КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції - Гончарук В.П.
Номер провадження № 22-ц/824/9663/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 16 березня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименка Романа Васильовича, старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурла Віталія Едуардовича, заінтересована особа: старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кудрановський Юрій Володимирович, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою на дії начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України Клименка Р.В., старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України Бурла В.Е., заінтересована особа: старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України Кудрановський Ю.В., свої вимоги скаржник обґрунтовувала тим, що 01 жовтня 2019 року простою поштою отримала постанову про скасування процесуального документу від 13 вересня 2019 року, ВП №59760517, винесену начальником Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України Клименко Р.В., із вказаної постанови вбачалося, що 09 вересня 2019 року до відділу надійшла скарга AT «ВТБ Банк» від 21 серпня 2019 року №4906/1-2 з проханням скасувати повідомлення про повернення виконавчого документа стягувану від 09 серпня 2019 року №дв/2 та винести постанову про відкриття виконавчого провадження, оскільки сума боргу за виконавчим документом становить 3 721 932,44 дол. США., що в гривневому еквіваленті становить 29 666 406,90 грн. Провівши перевірку виконавчого провадження встановлено, що сума боргу, яка підлягає стягненню становить 3 721 932,44 дол. США., яка в гривневому еквіваленті на момент пред`явлення виконавчого документа складає 96 063 076,27 грн., тому повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу від 09 серпня 2019 року №дв/2 підлягає скасуванню.

Скаржник вказувала, що начальником відділу Клименко Р.В. було скасовано «Повідомлення про повернення виконавчого документа стягувану без прийняття до виконання» від 09 серпня 2019 року, що видав Бурла В.Е. при примусовому виконанні виконавчого листа №2604/3257/2012, виданого 01 червня 2012 року Дніпровським районним судом м. Києва.

ОСОБА_1 також зазначала, що 02 жовтня 2019 року простою поштою вона отримала постанову про арешт майна боржника від 13 вересня 2019 року, ВП №59760517, винесену старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України Бурлою В.Е. при примусовому виконанні виконавчого листа №2604/3257/2012, виданого 01 червня 2012 року Дніпровським районним судом м. Києва, про звернення стягнення на майно. Вказаною постановою було накладено арешт на наступне майно: автомобіль легковий марки «Mercedes-Benz», модель CL 500, 2002 року випуску, колір синій, номер кузова - НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ; легковий автомобіль «Porsche», 2003 року випуску, колір - чорний, номер кузова - НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору 32 633 047,59 грн.

Із вказаними постановами скаржник не згодна, вважає, що вони прийняті із порушенням Закону України «Про виконавче провадження», є протиправними, підлягають скасуванню, а тому просила суд: визнати протиправною та скасувати постанову про скасування процесуального документу від 13 вересня 2019 року, ВП №59760517, винесену начальником Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України Клименко Р.В. та визнати протиправною та скасувати постанову про арешт майна боржника від 13 вересня 2019 року, ВП №59760517, винесену старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України Бурлою В.Е.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 березня 2020 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, відповідно до якої просила скасувати оскаржувану ухвалу та винести нове судове рішення, яким задовольнити вимоги скарги в повному обсязі.

Апелянт вказує, що скасовуючи повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу від 09 серпня 2019 року №дв/2, начальник відділу встановив та зазначив у постанові, що сума боргу в гривневому еквіваленті на момент пред`явлення виконавчого документа складає 96 063 076,27 грн., тобто своєю постановою державний виконавець фактично вніс зміни до виконавчого листа, виданого судом, в якому було зазначено суму боргу в гривневому еквіваленті 29 666 406,90 грн.

ОСОБА_1 посилається на пункт 4 Інструкції з організації примусового виконання рішень від 29 вересня 2016 року №2832/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року, відповідно до якого Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими сума зобов`язання становить п`ятдесят та більше мільйонів гривень або еквівалента сума в іноземній валюті, та наголошує, що у виконавчому листі сума боргу вказана саме у гривні, а не в доларах США, та становить 29 666 406,90 грн., що є значно меншою сумою ніж зазначено в Інструкції.

Виходячи з вказаного, апелянт вважає, що виконавчий лист не підвідомчий Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, а тому постанова про скасування процесуального документу від 13 вересня 2019 року була винесена начальником відділу з порушенням норм матеріального права, та суд першої інстанції також не надав вказаному належної оцінки.

Апелянт також посилається на порушення судом норм процесуального права, оскільки в оскаржуваній ухвалі не надано жодної оцінку доводам скаржника, викладеним у самій скарзі та у додаткових поясненнях від 12 лютого 2020 року, тому таке рішення є необґрунтованим, при неповному з`ясуванні обставин справи та при неповному дослідженні доказів, та підлягаю повному скасуванню.

На адресу апеляційного суду надійшов відзив від Міністерства юстиції України, відповідно до якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін, оскільки вважає ухвалу законною та обґрунтованою, апеляційну скаргу ОСОБА_1 безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Представник Міністерства вказує, що дійсно відповідно до Інструкції Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими сума зобов`язання становить п`ятдесят та більше мільйонів чи еквівалентна сума в іноземній валюті або двадцять п`ять та більше мільйонів гривень чи еквівалентна сума в іноземній валюті, якщо місцем виконання рішення є місто Київ.

Отже, державним виконавцем Відділу Бурлою В.Е. було взято до уваги суму заборгованості за виконавчим листом та винесено повідомлення «Про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття для виконання» від 09 серпня 2019 року, яку згодом було скасовано в порядку його оскарження стягувачем АТ «ВТБ Банк» та за результатами розгляду якої начальником відділу Клименком Р.В. було винесено постанову, якою скасовано повідомлення «Про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання» від 13 вересня 2019 року, оскільки сума боргу за виконавчим документом становить 3 721 932,44 доларів США, що згідно офіційного курсу обміну валют на момент пред`явлення виконавчого документа до виконання становить 96 063 076,27 грн. в гривневому еквіваленті.

А тому враховуючи наведене, 13 вересня 2019 року державним виконавцем Відділу винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №59760517 з примусового виконання даного виконавчого документа, а також винесено постанови про стягнення виконавчого збору, про арешт майна боржника та про розшук майна боржника.

У відзиві вказує, що надаючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, судом першої інстанції не було встановлено порушень Закону України «Про виконавче провадження» на момент винесення начальником відділу Клименком Р.В. постанови «Про скасування процесуального документу» від 13 вересня 2019 року в межах виконавчого провадження №59760517, а тому суд правомірно дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Представник заявника ОСОБА_1 , адвокат Булавінова Ю.В. будучи повідомленим належним чином повідомленою про дату час та місце розгляду справи до суду не з`явилася, тому суд у відповідності до положень ст. 372 ч.2 ЦПК України розглянув справу у її відсутність.

Представник стягувача АТ «ВТБ банк», будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду до суду апеляційної інстанції не з`явився.

Представник відділу ДВС МЮ України Щекун О.А. при апеляційному розгляді заперечив щодо доводів викладених в апеляційній скарзі та просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні скарги, оскільки сума стягнення за виконавчим документом перевищує 50 млн. грн., а тому підлягає виконанню саме відділом ПВР ДДВС МЮ України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ДДВС МЮ України Щекуна О.А., вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, розглядаючи подану ОСОБА_1 скаргу на дії посадових осіб Відділу примусового виконання рішення департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та відмовляючи у задоволенні вказаної скарги суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначені дії начальника ВПВР ДДВС МЮ України Клименко Р.В., та старшого державного виконавця цього ж відділу Бурли В.Е. відповідали положенням Закону України «Про виконавче провадження та «Інструкції з організації примусового виконання рішення», затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року .

Апеляційний суд не погоджується із даним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні скарги на дії посадових осіб державної виконавчої служби не відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 вказаного Закону передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

При виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачені права та обов`язки державного виконавця.

Зокрема, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до частини третьої статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних постанов) рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Крім того за змістом абзацу 2 пункту 2 розділом ХІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року (в редакції на час винесення начальником ВДВС оскаржуваної постанови) начальник відділу державної виконавчої служби - має право перевірити законність виконавчого провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі за скаргою стягувача та інших учасників виконавчого провадження (крім боржника).

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 31 липня 2019 року на адресу ВПВР ДДВС МЮ України від Акціонерного товариства «ВТБ банк» надійшла заява про примусове виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 03 березня 2012 року у справі №2604/3257/2012 про звернення стягнення на майно ОСОБА_1 , а саме на: автомобіль легковий марки «Mercedes-Benz», модель CL 500, 2002 року випуску, колір синій, номер кузова - НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ; легковий автомобіль «Porsche», 2003 року випуску, колір - чорний, номер кузова - НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , які належать ОСОБА_1 , відповідно на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія НОМЕР_5 , що е МРЕВ ДАІ в м. Харків 23 січня 2003 року, та свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія НОМЕР_6 , що е МРЕВ ДАЇ в м. Чугуїв 24 лютого 2004 року (предметом застави за договором застави №23 ВД-г/6, що 31.03.2006 року був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Курас С.О. за реєстровим номером №624), для задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» у розмірі заборгованості станом на 30.08.2011 року в сумі 29 666 406,90 грн. (а.с.35).

09 серпня 2019 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурлою В.Е. відповідно до положень п.10 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено повідомлення АТ «ВТБ банк» про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, з підстав пред`явлення його за не підвідомчістю. При цьому державний виконавець мотивував дане повідомлення тим, що предметом виконання вказаного виконавчого документа є сума звернення стягнення на майно менше 50 млн.. гривень, а також те що боржником не є органи та установи, які зазначені в п.4 «Інструкції з організації примусового виконання рішень» (а.с.39).

13 вересня 2019 року начальником відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Клименком Р.В. винесено постанову про скасування процесуального документу у ВП 59760517, було скасовано «Повідомлення про повернення виконавчого документа стягувану без прийняття до виконання» від 09 серпня 2019 року, що видав старший державний виконавець ВПВР ДДВС МЮ України Бурла В.Е. (а.с. 6). Скасовуючи зазначене повідомлення начальник ВПВР ДДВС МЮ України Клименко Р.В. зазначив, що провівши перевірку виконавчого провадження ним було встановлено, що сума боргу , яка підлягає стягненню становить 3721932,44 дол. США, що в гривневому еквіваленті на момент пред`явлення виконавчого документа складає 96063076,27 грн.

13 вересня 2019 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурлою Віталієм Едуардовичем було винесено постанову про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 на користь Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у розмірі 2 966 640,69 грн., в межах виконавчого провадження 59760517.

13 вересня 2019 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурлою Віталієм Едуардовичем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 03 березня 2012 року у справі №2604/3257/2012 про звернення стягнення на майно ОСОБА_1 (а.с. 47) та постанову про арешт майна боржника в межах виконавчого провадження 59760517, вказаною постановою було накладено арешт на наступне майно: автомобіль легковий марки «Mercedes-Benz», модель CL 500, 2002 року випуску, колір синій, номер кузова - НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ; легковий автомобіль «Porsche», 2003 року випуску, колір - чорний, номер кузова - НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору 32 633 047,59 грн.

23 вересня 2019 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурлою Віталієм Едуардовичем було винесено постанову про розшук майна боржника в межах виконавчого провадження 59760517, якою оголошено в розшук майно боржника ОСОБА_1 , а саме: автомобіль легковий марки «Mercedes-Benz», модель CL 500, 2002 року випуску, колір синій, номер кузова - НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ; легковий автомобіль «Porsche», 2003 року випуску, колір - чорний, номер кузова - НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Колегія суддів, перевіряючи доводи апелянта щодо незаконності постановленої у справі ухвали суду та не правомірності дії начальника ВПВР МЮ України Клименка В.Р. в частині скасування повідомлення про повернення виконавчого документа без виконання доходить висновку щодо обґрунтованості вказаної апеляційної скарги, оскільки з матеріалів справи вбачається, що згідно до виданого Дніпровським районним судом міста Києва від 03 березня 2012 року у справі №2604/3257/2012 про звернення стягнення на майно ОСОБА_1 виконавчого документа об`єктом виконання є звернення стягнення на рухоме майно, а саме автомобіль легковий марки «Mercedes-Benz», модель CL 500, 2002 року випуску, колір синій, номер кузова - НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ; легковий автомобіль «Porsche», 2003 року випуску, колір - чорний, номер кузова - НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , для погашення заборгованості в межах суми заборгованості в сумі 29666406,90 грн., а не стягнення грошових коштів у зазначені сумі. При цьому стягувачем у справі не надано державному виконавцю доказів, що вартість зазначених об`єктів нерухомого майна на момент пред`явлення виконавчого документа до виконання перевищую 50 млн. грн..

Крім того за виконавчим документом виданим судом сума заборгованості визначена у розмірі 29666406,90 грн., а не 3721932,44 доларів США, як визначився начальник ВПВР ДДВС МЮ України Клименко В.Р. при скасуванні вище зазначеного повідомлення старшого ДВ ВПВР ДДВС МЮ України Бурли В.Е.

Згідно з абз.3 частини 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Тобто, Закон України «Про виконавче провадження» передбачає можливість вносити зміни та виправляти арифметичні помилки лише у документах, винесених у виконавчому провадженні, а не в виконавчих документах, винесених судом.

В даному випадку, начальник відділу, який «встановив», що «сума боргу, яка підлягає стягненню становить 3 721 932,44 дол. СІІІА., яка в гривневому еквіваленті на момент пред`явлення виконавчого документа складає 96063076,27 грн.», фактично вніс зміни у рішення Дніпровського районного суду м. Києва, та у виданий судом виконавчий лист, що не передбачено Законом України «Про виконавче провадження», тобто вчинив дії які не передбачені чинним ЗУ «Про виконавче провадження» та вийшов за межі наданих йому повноважень.

Таким чином, оскаржувана постанова начальника відділу примусових виконань ДДВС МЮ України Клименка Р.В. винесена із порушенням абз. 2-4 ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд першої інстанції, вирішуючи подану ОСОБА_1 скаргу на зазначені доводи заявника не звернув та ухвалив помилкове судове рішення про необґрунтованість поданої скарги, тому колегія суддів вважає, що доводи викладені в у скарзі ОСОБА_1 щодо незаконності постанови начальника ВПВР ДДВС МЮ України Клименка В.Р. від 13 вересня 2019 року про скасування повідомлення старшого ДВ ВПВР ДДВС МЮ України Бурли В.Е від 09 серпня 2019 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог Інструкції з організації примусового виконання рішень від 29.09.2016 року №2832/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за №1302/294 (далі - Інструкція), Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими: боржниками є Апарат Верховної Ради України, Адміністрація Президента України, Міністрів України, центральні органи виконавчої влади, Конституційний Суд України, Верховний Суд України, вищі спеціалізовані суди, апеляційні суди, Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, Національне антикорупційне бюро України, Вища рада юстиції, Національний банк України, Рахункова палата, Управління справами Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська і Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська державні адміністрації та їх структурні підрозділи, інші органи державної владі, посадові особи; сума зобов`язання становить п`ятдесят та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Згідно до виконавчого листа виданого Дніпровським районним судом міста Києва 01 червня 2012 року у справі №2604/3257/2012 місцем проживання боржника ОСОБА_1 , є АДРЕСА_1 (а.с. 36).

Згідно з виконавчим листом від 01 червня 2012 року Дніпровським районним судом міста Києва звернуто стягнення на майно ОСОБА_1 у розмірі заборгованості в межах суми боргу в розмірі 29 666 406, 90 грн. тому згідно до положень викладених абзаці 2 пункту 4 вище вказаної Інструкції виконання даного виконавчого листа не належить до повноважень ВПВР ДДВС МЮ України, у зв`язку з чим дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бурли Віталія Едуардовича в частині винесення постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 03 березня 2012 року у справі №2604/3257/2012 та в частині винесення 13 вересня 2019 року постанови про арешт майна боржника в межах виконавчого провадження 59760517 не відповідають вимогам ст., 4 24 Закону України «Про виконавче провадження».

Разом з тим ОСОБА_1 постанову про відкриття виконавчого провадження не було оскарження у вказаного провадження, тому колегія суддів не повноважна ухвалювати рішення щодо її скасування, разом із тим постанова про накладення арешту на майно є такою що ухвалена з порушенням положень Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому колегія суддів виходить із того, що стягувач у справі не позбавлений можливості реалізувати своє право на пред`явлення виконавчого документа до виконання за встановленою ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» належною підвідомчістю.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З урахуванням викладеного, апеляційний суд доходить висновку про обґрунтованість доводів викладених в апеляційній скарзі ОСОБА_1 ..

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що оскаржувана по даній справі ухвала суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, ухвалена з неправильним застосуванням норм матеріального права, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення скарги та скасування процесуальних рішень посадових осіб державної виконавчої служби.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 374, 381, 382, 451 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 16 березня 2020 року скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення, яким задовольнити подану ОСОБА_1 скаргу .

Визнати протиправною та скасувати постанову про скасування процесуального документу від 13 вересня 2019 року, ВП №59760517, винесену начальником Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України Клименко Р оманом Васильовичем.

Визнати протиправною та скасувати постанову про арешт майна боржника від 13 вересня 2019 року, ВП №59760517, винесену старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України Бурлою Віталієм Едуардовичем.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 26 жовтня 2020 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв