Єдиний унікальний номер судової справи 678/610/19
Номер провадження 2-678-93/20
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 вересня 2020 року смт. Летичів
Летичівський районний суд Хмельницької області в складі:
головуючого - судді Лазаренка А.В.,
за участю секретаря Непийводи Л.Д.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в залі суду в смт. Летичів справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
І. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
ІІ. РУХ СПРАВИ
2. 16 травня 2019 року позовна заява надійшла до суду.
3. 20 травня 2019 року ухвалою суд відкрив провадження у справі і постановив її розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.
4. Судові засідання призначались на 04 жовтня 2019 року, на 23 березня 2020 року, на 10 вересня 2020 року.
5. 28 серпня 2019 року на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням про вручення направлено повістку та матеріали позовної заяви, однак конверт повернувся з відміткою працівника поштового зв`язку, що адресат не проживає.
6. 18 жовтня 2019 року судом направлено запити з метою отримання відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача.
7. 23 жовтня 2019 року надійшла відповідь Летичівської селищної ради Летичівського району Хмельницької області згідно якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 04 квітня 2016 року і по даний час не реєструвала своє місце проживання і не була знята з реєстрації місця проживання. Зі слів старости сіл Суслівці, Копитенці, Попівці, Антонівка ОСОБА_1 виїхала в Краснодарський край на постійне місце проживання в 2015 році.
8. 29 жовтня 2019 року надійшла відповідь Летичівського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області згідно якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Кропоткін Краснодарського краю, 15 лютого 2018 року знята з реєстрації місця проживання по АДРЕСА_1 по рішенню Летичівського районного суду Хмельницької області від 11 квітня 2018 року по справі №678/1237/17.
9. 12 березня 2020 року на офіційному веб-сайті судової влади України опубліковано оголошення про виклик ОСОБА_1 до суду на 23 березня 2020 року.
10. 06 квітня 2020 року на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням про вручення направлено повістку, однак конверт повернувся з відміткою працівника поштового зв`язку «відсутність адресата».
11. 25 серпня 2020 року на офіційному веб-сайті судової влади України опубліковано оголошення про виклик ОСОБА_1 до суду на 10 вересня 2020 року.
ІІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА
12. В обґрунтування позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» зазначило, що ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 18 квітня 2012 року і отримала кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
13. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між сторонами договір, що підтверджується її підписом у заяві.
14. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
16. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав позивача.
17. В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату і час розгляду справи повідомлений належним чином, згідно клопотання просить розгляд проводити у їх відсутність, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти винесення заочного рішення.
IV. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ВІДПОВІДАЧА
18. Відповідач в жодне судове засідання не з`явилася, про дату і час розгляду справи повідомлена шляхом направлення судових повісток за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання та шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причину неприбуття не повідомила, не заявила про розгляд справи за її відсутності, не подала до суду ні відзив на позовну заяву, ні докази на підтвердження чи спростування позиції позивача, яка викладена у позовній заяві.
19. На підставі ст.ст. 128, 130, 131 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленою про розгляд справи, не з`явилася в судове засідання без поважних причин і не повідомила причин неявки.
V. ПОЗИЦІЯ СУДУ ЩОДО ЗАОЧНОГО РОЗГЛЯДУ СПРАВИ
20. Умови, визначені в ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у даній справі дотримані, тому суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
VI. ФІКСУВАННЯ СУДОВОГО ПРОЦЕСУ
21. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України за наявними у справі матеріалами.
VІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА (в редакції на час виникнення спірних правовідносин)
22. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1). Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (ч. 2).
23. За приписами ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ч. 1). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2).
24. В ч. 1 ст. 526 ЦК України вказано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
25. В силу ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3).
26. Як зазначено у ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно (ч. 1). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. (ч. 2). Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч. 3).
27. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
28. У ч. 1 ст. 628 ЦК України вказано, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
29. За приписами ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
30. В силу положень ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
31. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1). Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2).
32. Як зазначено у ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
33. За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
34. В силу ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 1). Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2).
35. У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч. 3).
36. Як зазначено у ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1). Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ч. 2).
37. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором (ч. 1). Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів (ч. 2).
38. У п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» вказано, що надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, вважається фінансовою послугою.
39. Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) прізвище, ім`я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.
VІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
40. 18 квітня 2012 року ОСОБА_1 була подана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.
У заяві вказано, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , її місце проживання - АДРЕСА_1 , зазначено ідентифікаційний номер, дані про освіту, наявність майна на праві власності, відомості про роботу, сімейний стан, а також вказано, що бажає оформити на своє ім`я платіжну картку кредитка «Універсальна», однак не зазначено розмір кредитного ліміту.
41. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №б/н від 18 квітня 2012 року станом на 31 березня 2019 року ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами.
ІХ. ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ
43. Із встановлених обставин, на підставі досліджених доказів випливає наступне.
44. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
45. 18 квітня 2012 року, внаслідок подання анкети-заяви, між АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 виникли договірні відносини і, як наслідок, відповідач отримала кредитні кошти у позивача, що підтверджується розрахунком заборгованості.
46. Однак, у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 18 квітня 2012 року відсутні умови договору, адже хоча і зазначено вид картки, який бажає оформити на своє ім`я відповідач, однак не зазначено ні бажаний кредитний ліміт, ні сума кредиту, ні процентна ставка, не вказано про встановлення відповідальності у виді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а також інші умови на яких відповідач отримує кредитні кошти.
47. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить стягнути складові повної вартості тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) - заборгованість за простроченим тілом кредиту, заборгованість за нарахованими відсотками, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.
48. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором б/н від 18 квітня 2012 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємні частини укладеного між сторонами договору.
49. Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку отримала відповідач, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки саме у зазначеному в цьому документі, що доданий банком до позовної заяви, розмірі і порядку нарахування.
50. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування.
51. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у постанові від 11 березня 2015 року (справа №6-16цс15).
52. В даному випадку неможливо застосувати до даних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 квітня 2012 року) до моменту звернення до суду з позовом (16 травня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
53. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує цих обставин.
54. Обґрунтовуючи позов, позивач посилався й на Тарифи банку, однак доданий до матеріалів позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» також не підписаний відповідачем.
55. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
56. Отже, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18 квітня 2012 року шляхом підписання анкети-заяви, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
57. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка висловлена в постанові від 3 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19).
58. В силу ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.
59. Згідно ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
В ч. 1 ст. 3 ЦК України передбачено загальні засади цивільного законодавства, серед яких є: свобода договору (п. 3); справедливість, добросовісність та розумність (п. 6).
60. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
61. Як зазначено у ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1). Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3).
62. У цій справі договірні відносини виникли між банком та фізичною особою-споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).
63. Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
64. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
65. Конституційний Суд України у рішенні № 7-рп/2013 від 11 липня 2013 року зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту (абз. 3 п. 3.2 мотивувальної частини).
66. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) вказала, що з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
68. У зв`язку із зазначеним суд приходить до висновку, що банк не довів, що саме надані ним Умови є складовою кредитного договору і що саме ці Умови відповідач мав на увазі, підписуючи анкету-заяву від 18 квітня 2012 року, та відповідно брав на себе зобов`язання зі сплати відсотків за користування кредитним коштами, пені та штрафів в обумовленому позивачем розмірі.
69. Отже, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 278,25 грн., нарахованої пені за прострочене зобов`язання у розмірі 8398,65 грн., нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн. у розмірі 2900,00 грн., а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн., штраф (процентна складова) у розмірі 578,85 грн.
70. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
71. В силу ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
72. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6).
73. За своєю природою принцип змагальності судового процесу засновується на розподілі процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог - покладається на відповідача.
Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23 липня 2020 року (справа 519/875/14-ц).
74. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 18 квітня 2012 року вбачається, що ОСОБА_1 отримала кредитні кошти у банку, ними неодноразово користувався, вносила кошти на погашення заборгованості.
75. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 2).
76. Як у позовній заяві, так і у наданому позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 18 квітня 2012 року зазначено, що заборгованість ОСОБА_1 за тілом кредиту становить 0,00 грн., тобто вона відсутня.
77. Отже, фактично розрахунок заборгованості за договором б/н від 18 квітня 2012 року, наданий банком, є належним і допустимим доказом того, що відповідач повернула банку тіло кредиту у розмірі, який їй був наданий, тобто у відповідності до вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України виконала свій обов`язок як боржник з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
78. За вказаних обставин суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
79. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
80. У зв`язку з тим, що позовні вимоги банку задоволенню не підлягають, тому сплачений судовий збір не підлягає поверненню і не може бути стягнутий з відповідача на користь банку.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 43, 49, 76-83, 89, 128, 141, 247, 258-259, 263-265, 272-273, 280-284, 351-352, 354-355 ЦПК України,
Заочне рішення може бути переглянуте Летичівським районним судом Хмельницької області за письмовою заявою відповідача, яку він може подати протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: підпис А.В. Лазаренко
Суддя Летичівського
районного суду А.В. Лазаренко