Справа № 633/551/19
провадження № 2/633/43/2020
07 квітня 2020 р. смт. Печеніги
Печенізький районний суд Харківської області
у складі: головуючого судді Смирнова В.А.
за участю секретаря судових засідань - Меденець Т.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Печеніги цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Позивач вказує, що він є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Цей будинок належить йому відповідно до договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Печенізького районного нотаріального округу Харківської області Кормільцем М.П., зареєстрованого у реєстрі за номером 834.
Позивач вказує, що з 18.07. 2018 р. у вищевказаному житловому будинку зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач ніколи у зазначеному будинку не проживав, з дня отримання позивачем зазначеного будинку у власність, відповідач жодного разу у ньому не з`являвся, будь які речі відповідача у будинку відсутні.
Позивач, чи будь-які інші особи, проживанню відповідача у зазначеному будинку жодним чином не перешкоджали, про що може свідчити повідомлення начальника Чугуївського відділу поліції Головного управління національної поліції у Харківській області від 30.10.2019 р. на запит адвоката про відсутність звернень відповідача щодо порушення права користування житлом.
Позивач просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Позивач в судове засідання не прибув, але надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, та просив їх задовольнити.
Відповідач в неодноразово призначені судові засідання не прибував, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином згідно ст.128 ЦПК України, причину неявки суду не повідомив, але на адресу суду повернулись конверти з повістками про виклик відповідача в судові засідання, відправлені на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача (згідно відповіді Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно зареєстрований проживаючим в АДРЕСА_1 ) з поміткою пошти « адресат відсутній».
Суд вважає, що відповідач належним чином повідомлявся про розгляд справи відповідно до вимог ст.128 ЦПК України та розглядає дану цивільну справу за його відсутності.
Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності відповідача, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши надані позивачем письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд вважає, що позовні вимоги обгрунтовані, не протиречать закону та підлягають задоволенню.
До такого висновку суд прийшов виходячи з наступного.
Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.
Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші.
Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно нотаріально посвідченого договору дарування від 02.12.2016 року ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .( аркуші 7-9). Право власності позивача також підтверджується копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень.( аркуш 10).
Згідно будинкової книги на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 відповідач зареєстрований у цьому домоволодінні. ( аркуші 11-12).
Цей факт також підтверджується актом депутата Печенізької селищної ради Харківської області від 17.01.2020 р. складеним ОСОБА_3 в присутності сусідів, з якого вбачається , що при обстеженні житлового будинку за адресою : АДРЕСА_1 було встановлено наступне. В вищевказаному житловому будинку ОСОБА_2 зареєстрований, але за даною адресою не проживав жодного дня.( аркуш 31).
Згідно паспорта громадянина України серія НОМЕР_1 , виданого Печенізьким РВ ГУМВС України в Харківській області 07.12.2007 р. ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 і зареєстрований проживаючим в АДРЕСА_2 . ( аркуші 15-16).
Порядок користування жилими приміщеннями в будинках приватного житлового фонду регулюється главою 6 ЖК України.
Згідно ч.1 ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою ст.71 ЖК України.
Відповідно до глави 6 ЖК України «Користування житловими приміщеннями у будинках (квартирах) приватного житлового фонду» (ст.ст. 150, 156, 158) та ст.ст.11, 319, 405 ЦК України підставами для виникнення права користування житловими приміщеннями , які належать громадянам на праві приватної власності, можуть бути: або- існування права власності на це приміщення; або наявність факту проживання члена сім`ї власника житла разом із самим власником у цьому житловому приміщенні та спільного користування ними цим житлом, або укладення цивільно-правових угод, відповідно до яких до особи переходить право користування таким приміщенням.
Як вбачається з матеріалів справи власником житлового будинку на цей час є ОСОБА_1 . Правовстановлюючих документів, які вказують на наявність у ОСОБА_2 права власності на вищевказаний житловий будинок або права користування не має.
Відповідно ч.2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Той факт, що за адресою позивача зареєстрована особа, яка фактично за цією адресою не проживає, а саме ОСОБА_2 створює перешкоди для реалізації ОСОБА_1 свого гарантованого законом права на власний розсуд розпоряджатися майном, що належить йому на праві приватної власності.
Відповідно до ч. 1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.
Водночас, частиною 1 ст. 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Враховуючи те, що ОСОБА_2 не проживає за адресою, вказаною у позові і дані про реєстрацію, не відповідають дійсному місцю його проживання, суд вважає, що необхідно визнати його таким, що втратив право користування вищевказаним житловим приміщенням.
Суд не стягує судові витрати з відповідача в зв`язку з заявою позивача про покладення даних витрат на нього.
Керуючись ст.ст. 5-10, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, ст.ст. 11,15, ч.1 ст. 316, ч.1 ст. 317, ч.1 ст. 317, ч.1 ст. 319, ч. 1 ст. 321, 391 ЦК України, ст. ст. 71,150, 156, 158, ч.1 ст. 163 ЖК України, ч.2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд-
Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржено безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення.
Головуючий: В.А.Смирнов