Справа № 670/233/20
Провадження № 2/669/283/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2020 року смт.Білогір`я

Білогірський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого судді Бараболі Н.С.

з участю секретаря Бульбах Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Білогір`я цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум актив»» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 110582,10 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між ТОВ «Фінансова компанія Є гроші» та ОСОБА_1 , було укладено договір №-171594 від 28.03.2019 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Цей договір було укладено за допомогою електронного сервісу, що міститься на офіційному сайті ТОВ «ФК Є ГРОШІ» - www.e-groshi.com. Строк на який надається позика становить 31 день, тобто позика має бути повернута до 28.03.2019 року. Згідно умов договору Позикодавець надає Позичальникові гроші на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою,зазначені у п.1.5 цього договору. Проценти за користування позикою становлять 1,99 % за кожен день користування позикою, що становить 726,35 процентів річних.

ТзОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ Є ГРОШІ» свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу позику у розмірі, визначеному в договорі. Платіжним повідомленням підтверджується, що на картковий рахунок Відповідача було перераховано позику в розмірі 9000 грн. Відповідач заборгованість у встановлений договором строк не сплатив.

01 серпня 2019 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ Є ГРОШІ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРЕМІУМ АКТИВ» укладено договір про надання послуг факторингу, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги по кредитних договорах, в тому числі і за договором №-171594 від 28 березня 2019 року. Оскільки боржником не виконано своїх зобов`язань перед позивачем як новим кредитором позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 суму заборгованості за договором №-171594 від 28 березня 2019 року в розмірі 110582,10 грн. з яких 9000,00 грн. заборгованості за кредитом, 5552,10 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 87030,00 грн. заборгованість по процентам за прострочку, 9000,00 грн. заборгованість зі сплати штрафу та понесені судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином в судове засідання не з`явилася. 17.07.2020 року відповідач ОСОБА_1 надала суду письмові пояснення по справі, згідно яких вказала, що позовні вимоги ТзОВ «Фінансова компанія «Преміум актив» не визнає. В письмових поясненнях відповідач вказує, що позивачем не надано суду докази на підтвердження того, що саме відповідач заповнила договір позики розміщений на сайті www.e-groshi.com, чим повідомила позивача про прийняття пропозиції в електронній формі, а також те, що саме відповідачем підписано відповідний договір, шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надіслано смс повідомленням на номер телефону, який ніби то належить відповідачу.

Вказала, що вважає, що факт укладення договору позики між ТзОВ «Фінансова компанія «Є Гроші» та ОСОБА_1 не доведений позивачем.

Крім того, вказала, що не знайшов свого підтвердження факт отримання коштів відповідачем, оскільки копія платіжного доручення містить лише дані про номер банківської картки, однак належність даної картки відповідачу не підтверджена належними та допустимими доказами.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Ознайомившись із письмовими доводами сторін, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Матеріали справи свідчать, що позивачем надана копія договору №-171594 від 28.03.2019 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Є ГРОШІ» та від імені відповідача ОСОБА_1 в розділі «Реквізити та підписи сторін» містить лише зазначення інформації про позикодавця та прізвище, ім`я та по-батькові відповідача, а також надрукований запис «Електронний підпис/ ОСОБА_1 ».

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про електронну комерцію» дія цього Закону не поширюється на правочини, якщо: законом встановлено спеціальний порядок переходу права власності або предметом правочину є об`єкти, вилучені з цивільного обороту або обмежені в цивільному обороті відповідно до законодавства; однією із сторін є фізична особа, яка не зареєстрована як фізична особа - підприємець та реалізує або пропонує до реалізації товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, крім випадків, коли сторони прямо домовилися про застосування положень цього Закону до правочину.

Згідно з ч. 2 ст. 2 даного Закону порядок надання банківських послуг, випуск та обіг електронних грошей, здійснення переказу коштів не є предметом правового регулювання цього Закону і регулюється спеціальним законодавством. До послуг систем дистанційного обслуговування, випуску та обігу електронних грошей, страхування та інших послуг, щодо яких існує спеціальне законодавство, цей Закон застосовується лише в частині правочинів, вчинених в електронній формі, яка не суперечить спеціальному законодавству, що регулює здійснення послуг із дистанційного обслуговування, випуск та обіг електронних грошей, страхування, зокрема законам України "Про електронні документи та електронний документообіг", «Про електронний цифровий підпис", «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", «Про банки і банківську діяльність"та «Про страхування".

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону термін "електронний підпис" вживається у значенні, наведеному в Законі України "Про електронний цифровий підпис".

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону права та обов`язки покупця (замовника, споживача) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції визначаються законодавством України, зокрема Законом України "Про захист прав споживачів".

Покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції за обсягом своїх прав та обов`язків прирівнюється до споживача у разі укладення договору поза торговельними або офісними приміщеннями та у разі укладення договору на відстані відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів".

Таким чином, Закон України «Про електронну комерцію» застосовується лише в частині правочинів, вчинених в електронній формі, яка не суперечить спеціальному законодавству в тому числі і - Закону України «Про електронний цифровий підпис», яким підлягають регулюванню спірні правовідносини.

Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі (ст. 4 Закону).

Статтею 6 даного Закону передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника.

Відповідно до п. п. 1 - 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Згідно із частиною 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частини 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: -надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; -заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; -вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: -електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;-електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;-аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Враховуючи вищевикладене судом встановлено, що спірний договір позики не підтверджує факт підписання договору позики відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора у вигляді алфавітно-цифрової послідовності або ж за допомогою електронного цифрового підпису, який би відповідав вимогам Закону України «Про електронний цифровий підпис». Отже, твердження позивача, що договір позики було укладено з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором не знайшло підтвердження в суді, враховуючи вимоги законодавства.

Відповідно до умов Договору №-171594 від 28 березня 2019 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, позивач зобов`язався надати відповідачу кошти в позику у розмірі 9000,00 грн., а остання зобов`язалася повернути грошові кошти до 27 квітня 2019 року та сплатити проценти у розмірі 1,99 % за кожен день користування позикою.

При цьому акцептування пропозиції укласти договір було здійснене без заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі.

Ухвалою Білогірського районного суду Хмельницької області від 20 липня 2020 року витребувано у ТОВ «ФК «Преміум актив» електронне повідомлення або заповнений формуляр заяви (форми) ОСОБА_1 , які повинні містити істотні умови кредитного договору, про прийняття такої пропозиції, підписані ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором; заявки - анкети ОСОБА_1 , встановленої форми, яка виражає її намір отримати від ТОВ «ФК Є ГРОШІ» грошові кошти у позику (на умовах фінансового кредиту) та є невід`ємною частиною Договору про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №-171594 від 28.03.2019 року, посвідчену керівником фінансової установи ТОВ «ФК Є ГРОШІ» роздруківку інформації з електронного файлу, що визначає послідовні дії учасників електронної комерції (фінансової установи та споживача) в інформаційно-телекомунікаційній системі, якою зафіксовано чітку послідовність (хронологію) всіх дій фінансової установи та споживача ОСОБА_1 щодо укладання електронного договору про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №-171594 від 28.03.2019 року в інформаційно-телекомунікаційній системі.

Однак, ухвалу суду позивачем не виконано.

Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Частиною 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

За ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Отже, договір №-171594 від 28 березня 2019 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту не відповідає вимогам ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», оскільки при прийнятті пропозиції про укладення договору не був заповнений формуляр заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, підписаний в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».

При цьому, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що указаний договір не є таким, що укладений у письмовій формі, а, отже є нікчемним відповідно до ст. 1055 ЦК України.

Відповідно до пункту 1.3. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, встановлено, що вимоги цієї Інструкції поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів та обов`язкові для виконання ними.

Згідно з п.1.4 Інструкції - платіжне доручення - розрахунковий документ, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача.

Відповідно до пункту 1.13 вказаної Інструкції, під час здійснення розрахунків можуть застосовуватись розрахункові документи на паперових носіях та в електронному вигляді. Ця Інструкція встановлює правила використання під час здійснення розрахункових операцій таких видів платіжних інструментів: меморіального ордера; платіжного доручення; платіжної вимоги-доручення; платіжної вимоги; розрахункового чека; інкасового доручення (розпорядження).

Згідно із пунктом 2.14 Інструкції банк платника на всіх примірниках прийнятих розрахункових документів і на реєстрах обов`язково заповнює реквізити "Дата надходження" і "Дата виконання", а банк стягувача - "Дата надходження в банк стягувача" (якщо ці реквізити передбачені формою документа), засвідчуючи їх підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку. На документах, прийнятих банком після закінчення операційного часу, крім того, ставиться штамп "Вечірня".

Відповідно до п.3.1 глави 3 Інструкції Платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 7 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків.

Банк у договорі з платником - фізичною особою має право передбачати можливість подання цим платником платіжного доручення в довільній формі, яке має містити такі обов`язкові реквізити:назву документа;дату складання і номер;прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), код платника та номер його рахунку;найменування та код банку платника; найменування/прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), код отримувача та номер його рахунку; найменування та код банку отримувача; суму цифрами та словами; призначення платежу; підпис платника.

Таким чином, належним та достовірним доказом проведення безготівкового розрахунку є відповідний платіжний документ, передбачений положеннями Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, заповнений відповідно до вимог цього нормативного документу, та який містить відповідні відмітки про виконання цього платіжного документа банком платника.

На підтвердження факту перерахування відповідачу грошових коштів у розмірі 9000,00 грн. за договором №-171594 від 28.03.2019 року позивачем надано копію платіжного доручення №124011 від 28 березня 2019року в якому вказано призначення платежу: згідно договору№-171594 від 01.01.1970 року, копію Повідомлення від ПАТ АКБ «КОНКОРД» №239 від 03.03.2020 року про переказ коштів 28.03.2020 року на картку одержувача, копію Договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам №92.15.000104/2 від 19.02.2018 року.

Тому, платіжне доручення №124011 від 28.03.2019 року в якому вказано призначення платежу: згідно договору№-171594 від 01.01.1970 року не може бути належним доказом перерахування коштів на користь відповідача.

У копії повідомлення від ПАТ АКБ «КОНКОРД» №239 від 03.03.2020 року про переказ коштів ПАТ АКБ «КОНКОРД» повідомив, що відповідно до Договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам №92.15.000104/2 від 19.02.2018 року, укладеному між АТ «АКБ «Конкорд» та ТОВ «ФК Є ГРОШІ» було успішно виконано наступну транзакцію поповнення картки:номер транзакції НОМЕР_1 , дата/час транзакції 28.03.2019 року 15:06:26, сума транзакції 8910,00 грн. валюта транзакції - UAN, номер картки одержувача НОМЕР_2 .

Таким чином, повідомленням від ПАТ АКБ «КОНКОРД» №239 від 03.03.2020 року підтверджується переказ коштів 28.03.2019 року, на невідомий рахунок № НОМЕР_2 , на який нібито згідно платіжного доручення №239 від 03.03.2020 року перераховано кошти. Отже, даний документ зовсім не підтверджує факт отримання коштів відповідачкою.

Отже матеріали справи не містять жодних доказів переказу ТОВ «ФК Є ГРОШІ» відповідачеві грошових коштів у розмірі 9000,00 грн. Не містять матеріали справи також і доказів отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 9000,00 грн. саме від ТОВ «ФК Є ГРОШІ».

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Разом із тим, позивачем на підтвердження своїх вимог не надано належних та допустимих доказів (письмових або електронних), які б відповідали вимогам процесуального законодавства, перерахування позивачем грошових коштів на користь відповідача.

Згідно з частиною першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки в задоволенні позову відмовлено судові витрати зі сплати судового збору не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного, ст. ст. 1054-1055 ЦК України, ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», керуючись ст. ст. 12, 263, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум актив» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду через Білогірсьський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а в разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя підпис Н. С. Бараболя

.