Справа № 316/2414/19
Провадження № 2/316/295/20
"28" жовтня 2020 р. м.Енергодар
Енергодарський міський суд Запорізької області
у складі головуючого судді Куценко О.М.
за участю секретаря судового засідання Нестерової Г.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Енергодарі Запорізької області, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу №316/2414/19 за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Цигиця Любов Миколаївна до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя, визнання права спільної часткової власності на квартиру, стягнення грошової компенсації вартості за відповідну частку двох автомобілів,-
25.11.2019 р. ОСОБА_1 (далі позивач), в особі свого представника за письмовим договором та ордером (а.с.16-17) адвоката Цигиці Любов Миколаївни (далі представник позивача), звернулась до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі відповідач), в якій просить суд:
- визнати право спільної часткової власності на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 51,6 кв.м., в рівних частках, а саме: по 1/2 частки за кожним;
Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 27.11.2019 р. провадження по справі було відкрито та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з підготовчого судового засідання (а.с.20).
Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 17.04.2020 р. підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до розгляду по суті (а.с.39).
Представником позивача адвокатом Цигицею Л.М. було надано до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та представника (а.с.77).
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився повторно, відзиву або заперечень проти позову, будь-яких заяв або клопотань до суду не надав. Про розгляд справи судом, відповідач повідомлявся рекомендованою поштовою кореспонденцією через відділення поштового зв`язку «Укрпошта» відповідно до положень ч.7 ст.128 ЦПК України за зареєстрованим місцем проживання відповідно даних довідки з Сектора реєстрації ЕМР (а.с.32), а також викликався до суду в порядку визначеному ч.11 та ч.12 ст.128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-порталі «Судова влада» (а.с.31, 41).
Враховуючи відсутність підстав визначених ч.2 ст.223 ЦПК України для відкладення слухання справи, положення ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалив: розглянути справу у відсутність учасників справи, на підставі наявних у ній даних чи доказів, в порядку заочного провадження, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення.
У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до змісту положень статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України (№2006-VІІ від 20.06.1969 р., який втратив чинність, далі - КпШС України), ч.2 ст.60 Сімейного кодексу України (від 10.01.2002 р. №2947-III, із змінами, в редакції від 28.08.2018 р. чинній на дату звернення позивача до суду, так і на дату розгляду справи судом) (далі СК України), вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Конструкція норми статті 22 КпШС України як і норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набуте ними у період шлюбу.
Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку, при цьому, тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. (Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 р. у справі № 6-843цс17 та в постановах Верховного суду від 06.02.2018 р. у справі №235/9895/15-ц, від 05.04.2018 р. у справі №404/1515/16-ц., від 27.02.2019 р. у справі №755/4757/16-ц.).
Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.
Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (стаття 368 ЦК України).
Згідно частин 1 та 2 статті 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Статтею 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.
Відповідно до ч.1 ст.65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.
Відповідно до ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України, положень ст.70 СК України, в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Наявності між сторонами у справі договорів щодо розпорядження та користування майном не встановлено.
Відповідно до ч.2 ст.367 ЦК України, у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Виходячи зі змісту ст.ст. 316, 317, 319, 358, 361, 364 ЦК України, право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов`язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, при ухваленні рішення, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами. Про розподіл судових витрат зазначається і у резолютивній частині рішення (п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України).
Сторона позивача просить суд стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.
Відповідно до вимог ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до квитанцій (а.с.1, 2) позивачем було сплачено судовий збір в загальному розмірі 3330 грн. 20 коп.
Відповідно до квитанції від 11.111.2019 р., позивачем було сплачено 3000 грн. за послуги адвоката надані за договором №317 від 11.11.2019 р. (а.с.5).
Враховуючи положення ч.1 ст.141 ЦПК України, висновки суду щодо задоволення позовних вимог позивача, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем розмір судового збору та витрати на професійну правничу допомогу, загальна сума яких становить 6330 грн. 20 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 76-83, 89, 95, 128, 130, 131, 223, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 273, 280-284, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Цигиця Любов Миколаївна до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя, визнання права спільної часткової власності на квартиру, стягнення грошової компенсації вартості за відповідну частку двох автомобілів задовольнити.
Визнати право спільної часткової власності на квартиру загальною площею 51,6 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , в рівних частках, а саме: по 1/2 частки за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РОНКПП НОМЕР_6 ) судові витрати в загальному розмірі 6330 (шість тисяч триста тридцять) гривень 30 копійок, які складаються з витрат по сплаті судового збору в розмірі 3330 (три тисячі триста тридцять) гривень 20 копійок та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 (трьох тисяч) гривень.
Заочне рішення може бути переглянуто Енергодарським міським судом Запорізької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів безпосередньо до Запорізького апеляційного суду, при цьому, строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених ст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: М. О. Куценко