Справа № 205/1916/17
(2/199/1807/20)
РІШЕННЯ

Іменем України

23.10.2020 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

за участю секретаря Ковтун К.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 01.08.2013 року був укладений кредитний договір №б/н про надання кредиту в розмірі 800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява з Умовами та правилами надання банківських послуг», Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним і банком кредитний договір, про що свідчить його підпис у заяві.

Позивач зазначає, що відповідач належним чином не виконав умови кредитного договору, порушивши графік погашення кредиту і сплати процентів, та своєчасно не повернув позивачу кредитні кошти та не сплатив відсотки. У зв`язку з чим, станом на 28.02.2017 року прострочена заборгованість по кредиту та відсоткам становить 13 928,38 грн., яка складається з: 673,45 грн.- заборгованість за кредитом; 9386,66 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2728,82 грн. заборгованість за пенею; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 639,45 грн. - штраф (процентна складова).

Оскільки до теперішнього часу на кількаразові вимоги позивача відповідач заборгованість не погасив, від виконання своїх зобов`язань ухиляється, тому позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» заборгованість в сумі 13 928,38 грн., а також понесені витрати по справі 1600,00 грн. по сплаті судового збору.

Заочним рішенням від 25.09.2017 року по даній справі Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська позов був задоволений частково.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 01.07.2020 року вказане рішення скасоване та призначено справу до розгляду.

Відповідачка ОСОБА_1 надала до суду заперечення на позовну заяву, у яких просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що кредитного договору з Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк» вона не підписувала та згоду на встановлення кредитного ліміту не надавала, нею була оформлена банківська платіжна картка, яка мала назву «Універсальна».

Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 01.08.2010 року взагалі не містить суми кредитного ліміту або інформації стосовно того, що кредитний ліміт взагалі був встановлений. Витяг до Умов та правил надання банківських послуг, затверджені наказом від 06.03.2010 року, відповідач не підписувала, а з наданого банком розрахунку заборгованості, складеного в довільній формі, взагалі не зрозуміло яким чином виникла вказана позивачем заборгованість.

Представник позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Меркулова В.А. надала до суду відповідь на заперечення, у якому виклала обставини, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.08.2013 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.7).

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями статті638 ЦК України закріплено, що договір є укладеним якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Однак, жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження того, що 01.08.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено саме договір №б/н про надання кредиту у розмірі 800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, стороною позивача до суду не надано. Крім того, в анкеті-заяві взагалі не зазначено кредитного ліміту.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У позовній заяві позивачем зазначено, між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк» та ОСОБА_1 01.08.2013 року був укладений кредитний договір №б/н про надання кредиту в розмірі 800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості, а також що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява з Умовами та правилами надання банківських послуг», Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним і банком кредитний договір, про що свідчить підпис у заяві.

У той же час, наданий позивачем «Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджені наказом від 06.03.2010 року» підпису відповідача не містять. Доказів того, що «Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджені наказом від 06.03.2010 року», які додані позивачем до позовної заяви, є складовою укладеного між сторонами договору, матеріали справи також не містять, як відсутні і докази, що саме такі умови та правила надання банківських послуг діяли на момент підписання відповідачем 01.08.2013 року в ПриватБанку, та в подальшому такі умови не змінювались.

Крім того, не надано доказів того, що позивач надав відповідачу кредит у розмірі та на умовах, зазначених позивачем у позовній заяві, а відповідач відповідно взяв на себе зобов`язання з повернення кредиту, сплати винагороди та неустойки у разі порушення зобов`язання з повернення кредиту, а також не доведено, що саме такі умови та правила надання банківських послуг і тарифи банку, як зазначені позивачем у позовній заяві, розумів відповідач підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Виходячи з позовних вимог, саме про такий договір зазначає позивач. Підписом у анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, що є договором приєднання, відповідач погодився з умовами та правилами, однак з цієї анкети-заяви не вбачається суми наданого кредитного ліміту, тому застосування умов та правил надання банківських послуг в будь-якій редакції не є можливим.

У постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі N 342/180/17 зазначено, що надані позивачем Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямоївказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Матеріали справи не містять також доказів на підтвердження видачі відповідачу саме кредитної карти, її виду та строку дії, а також розміру наданого кредиту, що позбавляє суд можливості перевірити розмір нарахованої суми боргу, процентів та пені.

Виписки з рахунку, у випадку, якщо він був відкритий на ім`я відповідача, до позовної заяви також не надано.

Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки позивачем не доведено факту укладення кредитного договору.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Подання позивачем доказів на підтвердження обставин справи є обов`язковим, оскільки в цій частині між сторонами виникає спір про право та такі докази мають значення для ухвалення рішення по справі.

Вищенаведене узгоджується також з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року по справі з N 700/3902/15-ц, від 07 червня 2018 року по справі N 755/17553/16, від 03 квітня 2019 року по справі N 221/5089/16-ц та від 27 березня 2020 року по справі N 703/3063/18.

За таких обставин, суд приходить до переконливого висновку, що заявлені банком позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у загальному розмірі 13928,38 грн. є недоведеними.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до переконливого висновку, що у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості слід відмовити у повному обсязі за недоведеністю.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, то судові витрати Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» по справі підлягають віднесенню на сторону позивача.

На підставі ст. ст. 526, 638, 1049, 1054 Цивільного кодексу України та керуючись 2, 4, 81, 82, 128, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-282 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» у позові до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 30.10.2020 року.

Суддя