Ухвала

30 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 165/1273/20

провадження № 61-15426ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Коломієць Г. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Волинського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Волиньвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Бужанська» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним вище позовом, у якому просив стягнути з державного підприємства «Волиньвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Бужанська» (далі - ДП «Волиньвугілля» в особі ВП «Шахта «Бужанська») заборгованість по заробітній платі після звільнення, яка станом на 04 жовтня 2019 року становила суму у розмірі 26 801,25 грн, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 69 515,82 грн за період

з 04 жовтня 2019 року по 24 квітня 2020 року включно.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 16 червня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнути з ДП «Волиньвугілля» в особі ВП «Шахта «Бужанська» на користь ОСОБА_1 26 801,25 грн заборгованої по заробітній платі та 69 515,82 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04 жовтня 2019 року по 24 квітня 2020 року включно, всього: 96 317,07 грн.

Постановою Волинського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року апеляційну скаргу ДП «Волиньвугілля» в особі ВП «Шахта «Бужанська» задоволено частково. Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 16 червня 2020 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні змінено. Викладено абзац другий резолютивної частини рішення в новій редакції. Стягнуто з ДП «Волиньвугілля» в особі ВП «Шахта «Бужанська» на користь ОСОБА_1 26 801,25 грн заборгованої заробітної плати та 1 800,00 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05 жовтня 2019 року по 24 квітня 2020 року включно, всього - 28 601,25 грн. У решті рішення суду залишено без змін.

22 жовтня 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Волинського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції в частині стягнення з ДП «Волиньвугілля» в особі ВП «Шахта «Бужанська» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та залишити в силі у цій частині рішення суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та

у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених

у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя;

2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду;

4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що у 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2020 року (на час подання касаційної скарги) - 2 102,00 грн.

Ціна позову у даній справі становить 96 317,07 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102,00 грн х 100 = 210 200,00 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону і окремого визнання її такою не потребує.

При цьому, згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на випадок, передбачений підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого судові рішення у справі підлягають касаційному оскарженню, оскільки справа має для нього виняткове значення.

Водночас, аналіз судових рішень у справі та наведені заявником

у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про те, що ця справа має виняткове значення для заявника, а полягають у його незгоді

з оцінкою судом зібраних у справі доказів та встановлених обставин,

а також з оскаржуваним судовим рішенням у цілому. Доказів, які свідчать про винятковість справи для заявника матеріали касаційної скарги не містять.

Інших підстав, які б спростовували віднесення цієї справи до категорії малозначних, касаційна скарга не містить і суд касаційної інстанції їх не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом

1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Волинського апеляційного суду

від 29 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Волиньвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Бужанська» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць