Єдиний унікальний номер: 223/669/20
Провадження номер: 2/223/321/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 р. м. Вугледар

Вугледарський міський суд Донецької області в складі: головуючого - судді Дочинець С.І., при секретарі Лифенко Н.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Вугледарського міського суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що у період з 05 квітня 1999 року по 03 березня 2020 року працював на ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» та наказом №202-к від 03 березня 2020 року його було звільнено 03 березня 2020 року за станом здоров`я, в порядку п. 2 ст. 40 КЗпП України. У період роботи з грудня 2019 року в порушення вимог закону заробітна плата відповідачем в повному обсязі та своєчасно не виплачувалась, а виплата належних позивачу при звільненні сум у день звільнення власником здійснена не була. Таким чином, на момент звільнення роботодавцем не було проведено розрахунок (виплата всіх належних позивачеві сум). Остаточний розрахунок з ОСОБА_1 за всіма належними позивачу сумами було здійснено відповідачем 29 липня 2020 року. У зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні та відповідно до ст. 117 КЗпП України роботодавець зобов`язаний сплатити середній заробіток за весь час затримки, що станом на момент повного розрахунку з позивачем 29 липня 2020 року становить 106458,04 гривень.

Дії роботодавця щодо не проведення з позивачем розрахунків при звільненні поставили останнього у скрутне матеріальне становище, унеможливили його нормальне існування та членів його сім?ї, що мало наслідки виникнення тяжкого психологічного стану для нього як особи, що не в змозі забезпечити свою родину коштами для існування та зумовило необхідність шукати джерела доходу для забезпечення коштів для існування. Тому, ОСОБА_1 незаконними діями відповідача була спричинена моральна шкода, оцінена у 5000,00 гривень.

З огляду на викладене позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку у зв`язку із звільненням з роботи у розмірі 106458,04 гривень та 5000,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 07 вересня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, призначено судове засідання з розгляду справи на 26 жовтня 2020 року (а.с. 34).

Від відповідача на адресу суду 01 жовтня 2020 року надійшов відзив на позов, який було передано оператору поштового зв`язку та направлено поштовим відправлення до Вугледарського міського суду Донецької області 26 вересня 2020 року, тобто в межах строків, визначених ухвалою Вугледарського міського суду Донецької області від 07 вересня 2020 року, тому суд вважає необхідним та доцільним прийняти відзив ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» до розгляду в межах даної цивільної справи.

Згідно відзиву на позов відповідач зазначає, що ОСОБА_1 було звільнено з підприємства 03 березня 2020 року наказом №202-к. При звільненні позивачу було нараховано заробітну плату (без урахування лікарняних за рахунок ФССУ) за березень 2020 року у розмірі 109812,30 гривень. Сума заробітної плати, яка підлягала виплаті за вирахуванням всіх необхідних утримань із заробітної плати, становила 87655,54 гривень. Заробітна плата ОСОБА_1 була виплачена у повному обсязі: платіжним дорученням №59 від 29 квітня 2020 року у розмірі 10181,93 гривень; платіжним дорученням №67 від 22 травня 2020 року у розмірі 1318,68 гривень; платіжним дорученням №42 від 28 липня 2020 року у розмірі 75006,52 гривень. На теперішній час заборгованість і заробітної плати перед позивачем відсутня.

Відповідачем дійсно не було вчасно виплачено належних звільненому працівникові сум у день звільнення, але вина підприємства у такій бездіяльності відсутня, оскільки з 07.04.2020 року було введено простій на ДП «Шахта ім. М.С. Сургая», а отже підприємство увесь цей час не здійснювало видобування вугілля для подальшої його реалізації та виплати заробітної плати працівникам. Крім того, численні борги н підприємстві, у тому числі із заробітної плати та постачання (розподіл) електроенергії, утворились через несплату ДП «Держвуглепостач» заборгованості за поставлене відповідачем вугілля у сумі 59987377,51 гривень, яка на теперішній час є непогашеною. За підсумками роботи за І півріччя 2020 року збитки підприємства склали 70537 тис. грн. Кредиторська заборгованість станом на 01.09.2020 року складає 1426619 тис. грн. Згідно з постановою відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 29.04.2020 року у виконавчому провадженні було накладено арешт на грошові кошти ДП «Шахта ім. М.С. Сургая», що містились на відкритих рахунках у таких банківських установах, як АТ «ОТП Банк», АТ «КІБ», АБ «Південний». Накладення вказаних арештів призвело до остаточного блокування фінансово-господарської діяльності відповідача, що також унеможливило здійснення будь-яких платежів у тому числі й з виплати заробітної плати.

Окрім того, відповідач зазначає, що ОСОБА_1 має бути доведено в чому саме полягала завдана останньому моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її було заподіяно, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами підтверджуються ці обставини. Однак, позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про понесені ним маральні страждання, та обґрунтування вимоги на виплату моральної шкоди у сумі 5000,00 гривень.

Посилаючись на вищевикладене, відповідач просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Також, у наданому до суду відзиві відповідачем заявлено клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, за участю представника ДП «Шахта ім. М.С. Сургая», оскільки обстави даної цивільної справи та надані сторонами докази, які можуть призвести до необхідності надання додаткових доказів та пояснень сторін щодо них, тощо (а.с. 37-38).

Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до ч. 6 ст. 279 ЦПК України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:

1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

З огляду на викладене, зважаючи, що відповідачем не надано доказів та не зазначено жодної причини/підстави, які б свідчили про необхідність проведення судового засідання за участі сторін під час розгляду справи, приймаючи до уваги, що ціна даного позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд приходить до висновку про доцільність та необхідність відмовити в задоволенні клопотання ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, за участю представника ДП «Шахта ім. М.С. Сургая».

Від відповідача не надходило клопотань про розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

Суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, дослідивши які вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач з 05 квітня 1999 року по 03 березня 2020 року працював на Державному підприємстві «Шахта ім. М.С. Сургая» та 03 березня 2020 року наказом № 202-к від 03 березня 2020 року був звільнений у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 17 грудня 1993 року (а.с. 7-16).

Відповідно до довідок №1076 від 07 серпня 2020 року та від 16 вересня 2020 року, виданої Державним підприємством «Шахта ім. М.С. Сургая», ОСОБА_1 дійсно працював на даному підприємстві та був звільнений 03 березня 2020 року, згідно наказу №202к від 03 березня 2020 року за станом здоров`я. За березень 2020 року нарахована заробітна плата (без урахування лікарняних за рахунок ФССУ) в розмірі 109812,30 гривень, належна сума до сплати складає 87655,54 гривень.

Виплата здійснена:

- платіжним дорученням №59 від 29.04.2020 року у розмірі 13083,40 гривень 30 квітня 2020 року (а.с. 52, 53-55);

- платіжним дорученням №67 від 22.05.2020 року в розмірі 1694,46 гривень 25.05.2020 року (а.с. 56, 57-59);

- платіжним дорученням №42 від 28.07.2020 року в розмірі 72877,68 гривень 29.07.2020 року (а.с. 60, 61-62).

Заборгованість по заробітній платі станом на 07 серпня 2020 року відсутня.

Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 на день його звільнення складає 1054,04 гривень (а.с. 17, 51).

Відповідно до довідки Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» від 23 вересня 2020 року за підсумками роботи за перше півріччя 2020 року збитки підприємства склали 70537 тис. грн. Кредиторська заборгованість по ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» станом на 01 вересня 2020 року складає 1426619 тис. грн. (а.с. 45).

Наказом ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» №196 від 31 січня 2020 року у зв`язку з позаплановим відключенням електроенергії та неможливість здійснення процесів виїмки вугілля, проведення гірничих виробок та видачі гірської маси на ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» у лютому 2020 року, встановлено початок простою починаючи з першої зміни 01 лютого 2020 року (а.с. 46, 47).

Відповідач звертався до Державного підприємства «Держвуглепостач» з претензією-вимогою щодо сплати грошових коштів за поставлену вугільну продукцію у сумі 59987377,51 гривень (а.с. 48-49).

Згідно постанови про арешт коштів боржника від 29 квітня 2020 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в межах виконавчого провадження №53264080, при примусовому виконанні виконавчого листа №805/1596/16-а, виданого 23 листопада 2016 року Донецьким окружним адміністративним судом, накладено арешт на грошові кошти боржника ДП «Шахта ім. М.С. Сургая», що містяться на відкритих рахунках у АТ «ОТП Банк», АТ «КІБ», Акціонерному банку «Південний», а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику (а.с. 50).

Так, в судовому засіданні встановлено, не оспорюється сторонами та у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню, що ОСОБА_1 дійсно працював на ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» та був звільнений з підприємства 03 березня 2020 року на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я В день звільнення з останнім не було проведено повного розрахунку всіх належних йому сум, остаточний розрахунок з позивачем було здійснено 29 липня 2020 року. Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 1054,04 гривень, оскільки кожна зі сторін посилається на зазначені обставини як в досліджених письмових доказах, так і в наданому суду позові та відзиві на позов.

Згідно статті 47 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 рудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При визначенні середньої заробітної плати слід керуватися вимогами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (з наступними змінами і доповненнями) (далі - Порядок). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії.

З п. 2 вказаного Порядку вбачається, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що середньоденний заробіток ОСОБА_1 на день звільнення становив 1054,04 гривень, що підтверджується довідками Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» №1076 від 07 серпня 2020 року та від 16 вересня 2020 року, не оспорюється сторонами та не підлягає доказуванню.

Згідно з п. 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Таким чином, під час проведення розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки розрахунку при звільненні з використанням даних про середній заробіток позивача.

Позивачем визначена загальна сума стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у зв`язку із звільненням з роботи за період з дня звільнення до дня здійснення повного остаточного розрахунку з позивачем, а саме до 29 липня 2020 року, включно, у розмірі 106458,04 гривень, яку останній вираховував виходячи з 101 робочого дня за які має бути оплачений середній заробіток та середньоденного заробітку 1054,04 гривень, однак з зазначений розрахунок здійснено з арифметичними помилками, а тому суд не може погодити з даним розрахунком позивача.

Так, розмір компенсації середнього заробітку за період, коли з вини відповідача з позивачем не було здійснено розрахунок при звільненні, а саме, за період з 04 березня 2020 року по день здійснення повного розрахунку з позивачем, а саме по 29 липня 2020 року, включно, становить 105404,00 гривень (100 робочих дні х 1054,04 гривень = 105404,00 гривень), а тому ці кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву зазначає, що підприємством дійсно не було вчасно виплачено належних позивачеві сум у день звільнення, але вина підприємства у такій бездіяльності відсутня, оскільки на підприємстві було введено простій через припинення постачання електроенергії, а також наявність численних боргів перед підприємством через несплату ДП «Держвуглепостач» заборгованості за поставлене вугілля. Однак, суд критично ставиться до вищезазначених посилань відповідача, оскільки ОСОБА_1 виконував покладені на нього трудові зобов`язання, а Державне підприємство «Шахта ім. М.С. Сургая», здійснюючи підприємницьку діяльність, не виконало свої зобов`язання перед звільненим працівником, а відсутність у підприємства грошових коштів не може бути підставою для невиплати працівникові заробітної плати та/або сум належних при звільнені.

Окрім того, відповідач у відзиві на позов не визначає, які саме заходи були вжиті підприємством для здійснення щонайшвидшої виплати звільненому працівникові належних йому сум та узгодження з останнім можливого часу/графіку проведення такої виплати.

Більш того, суд вважає необхідним зауважити, що на час звільнення ОСОБА_1 сума належна до сплати останньому складала 87655,54 гривень, що підтверджується довідками відповідача №1076 від 07 серпня 2020 року та від 16 вересня 2020 року, яка була сплачена лише 29 липня 2020 року, а тому, суд приходить до висновку, що при стягненні з ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 105404,00 гривень буде в повній мірі дотримано балансу та принципу співмірності між розміром невиплаченої при звільненні заробітної плати та стягуваної з підприємства компенсації.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5000,00 гривень, суд виходить з наступного.

Згідно статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Право на відшкодування моральної шкоди з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б останнього вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України.

В судовому засіданні встановлено, що неправомірними діями відповідача, а саме порушенням термінів здійснення розрахунку при звільненні, порушено, гарантоване ст. 43 Конституції України, право ОСОБА_1 на своєчасне одержання винагороди за працю, що призвело до моральних страждань позивача, який майже 21 років працював на ДП «Шахта ім. М.С. Сургая», за час роботи нагороджений знаком «Шахтарська слава» ІІІ ступеня та грамотою ДП «ДВЕК», був вимушений звільнитись у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, що перешкоджало продовженню виконуваній роботі, а наслідком не виплати при звільненні всіх сум, що належали позивачу від підприємства, стало погіршення матеріального становища ОСОБА_1 , що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя та пошуку джерел доходу для забезпечення власного утримання та утримання родини.

Тому, суд, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, розглядаючи справу не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що з відповідача ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» на користь ОСОБА_1 в порядку відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню 5000,00 гривень, що буде цілком еквівалентним завданим моральним стражданням.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Як вбачається з наданої до суду квитанції №14 від 03 вересня 2020 року ОСОБА_1 було сплачено судовий збір за подання до суду даного позову у сумі 1064,58 гривень.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір встановлюється в розмірі - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно п. п. 1, 10 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується; у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Так, ціною позову ОСОБА_1 є 111458,04 гривень, тобто, у відповідності до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за звернення до суду з зазначеним позовом становить 1 відсоток ціни позову, та складає 1114,58 гривень.

Отже, недоплаченною позивачем є сума судового збору за подання до суду даного позову у розмірі 50,00 гривень (1114,58 гривень - 1064,58 гривень = 50,00 гривень), а тому ці кошти підлягають стягненню з позивача на користь держави в особі Державної судової адміністрації України.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з вищевикладеного, приймаючи до уваги, що суд дійшов висновку про доцільність часткового задоволення вимог позову ОСОБА_1 щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, суд вважає необхідним, на виконання вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме, 1104,03 гривень (110404 грн.* 1114,58 грн. / 111458,04 грн. = 1104,03 грн.).

Оскільки, відповідно до вимог статті 279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, тому, відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 23 ЦК України, ст. ст. 47, 116, 117, 237-1 КЗпП України, п. п. 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, ст. ст. 12, 13, 76, 77, 82, 141, 247, 258, 263-265, 279 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні вимог клопотання Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи, задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з роботи у розмірі 105404 (сто п`ять тисяч чотириста чотири) гривні 00 копійок.

Стягнути з Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 50 (п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Стягнути з Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , втрати зі сплати судового збору у розмірі 1104 (однієї тисячі ста чотирьох) гривень 03 (трьох) копійок.

В задоволенні іншої частини вимог позовної заяви відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Вугледарський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Вугледарського

міського суду Донецької області Дочинець С.І.