Провадження № 2-зз/638/86/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Цвірюка Д.В.,

за участю секретаря Куценко К.Д.,

представника відповідача Загорської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у справі №638/11860/15-ц, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова із заявою, в якій просить скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 28.09.2015 року у справі №638/11860/15-ц.

В обґрунтування заяви зазначає, що ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 28.09.2015 року у цивільній справі №638/11860/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, було забезпечено позовні вимоги шляхом оголошення заборони відчуження у будь-який спосіб квартири АДРЕСА_1 . Вважає, що зазначена ухвала повинна бути скасована з тих підстав, що справу розглянуто та постановою Харківського апеляційного суду від 03.03.2020 року позовні вимоги задоволено частково та в подальшому наявність заборони відчуження завадить виконанню судового рішення та на цей час наявність заборони відчуження майна відповідача не відповідає інтересам стягувача ОСОБА_1 і може завдати йому шкоду.

Заявник в судове засідання з`явився, заяву підтримав, в подальшому просив справу розглянути без його участі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти скасування заходів забезпечення позову, зазначивши, що справа знаходиться у суді касаційної інстанції, ухвалою суду зупинено виконання постанови Харківського апеляційного суду до закінчення її перегляду в касаційному порядку, а тому скасування заходів забезпечення позову є педердчасним.

Суд, розглянувши заяву, заслухавши думку заявника, представника відповідача, дослідивши додані документи, дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що в провадженні Дзержинського районного суду м.Харкова перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання договору позики та договору цесії недійсним.

З метою забезпечення позову ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 28.09.2015 року було вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження у будь-який спосіб квартири, загальною площею 44,5 кв.м. АДРЕСА_1 .

При цьому суд зауважив, що неприйняття заходів по забезпеченню позову може привести до ускладнення виконання рішення по суті або взагалі зробити неможливим виконання даного рішення.

При обранні виду забезпечення позову у вигляді заборони вчинення дій враховувалась співмірність із заявленими позовними вимогами.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Слід зауважити, що основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображена в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

У відповідності до ч.1 ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Згідно ч.7 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до вимог ч. 8 ст.158 ЦПК України вказано, що якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Частиною 9 та 10 вказаної статті передбачено, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

У відповідності до ст.258 ЦПК України судовими рішеннями є, зокрема, рішення та ухвали. Частинами 3 та 5 вказаної статті передбачено, що розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду. У випадках, передбачених цим Кодексом, судовий розгляд закінчується постановленням ухвали чи видачею судового наказу.

Згідно до ч. 1, 2 ст.273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Зазначені норми Конституції України знайшли своє відображення і в процесуальному законодавстві України. Так, статтею 14 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Як вбачається із наведених норм, судове рішення допускається до виконання лише після набрання ним законної сили, тобто після апеляційного розгляду справи або після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Розглядаючи подану заяву про скасування заходів забезпечення позову, суд зазначає, що рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 12.06.2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики залишено без задоволення. Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання договору позики та договору цесії недійсним задоволені.

Постановою Харківського апеляційного суду від 03.03.2020 року рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 12.06.2019 року скасовано. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 520 000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання договору позики та договору цесії.

Доказів виконання судового рішення апеляційної інстанції суду не надано.

Натомість станом на дату розгляду заяви про забезпечення позову цивільна справа перебуває на розгляді у Верховному Суді у звязку з поданням представником відповідача касаційної скарги на постанову Харківського апеляційного суду від 03.03.2002 року у даній справі.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви позивача за первісним позовом про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 28.09.2015 року у справі №638/11860/15-ц, що не позбавляє в подальшому учасників справи звернутися до суду першої інстанції, яким накладено арешт для вирішення даного питання.

Отже, виходячи із вищевикладеного, суд дійшов висновку, що вирішення питання про скасування заходів забезпечення позову за заявою позивача є передчасним, оскільки судове рішення суду апеляційної інстанції не виконано, а скасування забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим його виконання, тому суд вважає, що слід залишити без задоволення заяву про скасування заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.158, 260 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у справі №638/11860/15-ц залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повний текст ухвали складений 27.10.2020 року.

Головуючий суддя: Д.В.Цвірюк