Номер провадження: 22-ц/813/6707/20
Номер справи місцевого суду: 494/483/18
Головуючий у першій інстанції Дєтков О. Я.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А.П.,

за участю секретаря Бикової К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Березівського районного суду Одеської області від 23 квітня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

При цьому посилаючись на те, що уклав з відповідачем договір позики, відповідно до якого передав йому у власність грошові кошти у розмірі 20000 доларів США, що станом на 13 жовтня 2017 року за курсом НБУ становить 532700 грн. Вказану суму грошей ОСОБА_1 зобов`язався повернути в строк до кінця жовтня 2017 року, що підтверджується розпискою, складеною та посвідченою ним 13 жовтня 2017 року. До теперішнього часу суму боргу відповідач не повертає і від виконання договірних зобов`язань ухиляється. У зв`язку з цим позивач просить стягнути з ОСОБА_1 суму боргу за договором позики у розмірі 532 700 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Березівського районного суду Одеської області від 23 квітня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики у розмірі 532 700,00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, 24 грудня 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої апелянт просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Апелянт, посилається на те, що судом першої інстанції під час ухвалення судового рішення було допущено неповноту встановлення обставин, які мають значення для справи.

Вказує, що фактично кошти у позивача не брав та договір позики не укладався, а тому просить відмовити позивачу у задоволенні заяви в повному обсязі.

Також зазначає, що поза увагою суду першої інстанції лишились доводи відповідача, викладені в запереченні від 15.07.2018 року, поданих через канцелярію суду. У вказаних запереченнях відповідач посилається на те, що позикодавцем може бути лише особа із спеціальним статусом.

09 червня 2020 року представником позивач було подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04 травня 2020 року ОСОБА_1 було поновлено строк апеляційного оскарження на заочне рішення Березівського районного суду Одеської області від 25 листопада 2020 року.

Відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Березівського районного суду Одеської області 23 квітня 2019 у розмірі 7990,50 грн. до ухвалення апеляційним судом судового рішення у справі.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Березівського районного суду Одеської області від 23 квітня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06 травня 2020 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду.

У судовому засіданні представник позивача заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся, відповідно до поданого особисто до канцелярії суду клопотання, просив відкласни розгляд справи, посилаючись на те, що не бажає наражати себе та інших учасників процесу, а також судову колегію на небезпеку через пандемію коронавірусу.

Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з подальшими змінами, постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1 з подальшими змінами, на усій території України з 12 березня установлено карантин.

Разом з тим, апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, тривалий розгляд справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, освідомленість учасників справи про розгляд справи, а також те, що учасники справи реалізували своє процесуальне право щодо участі у судовому засіданні під час розгляду справи та висловили свою процесуальну позицію, тобто створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті, колегія суддів ухвалила відхилити клопотання апелянта ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Встановлено, що 13 жовтня 2017 року сторони уклали договір позики, в якому йдеться про те, що відповідач позичив у ОСОБА_2 гроші в сумі 20000 доларів США на сільськогосподарські потреби, а саме обробіток землі (а.с.7).

Зобов`язання повернути гроші в сумі 20000 доларів США до кінця жовтня 2017 року, які міститься в розписці, відповідачем не виконано.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За правилами, передбаченими п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що грошові кошти за договором позики ОСОБА_1 , не повернув. Загальна сума боргу за договором позики складає 538 027 грн. З огляду на викладене, відповідач повинен нести відповідальність за невиконання зобов`язання за цим договором.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, із договорів та інших правочинів.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

У відповідності з вимогами ст. ст. 525, 526, 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, визначеному договором і одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

За змістом частин 1,2 статті 207 і частини другої статті1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання.

Складена ОСОБА_1 розписка засвідчує як укладення в письмовій формі договору позики так і отримання останнім зазначеного в ній розміру позики та спростовує доводи апеляційної скарги про те, що фактично кошти у позивача не брав та договір позики не укладався.

Крім того, колегія звертає увагу на те, що у статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Зазначене узгоджується з думкою, висловленою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19).

Відповідачем ані суду першої, ані апеляційної інстанції не надано доказів на спростування доводів позивача, договір позики відповідачем не оскаржувався, у судовому порядку не визнавався недійсним.

Твердження відповідача, що позикодавцем може бути лише особа із спеціальним статусом/, колегією до уваги не приймаються, осквльки не грунтуються на вимогах закону.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів першої інстанцій стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів. Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Судом апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України не виявлено неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи судом першої інстанції під час ухвалення рішення, а отже апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04 травня 2020 року відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Березівського районного суду Одеської області 23 квітня 2019 у розмірі 7990,50 грн. до ухвалення апеляційним судом судового рішення у справі..

Тому, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України і ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір у сумі 7990,50 грн. за перегляд справи у суді апеляційної інстанції підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь держави.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Березівського районного суду Одеської області від 23 квітня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 7990,50 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23 жовтня 2020 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: О. М. Таварткіладзе

А. П. Заїкін