виплати компенсації за 1/3 частку зазначеного домоволодіння.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 14.06.2018 року зобов`язано ОСОБА_3 внести на депозитний рахунок Територіального управління державної судової адміністрації України в Херсонській області вартість 1/3 частки домоволодіння АДРЕСА_1 в сумі 379057,00 (триста сімдесят дев`ять тисяч п`ятдесят сім) грн. 00 коп.

На виконання ухвали суду від 14.06.2018 представник позивача пояснив, враховуючи, що частка ОСОБА_4 у спірному володінні складає 5/100 коштує 58 089 грн, (згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 27.02.2017 року № 74) та позивачем уже було виплачено останній 49 888,00 грн. на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 02.12.2010 року, тому недоплачена сума становить 8 021,00 грн. яка і внесене позивачем на депозитний рахунок суду.

Крім того, ринкова вартість 1/3 ідеальної частини домоволодіння становить 387 258,00 грн., а позивач вніс на депозитний рахунок лише 8 021,00 грн, що майже впятдесят разів менше необхідної суми компенсації за позбавлення частки відповідача у праві спільної часткової власності на спірну квартиру, враховуючи вище викладене суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на цю частку.

Доводи представника позивача проте, що виплачена ОСОБА_4 грошова компенсація у розмірі 49 888,00 грн. є компенсацією за її частку у спірному домоволодінні суд до уваги не приймає, оскільки зазначені кошти були виплачені відповідачу як компенсація вартості 1/3 частини спадкового майна з відрахуванням вартості будівель літ. «Д», літ. «Б», літ. «Е», літ. «И», які підлягають знесенню відповідно до рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 02.12.2010 року.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача, тому вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, витрат на проведення експертизи, а також витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову підлягають поверненню ОСОБА_3 8 021,00 грн., внесені ним на розрахунковий рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області, в якості компенсації ОСОБА_4 вартості її частки в домоволодінні АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, ст.316, 317, 319, 321, 328 ЦК України, керуючись ст.ст. 6-13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

вирішив:

В задоволенні позову - відмовити.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області виплатити або перерахувати ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ), з депозитного рахунку суду кошти у розмірі 8 021,00, які знаходяться на депозитному рахунку ТУ Державної судової адміністрації України в Херсонській області згідно квитанції № 12_32 від 26 березня 2018 року.

Рішення може бути оскарження апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду області протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Суддя В.В.Прохоренко