Справа № 127/1541/14-ц
Провадження № 4-с/127/60/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2020 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Воробйова В.В.,

за участю секретаря Яковенко Д.Д.,

представника Староміського відділу державної виконавчої служби у місті Вінниця Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Заплетнюка Б.І.,

представника стягувача ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність Староміського відділу державної виконавчої служби у місті Вінниця Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький),

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність Староміського відділу державної виконавчої служби у місті Вінниця Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), мотивуючи її тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.05.2015 року було стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором. На підставі вказаного рішення видано виконавчі листи та пред`явлені до виконання до Староміського ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області. Після цього, між ОСОБА_2 та АТ «ОТП Банк» була досягнута домовленість про прощення банком боргу, яка закріплена 21.12.2019 року договором про внесення змін та доповнень №5 та Договором про внесення змін та доповнень №6 до кредитного договору №ML-В00/225/2006 від 08.08.2006 року. У зв`язку з цим, всі зобов`язання за кредитним договором та договором поруки вважаються припиненими, оскільки ОСОБА_2 виконала їх належним чином відповідно до змінених умов.

В травні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, яка 27.05.2020 року була задоволена судом.

З огляду на викладене, 23.06.2020 року заявник звернувся до Староміського відділу державної виконавчої служби у місті Вінниця Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) із заявою про закінчення виконавих проваджень, в яких просив також зняти всі арешти, накладені на все його майно та виключити відомості про нього з Єдиного реєстру боржників. Однак йому було відмовлено, так як виконавчі провадження були завершені згідно п.2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Оскільки заявник не погоджується із бездіяльністю Староміського відділу державної виконавчої служби у місті Вінниця Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) щодо не зняття арешту, а існування безпричинного обтяження порушує його конституційні права на вільне розпорядження власністю, тому вінзвернувся до суду з даною скаргою.

В судове засідання заявник не з`явився, проте подав до суду клопотання про розгляд скарги за його відсутності. Вимоги скарги повністю підтримує.

Представник Староміського відділу державної виконавчої служби у місті Вінниця Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) в судовому засіданні заперечив щодо задоволення скарги та пояснив, що для скасування арешту необхідне виконавче провадження, проте воно закрите виконавчий лист повернуто стягувачу. Законодавством України не врегульовано порядок зняття арешту з майна боржника в разі повернення виконавчого листа. В зв`язку з цим, бездіяльність органу державної виконавчої служби не вбачається. Виконання рішення суду відбулося поза межами виконавчого провадження. Просив відмовити ОСОБА_3 в задоволенні скарги.

В судовому засіданні представник стягувача ОСОБА_1 просив частково задовольнити скаргу та зняти арешт з майна боржника. Додатково зазначив, що позичальником ОСОБА_3 погашено заборгованість за кредитним договором, а виконавчі листи визнані судом такими. Що не підлягають виконанню, тому наразі відсутні підстави для існування арешту.

В судовому засіданні заінтересована особа ОСОБА_2 не заперечила щодо ззадоволення скарги ОСОБА_3 .

Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали скарги, суд дійшов висновку, що скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено, що заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.05.2015 року, у справі № 127/1541/14-ц, позов Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» задоволено частково та стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № ML-В00/225/2006від 08.08.2006 року в розмірі 35261,54 дол. США залишок заборгованості, що еквівалентний 729167,29 грн., 1933,52 дол. США сума несплачених відсотків, що еквівалентно 39982,93 грн. Також стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» по 1461,44 грн. судового збору та на користь держави по 365,56 грн. судового збору (Т.6 а.с. 106-108).

За вказаним вище судовим рішенням, Вінницьким міським судом Вінницької області 28.07.2015 року було видано стягувачу два виконавчі листи № 127/1541/14-ц (Т.6 а.с. 112), які в подальшому передані на примусове виконання до Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції, де було відкрито виконавчі провадження.

Так, під час вчинення виконавчих дій, 05.08.2015 року державним виконавцем Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції, під час примусового виконання виконавчого листа №127/1541/14-ц (виданого відносно боржника ОСОБА_3 ), було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №48326868. Зі змісту даної постанови вбачається, що було накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_3 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику, лише в межах суми боргу.

Судом встановлено, що у підпорядкованому відділі станом на 24.07.2020 року на примусовому виконанні перебувало два виконавчих провадження, а саме:

- АСВП №48326868 з примусового виконання виконавчого листа №127/1541/14-ц, виданий 28.07.2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області, яке завершено 26.08.2016 року, згідно п.2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»;

- АСВП №52520202 з примусового виконання виконавчого листа №127/1541/14-ц, виданий 28.07.2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області, яке завершено 27.06.2018 року згідно п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27.05.2020 року, яка набрала законної сили, заяву ОСОБА_3 було задоволено та визнано виконавчий лист, який виданий 28.07.2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області щодо боржника ОСОБА_3 по справі №127/1541/14-ц за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № ML-В00/225/2006від 08.08.2006 року таким, що не підлягає виконанню (Т. 8 а.с. 68-69). Зі змісту даного рішення суду вбачається, що борг за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_2 прощений (анульований), заборгованість за кредитним договором, в тому числі і та, яка стягнута за рішенням суду по справі №127/1541/14-ц, відсутня, основне зобов`язання за кредитним договором припинене внаслідок прощення боргу.

23.06.2020 року ОСОБА_3 звернувся до Староміського відділу державної виконавчої служби у місті Вінниця Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) із заявою про закінчення виконавчих проваджень, в якій зокрема просив зняти всі арешти, накладені на все його майно та виключити відомості про нього з Єдиного реєстру боржників (а.с. 4). В результаті розгляду вказаної заяви, 24.07.20220 року скаржнику було надіслано лист, в якому зазначено, що оскільки постанови про повернення виконавчого документа стягувану по АСВП №52520202 від 27.06.2018 та по АСВП № 48326868 від 26.08.2016 року в судовому порядку не оскаржувалися та не скасовувалась у Староміського відділу державної виконавчої служби у місті Вінниця Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) відсутні підстави для зняття арешту з всього рухомого і нерухомого майна ОСОБА_3 , на яке було накладено арешт під час виконання вище вказаних виконавчих проваджень. Також відсутні підстави для закінчення вказаних вище виконавчих проваджень (а.с. 5).

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюється Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і пв повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом п. 2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувану, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені протягом року виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно із ч.ч. 4, 5 ст. 59 вказаного вище Закону (в редакції чинній на час винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувану), підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1)отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2)надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3)отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4)наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5)відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6)отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7)погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8)отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову .

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Судом встановлено, що виконавче провадження №48326868 з примусового виконання виконавчого листа №127/1541/14-ц від 28.07.2015 року закінчене на підставі п. 2 ч.1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Всі матеріали виконавчого провадження №48326868 знищені та наразі органами державної виконавчої служби повторно не проводяться виконавчі дії з примусового виконання виконавчого листа №127/1541/14-ц. Крім того, зазначений виконавчий лист визнано таким, що не підлягає виконанню. Отже, ОСОБА_3 наразі не являється боржником.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на час постановлення ухвали суду від 27.05.2020 року) виконавче провадження підлягає закінченню у разі визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

У разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження (ч.1 ст. 40 вказаного вище Закону).

Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Пунктом 15 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 року за № 489/20802, визначено, що при скасуванні судом заходів забезпечення позову за завершеним виконавчим провадженням, надходженні на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника, необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника за завершеним виконавчим провадженням, виконавець не пізніше наступного робочого дня виносить постанову про зняття арешту з майна боржника без винесення постанови про відкриття чи відновлення виконавчого провадження. Копія постанови виконавця про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного робочого дня з дня винесення надсилається сторонам та до відповідного органу (установи) для зняття арешту. Постанова про зняття арешту з майна приєднується до матеріалів виконавчого провадження. У разі якщо завершене виконавче провадження знищено у зв`язку із закінченням строку його зберігання, виконавець вживає заходів щодо відновлення матеріалів виконавчого провадження за допомогою відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження та інших документів, інформації, одержаних ним, у тому числі від сторін виконавчого провадження.

Отже, відповідно до зазначеної Інструкції, Староміський відділ державної виконавчої служби у місті Вінниця Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), завершивши виконавче провадження №48326868 (в рамках якого було накладено арешт на все майно боржника) і згодом отримавши відомості про виконання рішення суду, зобов`язаний був винести постанову про зняття арешту, вживши заходи щодо відновлення матеріалів виконавчого провадження.

На підставі викладеного вище, суду вважає, що незняття відповідачем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачеві є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право боржника підлягає захисту.

Слід відзначити, що відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право користуватися, розпоряджатися та володіти своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження та прокурор, як учасник виконавчого провадження, мають право, зокрема, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, та користуватися іншими правами, наданими законом.

Отже, гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно із ч.1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За змістом ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Виходячи з наведеного вище, суд дійшов висновку, що Староміського відділу державної виконавчої служби у місті Вінниця Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) під час повернення виконавчого документа стягувачу, не скасував арешту накладеного на все майно ОСОБА_3 згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №48326868 від 05.08.2015 року, чим проявив бездіяльність та порушив вимоги Законом України «Про виконавче провадження». З огляду на це, оскаржувані дії є неправомірною бездіяльністю. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що права, свободи та інтереси ОСОБА_3 Староміським відділом державної виконавчої служби у місті Вінниця Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) при вчиненні виконавчих дій порушено, а тому скарга є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 5, 18, 37, 39, 40, 59, 74 Закону України «Про виконавче провадження», п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», ст.ст. 319, 321 ЦК України, ст.ст. 211, 447-451 ЦПК, суд, -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність Староміського відділу державної виконавчої служби у місті Вінниця Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) - задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність Староміського відділу державної виконавчої служби у місті Вінниця Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) з не зняття арешту накладеного на все майно ОСОБА_3 згідно постанови про арешт майна бржника та оголошення заборони на його відчуження №48326868 від 05.08.2015 року.

Зобов`язати Староміський відділ державної виконавчої служби у місті Вінниця Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) зняти арешт, накладений на все майно ОСОБА_3 згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №48326868 від 05.08.2015 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали суду складений 26.10.2020 року.

Суддя: