ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» квітня 2020 року

м. Харків

справа № 643/7943/19-ц

провадження № 22ц/818/1981/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 , представниця позивачки - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 , представник відповідача - ОСОБА_4

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2019 року в складі судді Логвінова А.О.

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що вони з ОСОБА_3 з 29 вересня 2006 року перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2015 року.

Вказала, що від шлюбу вони мають двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначила, що за виконавчим листом № 643/15206/17 від 03 вересня 2018 року, виданим Московським районним судом м. Харкова, стягнуто з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, з дня подачі заяви (24 листопада 2017 року), до досягнення повноліття ОСОБА_5 , а після цього у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до повноліття ОСОБА_6 .

Вказала, що діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні, відповідач участі у житті дітей не приймає, аліменти сплачує нерегулярно.

Зазначила, що відповідач є фізичною особою-підприємцем, має змогу повною мірою забезпечувати дітей.

Вказала, що діти потребують більшого матеріального забезпечення, оскільки хворіють та знаходяться на обліку у алерголога з діагнозом атопічний дерматит, а також у ОСОБА_6 функціональний розлад жовчного міхура.

Крім того, діти відвідують заняття танцями, язиковий центр «Speak», ОСОБА_5 відвідує заняття з карате. У період з 26 березня 2019 року по 09 квітня 2019 року ОСОБА_5 перебувала на лікуванні у санаторії «Алмаз».

Просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі, а саме на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 3000,00 грн щомісячно, та неповнолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у сумі 3000,00 грн щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дати подання цього позову до суду до повноліття дітей.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 через представника подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду - скасувати та задовольнити її позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Зокрема, зазначила, що суд не звернув увагу на те, що з моменту видачі виконавчого листа про стягнення з відповідача аліментів суттєво погіршилось здоров`я дітей, у зв`язку з чим вони потребують періодичних обстежень, вживання лікарських препаратів, санітарно-курортного лікування; що коштів, які сплачує відповідач як аліменти, на утримання дітей не вистачає; що відповідач за короткий строк погасив заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 33 103,07 грн, що свідчить про наявність у нього матеріальної можливості їх сплачувати.

23 березня 2020 року ОСОБА_3 через представника подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга - безпідставною. Вказав, що діти хворіють, але це не перешкоджає їм відвідувати заняття з танців та карате; що витрати на лікування дітей, їх перебування у мовному таборі не підтверджені належними доказами; що позивачка має матеріальну можливість забезпечити дітям відпочинок за кордоном; що він регулярно відвідує дітей, здійснює їх оздоровлення, заборгованості зі сплати аліментів не має. Зазначив, що він також має розлади здоров`я. Вказав, що наявність додаткових витрат на розвиток дітей, на які посилається позивачка, не є підставою для збільшення розміру аліментів.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в редакції, чинній на час перегляду справи в суді апеляційної інстанції, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що позивачка не довела обставин, передбачених статтею 192 СК України, а саме зміну майнового чи сімейного стану її та дітей, погіршення стану здоров`я дітей після ухвалення судового рішення, яким присуджено сплату аліментів, а наявність додаткових витрат на розвиток дітей не є підставою для збільшення розміру аліментів.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 29 вересня 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2015 року, у якому ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 31 березня 2016 року виправлено описку (а. с. 10-11, 12, том 1).

Від шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 мають двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які зареєстровані та мешкають разом з матір`ю, що підтверджується довідкою про склад сім`ї (а. с. 14, 15, 58, том 1).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17 травня 2018 року частково задоволено позов ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, з дня подачі заяви (24 листопада 2017 року) до досягнення повноліття ОСОБА_5 , а після цього у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до повноліття ОСОБА_6 (а. с. 23-24, том 1). Рішення є чинним та учасниками справи не оскаржувалось, хоча це не є судовим наказом.

Постановою головного державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Баранової В.В. від 28 вересня 2018 року відкрито виконавче провадження № 57293548 з виконання виконавчого листа № 643/15206/17, виданого 03 вересня 2018 року Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, з дня подачі заяви (24 листопада 2017 року) до досягнення повноліття ОСОБА_5 , а після цього у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до повноліття ОСОБА_6 (а. с. 13-13а, том 1).

Відповідно до перерахунку заборгованості по аліментам, складеного старшим державним виконавцем Московського відділу міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Машкіною І.О. від 29 липня 2019 року заборгованість ОСОБА_3 за виконавчим листом № 643/15206/17 станом на 01 серпня 2019 року складає 33 103,07 грн (а. с. 150-151, том 1). Згідно перерахунку заборгованості по аліментам від 12 серпня 2019 року заборгованість зі сплати аліментів станом на 01 серпня 2019 року у ОСОБА_3 відсутня, переплата становить 0,43 грн (а. с. 189, том 1).

В обґрунтування своїх вимог про збільшення розміру аліментів позивачка посилається на погіршення стану здоров`я дітей та збільшення розміру витрат на їх утримання, пов`язаних з розвитком здібностей дітей.

Так, 02 листопада 2017 року ОСОБА_5 перебувала на консультації у алерголога з діагнозом атопічний дерматит, що підтверджується висновком алерголога (а. с. 34, том 1). Ортопедом встановлено у неї кіфотичну поставу (а. с. 39, том 1).

Також, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 в період з 31 жовтня 2017 року по 08 листопада 2017 року, з 30 травня 2018 року по 07 червня 2018 року перебувала у стаціонарі Комунального закладу охорони здоров`я «Харківська міська дитяча клінічна лікарня № 19», зокрема, з розладами жовчного міхура та атопічним дерматитом (а. с. 35-37, том 1).

31 травня 2015 року та 02 листопада 2017 року ОСОБА_6 перебувала на консультації у алерголога з діагнозом атопічний дерматит, що підтверджується висновками алерголога (а. с. 43, 46, том 1).

З 28 вересня 2016 року по 12 жовтня 2016 року, з 31 жовтня 2017 року по 07 листопада 2017 року, з 30 травня 2018 року по 07 червня 2018 року ОСОБА_6 перебувала у стаціонарі Комунального закладу охорони здоров`я «Харківська міська дитяча клінічна лікарня № 19» з атопічним дерматитом та розладом жовчного міхура (а. с. 41-42, 44-45, 47-48, том 1).

Крім того, наявність у ОСОБА_5 та ОСОБА_6 діагнозу атопічний дерматит підтверджується висновками обласної комісії з вирішення питань щодо протипоказань до проведення вакцинації від 28 листопада 2017 року (а. с. 50-51, том 1).

З 26 березня 2019 року по 15 квітня 2019 року ОСОБА_6 проходила медичні процедури у лікаря ОСОБА_7 . На інгаляцію на парі витрачено 48,00 грн та на спелеокамеру 36,00 грн (а. с. 30-32).

З відповіді Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка №13» Харківської міської ради від 22 листопада 2019 року № 1002 вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 спостерігаються у диспансерній групі На прийомах, викликах до дому, періодичних медичних оглядах дітей супроводжує мати. Батько за останні роки дітей не супроводжував (а. с. 209, том 1).

Також, з матеріалів справи вбачається, що в період з 26 березня 2019 року по 09 квітня 2019 року ОСОБА_5 перебувала в санаторії «Кристал» (а. с. 25-29, том 1). З копій квитанцій від 26 березня 2019 року та 08 квітня 2019 року вбачається, що за перебування у санаторії сплачено у загальному розмірі 19 858,75 грн (а. с. 124, том 1).

В матеріалах справи містяться грошові розписки, згідно яких ОСОБА_8 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти на загальну суму 30 800,00 грн за путівки до мовного табору у період з 03 липня 2019 року по 17 липня 2019 року та за курси англійської мови за учениць ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а. с. 52-54, том 1).

Як вбачається з довідок Товариства з обмеженою відповідальністю «Оллстарс» від 16 липня 2019 року ОСОБА_5 навчалась у танцювальному центрі «All Stars Dance Centre» з 18 вересня 2018 року по 31 травня 2019 року, а ОСОБА_6 - з 18 вересня 2018 року по 03 червня 2019 року (а. с. 126-127).

З копій квитанцій від 29 квітня 2019 року вбачається, що на рахунок танцювального центру двічі сплачено по 756,00 грн, згідно квитанції від 11 травня 2019 року за карате сплачено 450,00 грн (а. с. 56, 57, том 1).

На підтвердження того, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 займаються танцями та карате та мають досягнення, ОСОБА_1 надано копії дипломів та грамот (а. с. 152-158, том 1).

ОСОБА_1 надано також копії товарних чеків на придбання одягу та ліків (а. с. 59-61, 125, 161-164, том 1), квитків до дельфінарію та зоопарку (а. с. 159-160, том 1) та копії списків учнів, з яких вбачається необхідність оплати коштів на потреби класу та школи (а. с. 20-22, том 1).

Також, позивачкою надані копії квитанцій на оплату комунальних послуг на суму 1700,00 грн від 11 квітня 2019 року та на суму 1700,00 грн від 07 травня 2019 року (а. с. 55, том 1).

З наданого позивачкою договору про надання туристичних послуг та проїзних документів вбачається, що з 04 червня 2019 року по 14 червня 2019 року вона разом з дітьми перебувала у Єгипті (а. с. 106-118, том 1).

З копії товарного чеку від 25 липня 2019 року та квитанції до прибуткового касового ордера № 0023 від 25 липня 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 оплачено 7700,00 грн за проживання у готелі з 18 липня 2019 року по 25 липня 2019 року (а. с. 165, том 1).

З відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 06 жовтня 2015 року, який займається виробництвом верхнього одягу (а. с. 62-67, том 1).

Дохід ОСОБА_3 за 2018 рік склав 44 676,00 грн, що підтверджується копією його податкової декларації (а. с. 90, том 1).

ОСОБА_1 також зареєстрована як фізична особа-підприємець з 07 червня 2018 року, яка займається дошкільною освітою, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а. с. 91, том 1). Доказів щодо розміру її доходів суду не надано.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі, рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У статті 192 СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.

Згідно вимог статті 192 СК України розмір аліментів може бути змінений за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Доведення саме вказаних обставин є підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів, у тому числі, і шляхом зміни способу їх стягнення.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 липня 2019 року, справа № 415/4386/16-ц, провадження № 61-21056св18.

Отже, розмір аліментів може бути збільшений за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених СК України.

Встановивши відсутність передбачених статтею 192 СК України підстав для збільшення розміру стягуваних з відповідача аліментів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Доказів того, що стан здоров`я позивачки або дітей погіршився настільки, що це позначилося на матеріальному становищі сім`ї, матеріали справи не містять, і до суду апеляційної інстанції їх не надано.

Медична документація, надана позивачкою, свідчить про те, що хвороби її дітей виявлено ще до ухвалення рішення суду про стягнення аліментів з ОСОБА_3 , що не дає підстав для висновку про зміну стану їх здоров`я за цей час.

Надані до апеляційної скарги копії виписок з амбулаторної карти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 судова колегія не приймає до уваги, оскільки у них встановлені ті ж самі діагнози дітей, та вони датовані вже після ухвалення оскаржуваного рішення суду, відповідно до суду першої інстанції їх надано не було (а. с. 240-243). Поважних причин щодо ненадання до суду першої інстанції цих доказів не зазначено.

Також ОСОБА_1 не надано й доказів того, що матеріальний стан відповідача з часу ухвалення рішення суду про стягнення з нього аліментів покращився. Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 06 жовтня 2015 року, тобто ще до ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів. Відомостей про значне збільшення його доходів з травня 2018 року, коли ухвалено рішення про стягнення аліментів, до теперішнього часу, суду не надано.

Доводи ОСОБА_1 щодо наявності у неї значних витрат на утримання дітей, пов`язаних з організацією їх дозвілля, оздоровлення, гуртками тощо, та недостатності коштів, які сплачує відповідач, судова колегія відхиляє, оскільки самі по собі ці обставини без доведення підстав, передбачених статтею 192 СК України, не є підставою для збільшення розміру аліментів.

Крім того, у разі наявності потреби та доказів позивачка не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом до відповідача про стягнення додаткових витрат на дітей, викликаних їх хворобами чи розвитком здібностей в порядку статті 185 СК України.

Посилання позивачки на те, що відповідач за короткий строк погасив заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 33 103,07 грн, що свідчить про наявність у нього матеріальної можливості їх сплачувати, при цьому, у річній декларації він вказав дохід за рік у розмірі 44 676,00 грн, також не є підставою для задоволення позову, оскільки погашення заборгованості зі сплати аліментів не свідчить про покращення матеріального стану відповідача.

Враховуючи недоведеність зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів, судова колегія вважає, що підстав для збільшення розміру аліментів не вбачається.

Таким чином, вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не свідчать про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» та її апеляційну скаргу залишено без задоволення, судовий збір відноситься за рахунок держави, та підстав для його розподілу за розгляд справи судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 14 квітня 2020 року.