Справа № 755/5374/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Гаврилової О.В.,

за участю секретаря Передрій І.В.

учасники справи:

представник заявника - адвокат Панченко О.В.;

представник позивача - Олексієнко М.М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката

Панченка О.В. про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню та про розстрочення виконання судового рішення, яка подана в межах розгляду цивільної справи 755/5374/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и в :

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Панченка О.В. звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню та про розстрочення виконання судового рішення, яка подана в межах розгляду цивільної справи 755/5374/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Заява обґрунтована тим, що рішенням Дніпровського районного суду м.Києва

від 20 листопада 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість відновлювального ремонту у розмірі 18 018,73 грн, витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 3 500,00 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 3 000,00 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 704,80 грн. Постановами Київського апеляційного суду від 13 червня 2019 року та Верховного Суду від 21 лютого 2020 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Заявник зазначає, що на виконання судового рішення відповідач

06 березня 2019 року сплатила позивачу 1000,00 грн, одночасно Дніпровським районним судом м.Києва були видані виконавчі листи. Вважає, що виконавчий документ не підлягає виконанню в частині стягнення з боржника 1000,00 грн, оскільки обов`язок боржника в цій частині відсутній у зв`язку з його припиненням шляхом добровільного виконання 06 березня 2019 року. Крім того, зазначає, що боржник ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дитину, у зв`язку з чим їй була призначена державна допомога при народженні дитини. За 2019 рік боржник отримала заробітну плату розмірі 50 076,00 грн, за 2020 рік таких виплат не має. За наведених обставин майновий стан боржник є незадовільним, що перешкоджає їй виконати рішення суду. Крім того, на всій території України запроваджено карантин, що також негативно впливає на можливість виконання судового рішення боржником. Також зазначає, що виконання рішення суду шляхом здійснення переказу грошових коштів неможливий, оскільки не відображає призначення платежу. Крім того, за переказ грошових коштів стягується комісія.

Представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Панченка О.В. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у заяві про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню та про розстрочення виконання судового рішення. Додатково представник пояснив, що заявник не працевлаштована.

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в судовому засіданні в задоволенні заяви просив відмовити, подав письмові пояснення, долучені до матеріалів справи, та надав усні пояснення аналогічні викладеним у письмових поясненнях, в яких серед іншого зазначено, що загальна сума боргу складає 25 223,73 грн та є невеликою а тому боржник могла сплатити її частинами, оскільки мала заробіток та доходи. Додатково представник пояснив, що 22 липня 2019 року була подана заява про відкриття виконавчого провадження, проте виконавчий лист було повернуто з виконавчої служби постановою від 26 червня 2020 року через неможливість виконання. На теперішній час відкритого виконавчого провадження немає. Зазначив, що народження дитини не є непереборною обставиною, отже не може бути підставою для розстрочення виконання рішення. Щодо переказу в сумі 1000,00 грн представник пояснив, що кошти в сумі 1000,00 грн, надіслані поштовим переказом були отримані бабусею стягувача разом з пенсією, проте представнику не відомо, чи були ці кошти в подальшому передані стягувачу. Крім того, докази на підтвердження здійснення переказу можуть бути надані виконавцю для зарахування, як часткове погашення суми стягнення.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши подану заяву, дослідивши матеріали цивільної справи №755/5374/18, приходить до наступного висновку.

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім», про відшкодування шкоди.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 20 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість відновлювального ремонту у розмірі 18 018,73 грн, витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 3 500,00 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 3 000,00 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 704,80 грн (т.1 а.с.179-184).

Постановою Київського апеляційного суду від 13 червня 2019 року рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 20 листопада 2018 року залишено без змін (т.1, а.с.230-234).

17 липня 2019 року представником позивача отримано три виконавчих листи, що підтверджується розпискою в довідковому листі до справи.

Постановою Верховного Суду від 21 лютого 2020 року рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 20 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 червня 2019 року залишено без змін (т.2, а.с.43-47).

Згідно положень ч. ч. 1, 3 ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. (ч.4 ст. 435 ЦПК України)

Положенням ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням. За заявою стягувача виконавець може відстрочити або розстрочити виконання рішення (крім судового рішення), за наявності обставин, передбачених частиною першою цієї статті, про що виносить відповідну постанову. За наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення. Законом можуть встановлюватися особливості щодо надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Відповідно до вимог статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно положень частин 1, 2 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

При цьому виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Іванов проти України» (остаточне від 15.01.2010) визнав порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та статті 1 Першого протоколу, внаслідок тривалого невиконання рішення суду. При цьому в рішенні Суду зазначено: «…51. право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін… Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок …».

В пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» № 14 від 26 грудня 2003 року роз`яснено, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, суду потрібно мати на увазі, що, їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є матір`ю малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.2 а.с.60).

Відповідно до довідки ОК-7, дохід ОСОБА_1 за 2018 рік склав 48399,00 грн, за 2019 рік - 100 152,00 грн та за 2020 рік - 18892,00 грн (т.2 а.с.61).

Відомостей щодо наявності або відсутності у ОСОБА_1 рухомого та/або нерухомого майна матеріали заяви не містять.

Виконання судових рішень це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період із надходження до суду позовної заяви, який закінчується виконанням рішення суду.

Метою цивільного судочинства є виконання законного і обґрунтованого рішення суду.

Надавши оцінку наведеним заявником обставинам для відстрочки виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 листопада 2018 року, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Панченка О.В. в частині вимог про розстрочення виконання судового рішення, яка подана в межах розгляду цивільної справи ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки обставини, на які посилається заявник (скрутне матеріальне становище, народження дитини в 2018 році) не може бути розцінено як виняткові обставині, які дають підстави для розстрочення виконання рішення суду.

При цьому, не виконання рішення суду у визначені законом строки без відповідних правових підстав, передбачених законом (зокрема, статтею 435 ЦПК України) призведе до порушення охоронюваних законом прав та інтересів стягувача.

Більше того, положення частини 5 ст. 435 ЦПК України містять імперативну норму про те, що розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

При цьому рішення, про розстрочення виконання якого просить заявник, ухвалено 20 листопада 2018 року, отже відсутні визначені законом підстави для розстрочення вказаного рішення суду на 12 місяців, як про це зазначено в заяві, оскільки на час звернення з даною заявою до суду - 13 серпня 2020 року сплив визначений ч.5 ст.435 ЦПК України річний строк.

Виходячи з наведеного вище, зважаючи на те, що розстрочка виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення та заявником не наведено обставин, що мають особливий характер (у розумінні 435 ЦПК України), які ускладнюють або виключають виконання рішення суду, суд приходить до висновку, що вимоги відповідача ОСОБА_1 в частині розстрочення виконання судового рішення задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню в частині 1000,00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

На виконання рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 20 листопада

2018 року, 17 липня 2019 року представником позивача отримано три виконавчих листи, які

23 липня 2019 року пред`являно до виконання та державним виконавцем відкрито три виконавчих провадження, проте на даний час виконавчі провадження завершені, що підтверджується відомостями в АСВП.

З листа АТ «Укрпошта» від 01 квітня 2019 року №1853-Ц-6743 вбачається, що у відділені поштового зв`язку №02154 м.Києва 06 березня 2019 року був прийнятий грошовий переказ №0050 на суму 1000,00 грн на ім`я ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) від відправника ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) (т.2 а.с.62). Здійснення переказу 1000,00 грн на прізвище ОСОБА_2 підтверджуються фіскальним чеком від 06 березня 2019 року (т.2 а.с.63).

Разом з тим, з наданих заявником документів не вбачається, що зазначені кошти були перераховані саме на виконання рішення Дніпровського районного суду м.Києва

від 20 листопада 2018 року та були отримані ОСОБА_2 .

Крім того, суд критично оцінює посилання заявника на те, що кошти розмірі 1000,00 грн сплачені в добровільному прядку 06 березня 2019 року на виконання рішення суду

від 20 листопада 2018 року, оскільки непогоджуючись із даним судовим рішенням, 30 січня 2019 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, розгляд якої закінчився лише 13 червня

2019 року.

З наведених підстав суд приходить до висновку, що вимога відповідача ОСОБА_1 в частині визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню задоволенню в частині стягнення 1000,00 грн. також не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 18, 258-261, 353, 354, 432, 435 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Панченка О.В. про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню та про розстрочення виконання судового рішення - відмовити.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Повний текст ухвали складено 27 жовтня 2020 року.

С у д д я