Справа № 490/676/19
Провадження № 2/487/232/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2020 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Гаврасієнко В.О., за участю секретаря судового засідання Полінкевич К.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль», Публічного акціонерного товариства «Вектор-Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Юргруп», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором

В С Т А Н О В И В:

21.01.2019 до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль», Публічного акціонерного товариства «Вектор-Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Юргруп», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором.

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Гуденко О.А. від 01.04.2019 вищевказану цивільну справу передано на розгляд до Заводського районного суду м. Миколаєва за підсудністю.

07.05.2019 року матеріали зазначеної справи надійшли до Заводського районного суду м. Миколаєва.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.05.2020 року справу прийнято до провадження, призначено до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог у позовній заяві зазначено, що між ОСОБА_1 та акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» було укладено кредитний договір № 014/08-112/21522 від 07.12.2005, відповідно до умов якого позивачу надано кредит на 84 місяці, який він зобов`язаний повернути до 07.12.2012 року у розмірі 49700,00 доларів США, сплатити проценти в розмірі 15 % річних за користування кредитом, а також можливу неустойку у розмірі і у випадку передбачених кредитною угодою. В забезпечення цього договору того ж дня між позивачем та акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» було укладено іпотечний договір від 07.12.2005 року, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , яка належить позивачу. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 09.02.2011 року вищезазначений договір поруки розірвано, а також розірвано договір поруки від 07.12.2005 року укладений між ВАТ «Райффайзен банк Аваль» в особі Миколаївської дирекції та ОСОБА_3 , стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Райффайзен банк Аваль» в особі Миколаївської дирекції заборгованість за кредитним договором від 07.12.2005 року в сумі 28630,62 доларів США, що еквівалентно 228000,02 грн. та 48869,62 грн. пені. Крім того, 15.10.2007 року між позивачем та ВАТ «Райффайзен банк Аваль» в особі Миколаївської дирекції було укладено кредитний договір № 014/08-112/69789, відповідно до умов якого позивач отримав кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 252000,00 грн. зі строком повернення 15.10.2017 року включно. Також 15.10.2007 року між позивачем та ВАТ «Райффайзен банк Аваль» укладено іпотечний договір, предметом якого є належна позивачу квартира АДРЕСА_1 . Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 08.08.2012 року вищезазначений кредитний договір достроково розірваний, стягнуто з позивача на користь банку 352598,88 грн. в погашення заборгованості за кредитним договором. В подальшому право вимоги заборгованості за кредитними договорами № 014/08-112/21522 та № 014/08-112/69789 ПАТ «Райффайзен банк Аваль» було відступлено ПАТ «Вектор Банк» в свою чергу ПАТ «Вектор Банк» було відступлено права вимоги за договорами ТОВ «Юргруп», а ТОВ «Юргруп» відступлено права вимоги ОСОБА_2 . Позивач вважає, що договори про відступлення прав вимоги є удаваними правочинами, оскільки за своєю суттю є договорами не уступки права вимоги, а договорами факторингу та містять ознаки такого договору. а сторони договорів ПАТ «Вектор Банк», ТОВ «Юргруп», ОСОБА_2 не є відповідною установою та не мають ліцензії на здійснення зазначеної послуги факторингу. Вважає, що є підстави для визнання договорів недійсними, що і стало підставою для звернення до суду із позовною заявою.

В судове засідання позивач не з`явився, адвокат Щербакова А.О., яка діє в інтересах позивача надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без участі позивача та його представника за наявними в справі матеріалами.

Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» до судового засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій пороси розглядати справу без участі представника АТ Райффайзен банк Аваль», відмовити у задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився, адвокат Буряченко Т.М., яка діє в його інтересах надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності відповідача ОСОБА_2 та його представника, просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі з врахуванням доводів наведених у відзивах, наданих сторонами.

Представники відповідачів Публічного акціонерного товариства «Вектор-Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Юргруп» до судового засідання не з`явилися, про день та час судового засідання повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили.

05.03.2019 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 , у якому останній просив відмовити позивачу у задоволенні позову посилаючись на наступне. Позивач зазначає, що договори про відступлення прав вимоги за своєю природою є договорами факторингу, але з даною позицією він не погоджується, оскільки у Цивільному кодексі України проведено розмежування правочинів. предметом яких є відступлення права вимоги, а саме договори з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу. Вважає, що за оскаржуваними договорами фактично відбулась виключно заміна кредитора у зобов`язаннях без ознак факторингу. ПАТ «Вектор Банк» та ТОВ «Юргруп» є фінансовими установами в розумінні Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

11.03.2019 року до суду надійшов відзив представника відповідача Акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль», у якому останній зазначив. що вважає доводи позивача необґрунтованими з огляду на те, що в даному випадку укладені саме договори відступлення права вимоги, а не факторингу, а доводи викладені і позивачем у позовній заяві, не підтверджують протилежного. Відповідно наявність ліцензій чи спеціальних дозволів на укладання оспорюваних договорів відступлення права вимоги він нових кредиторів не вимагається, відступлення права вимоги до боржника - фізичної особи є правомірним. Щодо твердження позивача про порушення процедури переведення боргу зазначив, що з дати відступлення права вимоги новий кредитор вправі самостійно розпоряджатися правами вимоги на власний розсуд без згоди первісного кредитора, а право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки виникло у нового кредитора з моменту набрання чинності відповідними договорами про відступлення права вимоги. Було відступлено право вимоги за іпотечними договорами, які забезпечують виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, виражених в національній валюті, норми закону про мораторій не були порушені. Позивачем не наведено обґрунтованих підстав для визнання договорів відступлення права вимоги недійсним, не доведено факту недотримання сторонами вимог, які встановлені ч.ч.1-3. 5, 6 ст. 203 ЦК України. Позивачем не зазначено яким чино в результаті укладання договору відступлення права вимоги та договору про відступлення прав вимоги за іпотечними договорами порушують її права та охоронювані законом інтереси та змінюють обсяг її майнових зобов`язань як власника іпотечного майна. Просив відмовити позивачу у задоволенні позову.

20.03.2019 року до суду надійшов відзив директора ТОВ «Юргруп», у якій просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки під час укладання оспорюваних договорів було дотримано вимоги цивільного законодавства щодо змісту та форми вчинення правочин, а потому підстави для визнання його недійсним на підставі положень ст.ст.203, 215 УК України відсутні. Зазначив, що за оскаржуваними договорами фактично виключно заміна кредитора у зобов`язання без ознак факторингу, ПАТ «Вектор БАНК» та ТОВ «Юргруп» є фінансовими установами у розумінні Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Доводи позовної заяви про те, що чинним законодавством не передбачена можливість відступлення виконання судового рішення іншій особі є безпідставними. Позивачем не надано доказів на підтвердження наявності в діях чи рішення відповідачів при укладанні оспорюваного правочину порушень його прав. Просив в задоволенні позову відмовити.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як встановлено судом, 15 жовтня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», і ОСОБА_1 укладено кредитний договір №014/08-112/69789, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 252 000 грн., у вигляді невідновлюваної кредитної лінії, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13.5% річних, на строк до 15 жовтня 2017 року включно.

Відповідно п.2.1. цього договору, кредитні кошти призначені для використання на споживчі цілі та оплату додаткового проценту кредитору за цим договором.

Забезпеченням зобов`язань позичальника за цим договором є двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , нежитлові приміщення - магазин промислових товарів, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Зокрема, в забезпечення виконання вимог за вищезазначеним кредитним договором, 15 жовтня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», і ОСОБА_1 укладено два окремих іпотечних договори, за умовами яких, остання передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 та нежитлові приміщення - магазин промислових товарів в будинку АДРЕСА_2 .

Пунктом 5.1 зазначених договорів передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання або умов цього договору іпотекодержатель надсилає позичальнику або іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.

У пункті 5.5.1 іпотечних догорів зазначено, що у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушених зобов`язань за цим договором або іпотекодавцем за кредитною угодою у встановлений іпотекодержателем строк, такі вимоги іпотекоддержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки. В такому випадку цей договір згідно ст.ст.36,37 Закону України «Про іпотеку» вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі цього договору іпотеки, який в цьому випадку є правовстановлюючим документом.

Відповідно до положень п.8.6 кредитного договору №014/08-112/69789 від 15 жовтня 2007 року позичальник надає згоду на те, що кредитор має право повністю або частково передати (відступити) свої права та зобов`язання по обумовленому договору, а також за договорами, пов`язаними із забезпеченням виконання зобов`язань за цим договором, третій особі без додаткового отримання згоди позичальника.

15 листопада 2016 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та Публічним акціонерним товариством «Вектор Банк» (далі - ПАТ «Вектор Банк») укладено договір про відступлення права вимоги за кредитними договорами, у тому числі і за кредитним договором №014/08-112/69789 від 15 жовтня 2007 року.

У зв`язку із цим цього ж дня між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Вектор Банк» укладено договір про відступлення права вимоги за іпотечними договорами, відповідно до умов якого, до останнього перейшло право вимоги за іпотечними договорами від 15 жовтня 2007 року, укладеними між первісним кредитором ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_1

15 листопада 2016 року між ПАТ «Вектор Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮРГРУП» (далі - ТОВ «ЮРГРУП»), було укладено договір відступлення права вимоги у тому числі і за кредитним договором №014/08-112/69789 від 15 жовтня 2007 року.

16 листопада 2016 року між ПАТ «Вектор Банк» та ТОВ «ЮРГРУП» було укладено договір про відступлення права вимоги за іпотечними договорами, за умовами якого до останнього перейшло право вимоги за іпотечними договорами від 15 жовтня 2007 року, укладеними між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_1

21 листопада 2016 року між ТОВ «ЮРГРУП» та ОСОБА_2 укладено договір відступлення права вимоги, за умовами якого до останнього перейшли права вимоги, у тому числі, за кредитним договором №014/08-112/69789 від 15 жовтня 2007 року.

Цього ж дня між ТОВ «ЮРГРУП» та ОСОБА_2 укладено нотаріально посвідчений договір про відступлення права вимоги за іпотечним договорами, за умовами якого до останнього перейшло право вимоги за іпотечними договорами від 15 жовтня 2007 року, укладеними між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ОСОБА_1 .

Після цього, ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Душейко О.М. (далі - державний реєстратор), як до державного реєстратора, із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру та магазин, надавши іпотечні договори, які зареєстровані в реєстрі за №2702 та 2703, договори про відступлення права вимоги за іпотечними договорами, вимогу повідомлення та поштовий конверт на адресу ОСОБА_1 із відмітками ПАТ «Укрпошта» про його невручення.

02 лютого 2017 року приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Душейко О.М. прийняла рішення про проведення державної реєстрації права власності на квартиру (з відкриттям розділу), індексний №33690409, за ОСОБА_2 та зареєструвала вказане право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер 101).

Цього ж дня, приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Душейко О.М. прийняла рішення про проведення державної реєстрації права власності на магазин (з відкриттям розділу), індексний №33690463, за ОСОБА_2 та зареєструвала вказане право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер 101).

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 23.10.2018 року, яке залишено без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 14.01.2019 року скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно № 33690463 від 02.02.2017 року 21:09:26 "Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень" (запис 18836481 вчинений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Душейко О.М.), яким проведено державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення магазину в житловому будинку за адресою АДРЕСА_2 , з реєстраційним номером обєкта нерухомого майна 101, за ОСОБА_2 та рішення, яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру двокімнатну за адресою: АДРЕСА_3 , з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 101, за ОСОБА_2 .

Також, на тепер в провадженні Заводського районного суду міста Миколаєва перебуває цивільна справа №487/7311/14-ц за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступник ОСОБА_2 ) до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки за договорами іпотеки від 15 жовтня 2007 року, зареєстрованими в реєстрі за №2702 та №2703 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішення у вказаній справі на даний час не прийнято, провадження по справі зупинено.

Звертаючись до суду, підставою позову позивач зазначає, що договори про відступлення прав вимоги є удаваними правочинами, оскільки за своєю суттю є договорами не уступки права вимоги, а договорами факторингу та містять ознаки такого договору, а сторони договорів ПАТ «Вектор Банк», ТОВ «Юргруп», ОСОБА_2 не є відповідною установою та не мають ліцензії на здійснення зазначеної послуги факторингу.

Згідно з пунктом першим частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента, визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Звертаючись до суду, підставою позову позивач зазначає, що договори про відступлення прав вимоги є удаваними правочинами, оскільки за своєю суттю є договорами не уступки права вимоги, а договорами факторингу та містять ознаки такого договору. а сторони договорів ПАТ «Вектор Банк», ТОВ «Юргруп», ОСОБА_2 не є відповідною установою та не мають ліцензії на здійснення зазначеної послуги факторингу.

Глава 47 ЦК України регулює загальні положення про зобов`язання, зокрема положення щодо порядку та підстави заміни сторін у зобов`язанні.

Статтею 512 ЦК України визначені загальні підстави та порядок заміни кредитора у зобов`язанні, відповідно якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Відступлення права вимоги (цесія) за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Договір відступлення права вимоги може бути як безоплатним, та і оплатним.

У останньому випадку на відносини цесії розповсюджуються положення про договір купівлі-продажу, оскільки стаття 656 ЦК України передбачає, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Норми цивільного права не встановлюють суб`єктних обмежень як щодо договору купівлі-продажу права вимоги, так і до договору відступлення права вимоги, адже ці договори за своєю правовою суттю є цивільно-правовими зобов`язаннями сторін та не мають відношення до спеціальних галузей права, тож регулюються цивільним законодавством.

Разом з тим, відносини факторингу регулюються нормами глави 73 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності.

Водночас щодо суб`єктного складу таких правовідносин у частині третій статті 1079 ЦК України зазначено, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Згідно пункту 11 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою. Фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (пункт 5 частини першої статті 1 вказаного Закону).

Разом з тим, законодавець визначив факторинг, як кредитну операцію, про що зазначено у статті 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність».

Виходячи із системного аналізу зазначених норм матеріального законодавства договір факторингу, як договір фінансової послуги, спрямований на фінансування однією стороною іншої сторони шляхом передачі в її розпорядження певної суми грошових коштів. Зазначена послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором.

Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором.

Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Сам же договір факторингу у нормі статті 1077 ЦК України визначений як фінансування під відступлення права грошової вимоги та вже передбачає, що відступлення права вимоги є наслідком та лише складовою частиною цієї господарської операції, що полягає в забезпеченні виконання зобов`язання під фінансування.

Однією із відмінних ознак факторингу від інших правочинів, які передбачають відступлення право вимоги, є передача грошових коштів у розпорядження за плату, тобто взамін права вимоги, клієнт отримує послугу, що полягає в передачі грошових коштів у розпорядження на певний час, з обов`язком повернення цих коштів та оплати часу користування ними.

Договір факторингу та купівлі-продажу права грошової вимоги мають відмінності і у строках дії таких договорів. Договір купівлі-продажу права грошової вимоги припиняє свою дію після того, як первісний кредитор передав новому кредитору право вимоги до боржника, а новий кредитор оплатив її вартість. Договір факторингу діє і після того як фактор оплатив клієнту вартість грошової вимоги, а клієнт передав фактору право грошової вимоги до третіх осіб, до моменту коли боржник (або клієнт, в разі якщо це передбачено договором факторингу) виплатить факторові кошти за первісним договором.

Між договором про відступлення права вимоги та договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) є лише одна спільна риса - вони базуються на заміні кредитора у зобов`язанні (відступленні права вимоги).

Виходячи з того, що правова природа договору визначається з огляду на його зміст, суд при його правовій оцінці повинен дослідити його умови, права та обов`язки сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і настання певних правових наслідків.

Такий висновок повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 30 січня 2018 року у справі №910/7038/17.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. З урахуванням вищезазначеного та положень вказаних вище норм суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що спірний договір від 27 жовтня 2015 року є оплатним договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу, оскільки за укладеним договором жодна із сторін не передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату взамін права вимоги та жодна із сторін не отримує послугу, що полягає в передачі грошових коштів у розпорядження на певний час, з обов`язком поверненням цих коштів та оплати часу користування ними.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що оскаржувані договори не відповідають вимогам чинного законодавства.

Крім того, оскаржувані договори укладалися між Акціонерним товариством «Райффайзен банк Аваль», Публічним акціонерним товариством «Вектор-Банк», Товариством з обмеженою відповідальністю «Юргруп», ОСОБА_2 , а тому позивачем не зазначено та не надано доказів в обґрунтування того, які її права були порушені зі сторони відповідачів при укладенні договорів відступлення прав вимоги за іпотечними договорами.

Враховуючи той факт, що судом не встановлено порушень чинного законодавства при укладенні договорів про відступлення прав вимоги, при розгляді даної справи не знайшли свого правового підтвердження посилання ОСОБА_1 на наявність у даному випадку підстав недійсності наведених правочинів.

Пунктом 2 частини 2 статті 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються, у разі відмови в позові на позивача.

Отже, оскільки позивачу у задоволенні позову відмовлено, а тому понесені нею судові витрати стягненню з відповідачів не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 203, 215, 512, 514, 516, 517, 627, 1077- 1086 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 19, 76-77, 81, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль», Публічного акціонерного товариства «Вектор-Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Юргруп», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського Апеляційного суду або через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , проживає: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідачі:

Акціонерне товариство «Райффайзен банк Аваль», місцезнаходження: м. Київ, вул. Лєскова, 9, ;

Публічне акціонерне товариство «Вектор-Банк», місцезнаходження: м. Київ, вул. Тарасівська, 9, ;

Товариство з обмеженою відповідальністю «Юргруп». місцезнаходження: м. Київ, вул. Миколи Лебедєва, 6, ;

ОСОБА_2 , проживає: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя В.О. Гаврасієнко