Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області
Справа № 191/1751/20
Провадження № 2/191/514/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
28.10.2020 м. Синельникове
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Твердохліб А.В.
за участю секретаря Яришевої Н.В.
згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області в спрощеному провадженні цивільну справу за позовною ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права розпорядження майном, шляхом визнання такими, що втратили право користування житловим будинком,-
15.06.2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права розпорядження майном, шляхом визнання такими, що втратили право користування житловим будинком, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом Серії НОМ №201836, виданого 22 травня 2020 року державним нотаріусом Першої синельниківської державної нотаріальної контори, належить на праві власності житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 15 січня 2008 року, як члени родини позивача, у вказаному будинку були зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . У червні 2016 року відповідач ОСОБА_3 , та у липні 2018 року відповідач ОСОБА_2 припинили проживати за адресою: АДРЕСА_1 . Спілкування та зв`язку із ними позивач не має. Посилаючись на ст. 391 ЦК України, ОСОБА_1 просить суд усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні житловим будинком шляхом визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
До початку судового засідання позивач надала суду письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю, просить розгляд справи здійснювати без її присутності, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи без їх присутності, відзиву на позов не надали, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання.
Згідно умов та порядку, визначених ст.ст. 280, 281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення.
Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного.
З наданої суду копії Свідоцтва про право на спадщину від 22 травня 2020 року, посвідченого державним нотаріусом Першої синельниківської державної нотаріальної контори, встановлено належність на праві власності ОСОБА_1 будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).
Відповідно до копії будинкової книги, за адресою: АДРЕСА_1 , з 15 січня 2008 року зареєстровано ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.12-14).
ОСОБА_3 припинила проживання за вказаною адресою з червня 2016 року, а ОСОБА_2 з липня 2018 року, шо підтверджено довідками квартального комітету №14 Синельниківської міської ради Дніпропетровської області від 15.06.2020 року (а.с.15-16).
З огляду на викладене, заявлений позов підлягає розгляду в порядку статті 391 ЦК України, в якій закріплено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Вказана норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Відповідно до ст.7 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 №1382-ІV, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду, яке набрало законної сили виключно про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.
Виходячи з того, що закон №1382-ІV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Закріплюючи право кожного на мирне володіння своїм майном, стаття 1 протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за своєю суттю є гарантією права власності (рішення від 13 червня 1979 року у справі «Маркс проти Бельгії», п. 69).
Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України зміст права власності становить належність власнику права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Таким чином, суд, з`ясувавши підставу позову ОСОБА_1 , встановив належність останній на праві власності з 22.05.2020 року житлового будинку, реєстрація в якому відповідачів, які на день отримання позивачем вказаного права не проживали за адресою АДРЕСА_1 , створює останній перешкоди у користуванні даним нерухомим майном, тому заявлений позов підлягає задоволенню у спосіб усунення перешкод у здійсненні права користування шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування ним.
На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 317, 391 ЦК України, Законом України від 11. 12. 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 10-13, 76-80, 189, 198, 200, 206, 259, 263-268, 280-284, 289 ЦПК України суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права розпорядження майном, шляхом визнання такими, що втратили право користування житловим будинком, задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: А. В. Твердохліб