Провадження №2/522/6009/20
УХВАЛА

26 жовтня 2020 року м.Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кузнецової В.В.

за участю секретаря судового засідання Довгань Ж.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу ,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Відповідач звернувся до суду із клопотанням та просить надати їм строк для примирення тривалістю шість місяців у зв`язку із наявністю малолітньої дитини та дитини-інваліда, з`ясування дійсних причин позову, вважає що рішення про розірвання шлюбу прийнято позивачем під впливом емоцій.

Відповідач у судовому засіданні клопотання підтримав та зазначив, що вважає можливим примирення з позивачем. Тому просив суд надати термін на примирення протягом шести місяців.

Позивач проти терміну на примирення категорично заперечила та зазначила про те, що проживання окремо від позивача позитивно впливає на психічний стан малолітніх дітей. Позивач не вважає за можливе примирення з відповідачем та відновлення сімейних стосунків. Вона повністю впевнена в своєму бажанні шлюб розірвати. Просила не надавати їм з відповідачем термін на примирення, оскільки рішення про розірвання шлюбу є виваженим та прийнято нею за рік до подання позовної заяви. Наполягала на розірванні шлюбу.

Вирішуючи клопотання відповідача про надання строку для примирення, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Як на час звернення з даним позовом до суду, так і на час розгляду справи судом позивач позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримувала в повному обсязі та просила задовольнити. В судовому засіданні позивач наполягала на розірванні шлюбу.

Позиція позивача залишається постійною та однозначною, її дії свідчать про відсутність бажання миритися з відповідачем, зберегти сім`ю, відновити подружні стосунки.

Оскільки позивач не бажає миритися з відповідачем, наполягає на розірванні шлюбу, посилаючись в тому числі і на ту обставину, що з того часу як вона з дітьми почали жити окремо від відповідача діти стали спокійнішими, будь-яких обставин, які б надавали можливість вважати, що примирення між сторонами є можливим, відповідач суду не повідомив, суд вважає, що примирення є неможливим.

Надання подружжю терміну на примирення всупереч бажанню позивача суперечитиме закону та моральним засадам суспільства, оскільки примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

На підставі викладеного з урахуванням встановлених фактичних взаємин подружжя відсутні підстави для надання терміну для примирення, оскільки такі дії не зможуть привести до збереження сім`ї, а матимуть виключно формальний характер.

Тому не підлягає задоволенню клопотання відповідача про надання подружжю терміну на примирення.

Керуючись ст. 24 СК України, ст. ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні клопотання ОСОБА_2 про надання терміну на примирення подружжя - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: В.В. Кузнецова