ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

27 жовтня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/4902/20

Головуючий у першій інстанції Коверзнев В. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1078/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої-судді Шитченко Н.В.,

суддів Бобрової І.О., Мамонової О.Є.,

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Об`єднання сільськогосподарських обслуговуючих кооперативів «Чернігівщина екологічна»,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до об`єднання сільськогосподарських обслуговуючих кооперативів «Чернігівщина екологічна» про стягнення заборгованості,

місце ухвалення рішення суду м. Чернігів,

час проголошення рішення суду о 12 год 36 хв.,

дата складання повного тексту судового рішення 06 липня 2020 року.

У С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОК «Чернігівщина екологічна», в якому просила стягнути з відповідача на її користь 130 835,47 грн заборгованості. У мотивування заявлених вимог зазначала, що у період перебування на посаді голови правління ОСОК «Чернігівщина екологічна», з метою забезпечення оперативного та ефективного вирішення різноманітних питань поточної діяльності об`єднання, вона витрачала особисті грошові кошти, зокрема, на придбання паливно-мастильних матеріалів і запасних частин до автомобільної та сільськогосподарської техніки. Всі видатки фіксувалися шляхом складання звітів за відповідними формами.

Указувала, що до певного часу відшкодування понесених витрат здійснювалося у повному обсязі, але протягом 2017-2020 років, незважаючи на її неодноразові звернення до засновників щодо вирішення цього питання загальними зборами, розмір заборгованості роботодавця перед нею лише зростав і на час звернення до суду становить 130 835,47 грн.

Рішенням від 06 липня 2020 року Деснянський районний суд м. Чернігова у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОК «Чернігівщина екологічна» про стягнення заборгованості відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до помилковості висновку суду першої інстанції про ненадання позивачем доказів того, що у період з січня 2017 року по березень 2020 року відповідач мав потребу у фінансовій допомозі з боку третіх осіб, і що засновники ОСОК «Чернігівщина екологічна» погоджували дії позивача з надання такої фінансової допомоги.

Скаржниця зазначає, що районний суд не взяв до уваги той факт, що відповідно до приписів ст.ст. 1158-1160 ЦК України, якими врегульований порядок вчинення дій в майнових інтересах іншої особи без її доручення, вона, діючи як керівник, повністю усвідомлювала реальну необхідність придбання товарів, робіт або послуг для свого роботодавця, а не вчиняла такі дії суто на власний розсуд.

Указує, що підтвердженням доцільності та обґрунтованості здійснення нею витрат є те, що заявлена до стягнення сума позову є арифметичною різницею між сумою фактично витрачених коштів за весь час роботи у ОСОК «Чернігівщина екологічна» та сумою відшкодування (компенсації) цих коштів. Тобто, здійснюючи часткове відшкодування вартості придбаних нею товарів та послуг, без диференціації такого відшкодування та тими чи іншими видами продукції, а виходячи суто із власних фінансових можливостей, відповідач тим самим завжди визнавав дійсну спрямованість відповідних видатків, здійснених за рахунок належних їй коштів, на забезпечення інтересів саме об`єднання.

Звертає увагу на ту обставину, що у відповідності до ч. 4 ст. 8 ЗУ «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність» ОСОБА_2 була залучена ОСОК «Чернігівщина екологічна» до супроводу ведення бухгалтерського обліку та звітності об`єднання за цивільно-правовим договором, і жодним із нині чинних нормативно-правових актів України не встановлено заборону на складання та підписання довідки щодо наявності у підприємства зобов`язань перед власним працівником особою, яка веде бухгалтерський облік підприємства на підставі цивільно-правового договору, отже наявна у справі довідка про суму заборгованості відповідача перед нею від 07 травня 2020 року, підписана ОСОБА_2 як бухгалтером підприємства, є достовірним та належним доказом.

Наголошує на ігноруванні районним судом тієї обставини, що у відповідності до розділів 15, 16 Статуту ОСОК «Чернігівщина екологічна» вона не мала і не могла мати жодного впливу як на формування порядку денного загальних зборів об`єднання, так і на можливість їх скликання та проведення. На її думку, відсутність ухваленого у передбаченому статутом порядку рішення з приводу сплати їй компенсації за придбані товари за рахунок власних коштів на користь роботодавця у жодному разі не свідчить про відсутність схвалення її дій з боку об`єднання щодо придбання товарів, робіт та послуг на користь ОСОК за належні їй кошти з боку.

Стверджує про недотримання судом приписів ч. 4 ст. 206 ЦПК України та безпідставного неприйняття судом визнання відповідачем її позовних вимог і відсутність у рішенні обґрунтованих мотивів відмови у прийнятті визнання відповідачем позову.

Відповідачем відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавались.

Заслухавши суддюдоповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів наявності у відповідача у період з січня 2017 року по березень 2020 року потреби у фінансовій допомозі з боку третіх осіб, а також того, що засновники ОСОК «Чернігівщина екологічна» погоджували дії ОСОБА_1 з надання такої допомоги.

Районний суд зазначив, що приєднані до справи витяги з оборотно-сальдової відомості за 2017-2020 роки не підписані посадовими особами відповідача, отже не відповідають встановленим до фінансових документів вимогам, а довідка про суму заборгованості перед позивачкою від 07 травня 2020 року, підписана ОСОБА_2 , як бухгалтером відповідача, є недостовірною, оскільки указана особа не перебуває у трудових відносинах з ОСОК «Чернігівщина екологічна».

Також суд констатував про відсутність, всупереч вимогам п. 15 Статуту, згоди вищого органу управління відповідача на отримання фінансової допомоги від третіх осіб, не підтвердження самого факту отримання такої допомоги з боку позивачки та відсутність згоди загальних зборів на її відшкодування.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що відповідно до протоколу № 1 установчих зборів ОСОК «Чернігівщина екологічна» від 22 грудня 2014 року ОСОБА_1 було обрано головою правління об`єднання кооперативів (а.с. 18-19).

На підставі наказу № 1-к від 02 січня 2015 року позивачка заступила на посаду голови правління ОСОК «Чернігівщина екологічна» з 02 січня 2015 року (а.с. 20).

Згідно з протоколом № 10 загальних зборів ОСОК «Чернігівщина екологічна» від 05 червня 2018 року ОСОБА_1 була обрана головою правління об`єднання строком на 3 роки (а.с. 21).

Наказом № 3-к від 13 червня 2018 року позивачка була переведена на роботу за сумісництвом, про що свідчить запис № 31 у трудовій книжці (а.с. 17), а іншим наказом № 4-к від 14 червня 2018 року остання була звільнена з 14 червня 2018 року з основного місця роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 22).

15 червня 2018 року між ОСОК «Чернігівщина екологічна» та ОСОБА_1 був укладений трудовий договір про роботу за сумісництвом, відповідно до умов якого остання зобов`язалась виконувати роботу голови правління об`єднання з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а роботодавець виплачувати працівникові заробітну плату, забезпечувати необхідні для виконання роботи умови праці; робота виконується працівником за сумісництвом; дата початку роботи 15 червня 2018 року; договір є безстроковим та укладеним на невизначений строк (а.с. 23).

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основними видами діяльності ОСОК «Чернігівщина екологічна» є: вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (код КВЕД 01.11); вирощування інших однорічних і дворічних культур (код КВЕД 01.19); розведення інших тварин (код КВЕД 01.49); допоміжна діяльність у рослинництві (код КВЕД 01.61); допоміжна діяльність у тваринництві (код КВЕД 01.62); післяврожайна діяльність (код КВЕД 01.63); лісозаготівля (код КВЕД 02.20); перероблення молока, виробництво масла та сиру (код КВЕД 10.51); виробництво хліба та хлібобулочних виробів (код КВЕД 10.71); виробництво інших харчових продуктів (код КВЕД 10.89); виробництво готових кормів для тварин (код КВЕД 10.91); лісопильне та стругальне виробництво (код КВЕД 16.10); виробництво інших виробів із деревини (код КВЕД 16.29); оптова торгівля іншими продуктами харчування (код КВЕД 46.38); надання інших інформаційних послуг (код КВЕД 63.99) (а.с. 137-145).

Надані до позовної заяви копії звітів про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, свідчать про те, що у період з 02 листопада 2017 року по 10 березня 2020 року ОСОБА_1 витрачались грошові кошти на придбання паливно-мастильних матеріалів, оплату послуг зв`язку, придбання автозапчастин, що підтверджується відповідними квитанціями та товарними чеками (а.с. 31-123).

З копії довідки ОСОК «Чернігівщина екологічна» від 07 травня 2020 року, виданої бухгалтером об`єднання ОСОБА_2 , вбачається, що станом на 30 квітня 2020 року об`єднання заборгувало ОСОБА_1 за розрахунками під звіт 130 835,47 грн за період з 2017 року по 30 квітня 2020 року (а.с. 28).

Звернувшись з вимогою про стягнення з ОСОК «Чернігівщина екологічна» заборгованості, ОСОБА_1 зазначала, що у період перебування на посаді голови правління об`єднання вносила на рахунок підприємства особисті кошти на придбання, зокрема, паливно-мастильних матеріалів і запасних частин до автомобільної та сільськогосподарської техніки. Указувала, що до певного часу відшкодування понесених витрат здійснювалося у повному обсязі, але за період 2017-2020 років розмір заборгованості роботодавця перед нею лише зростав і на час звернення до суду становив 130 835,47 грн.

Зобов`язання, що виникають із вчинення дій у майнових інтересах іншої особи без її доручення врегульовано главою 79 ЦК України, а саме, ст.ст. 1158-1160 ЦК України.

Так, відповідно до приписів ч.ч 1, 2 ст. 1158 ЦК України якщо майновим інтересам іншої особи загрожує небезпека настання невигідних для неї майнових наслідків, особа має право без доручення вчинити дії, спрямовані на їх попередження, усунення або зменшення. Особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, зобов`язана при першій нагоді повідомити її про свої дії. Якщо ці дії будуть схвалені іншою особою, надалі до відносин сторін застосовуються положення про відповідний договір.

Суб`єктами вказаного зобов`язання є особа, майновим інтересам якої загрожує небезпека (господар) та особа, яка вчинила дії в інтересах господаря без його доручення (гестор).

Згідно зі ст. 1160 ЦК України особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, має право вимагати від цієї особи відшкодування фактично зроблених витрат, якщо вони були виправдані обставинами, за яких були вчинені дії. Якщо особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, при першій нагоді не повідомила цю особу про свої дії, вона не має права вимагати відшкодування зроблених витрат.

Ураховуючи наведені норми законодавства, для виникнення у особи права на відшкодування фактично зроблених витрат при вчиненні дій в майнових інтересах іншої особи, необхідною є наявність певних умов: небезпека має загрожувати саме майновим інтересам господаря; небезпека настання невигідних для господаря майнових наслідків має бути реальною, а не уявною; дії гестора щодо запобіганню, усунення або зменшення небезпеки настання невигідних майнових наслідків здійснюються ним за власною ініціативою, а не у зв`язку з укладенням договору доручення чи іншого цивільно-правового договору, а також відповідні дії не мають бути пов`язаними з виконанням службових чи інших, покладених відповідно до вимог закону, обов`язків; дії, вчинені гестором в інтересах іншої особи без її доручення, мають містити очевидну користь для заінтересованої особи; зобов`язання з відшкодування витрат, понесених особою у зв`язку з вчиненням нею дій у майнових інтересах іншої особи без її доручення виникає за умови відсутності можливості отримати відповідну згоду на вчинення дій у її інтересах.

При цьому невиконання гестором передбаченого ч. 2 ст. 1158 ЦК України обов`язку при першій негоді повідомити господаря про відповідні дії тягне за собою втрату гестором права на відшкодування зроблених витрат; гестор усвідомлює спрямованість своїх дій щодо запобігання, усунення або зменшення невигідних наслідків майновим інтересам господаря.

Аналізуючи наведені норми та письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до переконання, що районний суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки судом була з`ясована наявність у сукупності всіх підстав, передбачених ст.ст. 1158, 1160 ЦК України, з якими закон пов`язує можливість виникнення у позивачки права на відшкодування фактично зроблених витрат при вчиненні дій в майнових інтересах відповідача без його доручення.

Так, на переконання колегії суддів, для забезпечення можливості подальшого відшкодування зроблених витрат, ОСОБА_1 мала довести не лише вчинення дій без доручення юридичної особи, що містять для неї очевидну користь, а й те, що у неї була відсутня можливість отримати відповідну згоду на вчинення дій від особи, майновим інтересам якої загрожує небезпека.

Відповідно до статуту відповідача (а.с. 124-130) управління кооперативним об`єднанням здійснюють Загальні збори членів об`єднання, які є вищим органом управління. До виконавчих органів належить правління або Голова кооперативного об`єднання. До виключної компетенції Загальних зборів членів, у тому числі належить визначення розмірів, порядку формування та використання фондів Кооперативного об`єднання, а також затвердження річного звіту і балансу Кооперативного об єднання (п.п. 14, 15 розділу IV Статуту).

Отже, апеляційний суд вважає, що, являючись головою правління об`єднання, позивачка була обізнана про порядок та процедуру скликання Загальних зборів членів, а також про перелік питань, які відносяться до виключної компетенції таких Зборів. Разом з тим, матеріали даної справи не містять доказів, які б підтверджували відсутність у позивачки можливості отримати відповідну згоду Зборів учасників на вчинення нею дій в інтересах об`єднання за власні кошти.

Крім цього, як свідчать надані ОСОБА_1 звіти, спірні кошти позивачка вносила на протязі 2017-2020 років. Отже, у кожному конкретному випадку внесення особистих коштів вона була зобов`язана при першій нагоді повідомити Загальні збори про вчинення дій в інтересах об`єднання без його доручення. Апеляційний суд зважає на те, що поняття «при першій нагоді» є оціночним, але виходить з того, що матеріали даної цивільної справи взагалі не містять жодних доказів здійснення стороною позивача повідомлення ОСОК «Чернігівщина екологічна» про вчинення дій в інтересах відповідача без його доручення.

При цьому, надані копії звітів про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт за спірний період, як правильно указав суд першої інстанції, фактично не є звітами про використання коштів, виданих під звіт, оскільки таких коштів позивачка від ОСОК «Чернігівщина екологічна» не отримувала. Наведене, на думку колегії суддів, ставить під сумнів вірність оформлення бухгалтерської документації та її подальшого відображення у бухгалтерському обліку об`єднання.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Визнання відповідачем позову в суді першої інстанції повністю нівелює твердження позивачки про необхідність захисту її порушеного права у судовому порядку, оскільки за умови відсутності спору щодо відшкодування коштів на користь ОСОБА_1 сторони не позбавлені можливості вирішити указане питання у позасудовому порядку. Суд, вирішуючи справу по суті, зобов`язаний, у тому числі, встановлювати чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало звернення до суду, а не керуватись лише висловленою стороною відповідача позицією щодо визнання позову. Отже, суд першої інстанції правильно відмовив у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжив судовий розгляд, установивши, що визнання представником ОСОК «Чернігівщина екологічна» суперечить закону.

Ураховуючи наведені обставини в сукупності, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 липня 2020 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 27 жовтня 2020 року.

Головуюча: Судді: