Справа № 183/4171/20
№ 2/183/3004/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2020 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря Устименко М.О.,

розглянувши, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Казенного підприємства «Південукргеологія» про стягнення заробітної плати та компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням термінів її виплати,-

в с т а н о в и в:

31 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Казенного підприємства «Південукргеологія», в якому просить стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 48141,42 грн., а також компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у сумі 3394,88 грн.

В обґрунтування свого позову позивач посилається на те, з 24 серпня 2000 року до 05 серпня 2019 року він знаходився у трудових відносинах з відповідачем. 05 серпня 2019 року його було звільнено з роботи за власним бажанням, проте, в порушення вимог ст.116 КЗпП України, при звільненні з ним не було проведено розрахунку. Відповідач надав довідку, згідно якої сума нарахованої, але не виплаченої заробітної плати становить 48141,42 грн., яку в добровільному порядку відповідач не сплачує. Крім того, ст.34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що компенсація втрати частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням строків її виплати, провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, передбаченому чинним законодавством. Так, у відповідності до ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», сума компенсації, яку має сплатити відповідач складає 3394,88 грн.

Ухвалою суду від 03 серпня 2020 року відкрите спрощене позовне провадження та призначено судове засідання з викликом сторін (а.с. 25).

В судове засідання позивач не з`явився, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підтримує та просить задовольнити. У вирішенні справи в частині позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, покладається на розсуд суду.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, вважається таким, що повідомлений належним чином. Відповідно до наданого відзиву позовні вимоги визнає частково, не заперечує проти стягнення заборгованості по заробітній платі, а в частині позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати просить відмовити. В обґрунтування своєї позиції представник відповідача зазначив, що дійсно підприємство має перед позивачем заборгованість по заробітній платі у сумі 48141,42 грн., у зв`язку з несвоєчасним та неповним фінансуванням з бюджету. Відповідач зазначає, що обсяг відповідальності не повинен бути несправедливим щодо роботодавця, майновий тягар може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, у тому числі з виплати заробітної плати іншим працівникам. На сьогоднішній день у підприємства наявна заборгованість у сумі більше 11 млн. грн. Тому просить відмовити в позові в частині стягнення 3394,88 грн.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 24 серпня 2000 року перебував у трудових відносинах з Казенним підприємством «Південукргеологія» та 05 серпня 2019 року звільнений з роботи за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці позивача (а.с.10-15).

Згідно довідки КП «Південукргеологія» №01/12-379 від 22 червня 2020 року, станом на 01 травня 2020 року заборгованість перед ОСОБА_1 по заробітній платі складає 48141,42 грн. (а.с.18).

Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону.

Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною 1 ст. 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

За приписами ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У відповідності до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Учасники справи визнали фактичні обставини, зокрема і розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

Таким чином в силу зазначених норм закону, в межах заявлених в цій частині позовних вимог, з урахуванням положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 48141,42 грн., розмір якої визначений позивачем у позові, з яких підлягають утриманню податки і обов`язкові платежі.

Позовні вимоги в частині стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Постановою державного виконавця від 15 серпня 2018 року на кошти відповідача було накладено арешт. Відповідач є казенним підприємством, яке фінансується з державного бюджету. Суд вважає, що відповідач, з огляду на арешт коштів та відсутність фінансування не мав об`єктивної можливості виконати свій обов`язок зі своєчасної виплати нарахованої заробітної плати.

В постанові Верховного Суду України від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15 викладена позиція, відповідно п.76 до якої, якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Враховуючи, що позивач звернувся з позовом після спливу одного року з моменту виникнення заборгованості, а відповідач був позбавлений можливості здійснити розрахунок з позивачем при звільненні, суд вважає що позовні вимоги в частині стягнення компенсації за порушення строків виплати заробітної плати не підлягають задоволенню.

Позивач при зверненні до суду із позовом був звільнений від сплати судового збору на підставі положення п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

За таких обставин з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за позовну вимогу про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати в розмірі 840,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43 Конституції України, ст.ст.116,117 КЗпП України, ст.ст. 7, 8, 10, 12, 13, 81, 83, 133, 141, 280-282 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Казенного підприємства «Південукргеологія» про стягнення заробітної плати та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати, - задовольнити частково.

Стягнути з Казенного підприємства «Південукргеологія» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 48414 гривень 42 копійок (сорок вісім тисяч чотириста чотирнадцять грн. 42 коп.), з яких підлягають утриманню податки і обов`язкові платежі.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення в частині виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з Казенного підприємства «Південукргеологія» () на користь держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сорока О.В.