Дата документу 20.10.2020 Справа № 554/214/20
Провадження № 2/554/736/2020

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року м. Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави в складі

головуючого судді Гольник Л.В.,

за участю секретаря Плаксюк І.Ю.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача Волкова Д.В.,

розглянувши у судовому засіданні в залі судових засідань Октябрського районного суду м.Полтави цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКО», про визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення та застосування наслідків недійсності правочину,-

в с т а н о в и в:

Позивач Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_3 з позовом про визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення та застосування наслідків недійсності правочину, в якому прохав визнати недійсним Договір оренди нежитлового приміщення від 15.11.2019 р., укладений між ОСОБА_3 (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендар), предметом якого виступає нежитлове приміщення площею 12 кв. м., розташоване на 1-му поверсі будинку АДРЕСА_1 , застосувати наслідки недійсності правочину, стягнувши з відповідача на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 10 000,00 грн. в якості реституції та 5 000,00 гри. у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, а всього 15 000,00 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 15.11.2019 р. між ним, як фізичною особою-підприємцем, з однієї сторони, та відповідачем, який діяв як фізична особа, з іншої сторони, було укладено Договір оренди нежитлового приміщення. Відповідно до умов цього договору, відповідач як орендодавець взяв на себе зобов`язання передати позивачу як орендарю в строкове платне користування нежитлове приміщення площею 12 кв. м. До укладення відповідного договору відповідач заявляв про себе як про власника приміщення, мав ключі від вхідних дверей, пред`явив приміщення для огляду. 14.11.2019 відповідач отримав від ОСОБА_1 10 000,00 грн. шляхом готівкового розрахунку (орендна плата за перший та останній місяці оренди), що підтверджується розпискою відповідача, зробленою ним власноручно на звороті Акту прийому-передавання майна (оренда нерухомого майна). В подальшому відповідач нежитлове приміщення в фактичне користування не передав, отримані ним грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн. повертати відмовився. Пояснював тим, що нібито не отримав від ТОВ «ЕКО» (третя особа) згоди на передачу нежитлового приміщення в оренду, а грошові кошти в повному обсязі передав посадовим особам відповідного Товариства. Згодом позивач з`ясував, що згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно будинок АДРЕСА_1 дійсно перебуває у власності саме ТОВ «ЕКО», останнє не перебувало у договірних або трудових відносинах з відповідачем і не уповноважувало його на укладення будь-яких договорів.

Таким чином, позивач передав відповідачу 10 000,00 грн. за договором оренди нежитлового приміщення, але приміщення у фактичне користування не отримав.

Позивач вказує, що йому була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача щодо нього, оскільки відповідач, називаючи себе власником приміщення, пред`являючи його для огляду та вчиняючи інші дії, притаманні власнику, не повідомив, що власником приміщення насправді є інша особа і він не має будь-яких повноважень на передання майна в оренду (на укладення, підписання договору), чого він не міг не знати. Позивач, передавши відповідачу значну для нього суму грошей, а потім, відриваючись від своїх звичайних занять, був змушений розшукувати відповідача, зв`язуватися з представниками ТОВ «ЕКО» задля отримання предмета оренди у фактичне користування, а не отримавши приміщення у фактичне користування задля повернення сплачених коштів.

Внаслідок протиправних дій відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 27.01.2020 року відкрито провадження у справі та ухвалено про розгляд справи в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін.

16.04.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог. У відзиві заперечував про укладення договору з ФОП ОСОБА_1 , вказав, що про існування договору дізнався з матеріалів позовної заяви. Розписок про отримання коштів він не писав, гроші не отримував. Вказує, що підпис, який міститься у розписці є підробленим. Вказує, що розписка на звороті Акту прийому-передавання майна не відповідає істотним умовам борговим розпискам, оскільки зі змісту розписки неможливо встановити, що відбулася передача певної суми коштів за відповідним договором, а саме отримання коштів за договором оренди нежитлового приміщення. Таким чином, вважає, що позивачем не зазначено жодного доказу та не наведено жодного факту, який підтверджував би заподіяння моральної шкоди (а.с.55-60).

Ухвалою суду від 06.08.2020 року відкладено розгляд справи, визнано явку відповідача ОСОБА_3 обов`язковою.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Остапенка А.І позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві, а також просив суд врахувати, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог, натомість позивачем надано договір оренди нежитлового приміщення, підписаний сторонами. Водночас звернув увагу суду, що розписка була написана на Акті прийому-передавання майна (оренди нерухомого мана), що свідчить поза розумним сумнівом, що вказані кошти були передані саме за вказаним договором оренди нежитлового приміщення та відповідає п. 5.4. Договору, в якому зазначено про оплату 10000 грн. за перший та останній місяць, тобто за 2 місяці.

Позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, вказував, що неправомірними діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду, оскільки він планував здійснювати підприємницьку діяльність, домовлявся про ремонт приміщення, а також інші дії пов`язані з цією діяльністю. Подальша неможливість її здійснення, а також відмова відповідача у поверненні коштів, необхідність вживати заходи по усуненню негативних наслідків, змушувала його відриватись від своїх звичайних занять, що причинило йому моральну шкоду.

Відповідач у судовому засіданні категорично заперечував щодо заявлених позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки відповідач не укладав вказаного договору оренди нежитлового приміщення, відповідач не був представником ТОВ «ЕКО», а тому у відповідача були відсутнє волевиявлення щодо досягнення істотних умов при укладенні договору оренди вказаного нежитлового приміщення, а умови оренди приміщення були внесені без відома відповідача.

Суд, заслухавши сторони, роз`яснивши відповідачу положення ст. 12, 13, 81 ЦПК України, допитавши свідка ОСОБА_4 , дослідивши зібрані в справі докази, приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частина 1 ст. 13 ЦПК України вказує, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 15.11.2019 року між позивачем ОСОБА_1 , як фізичною особою-підприємцем, з однієї сторони, та відповідачем ОСОБА_3 , який діяв як фізична особа, з іншої сторони, було укладено Договір оренди нежитлового приміщення (а.с.22-23).

Відповідно до умов цього договору (п.1), відповідач як орендодавець взяв на себе зобов`язання передати позивачу як орендарю в строкове платне користування нежитлове приміщення площею 12 кв. м., розташоване на 1-му поверсі будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до умов цього договору (п.п.5.1) розмір місячної орендної плати складає 5000 грн.

14.11.2019 року відповідач ОСОБА_3 отримав від позивача ОСОБА_1 10000,00 грн. шляхом готівкового розрахунку (орендна плата за перший та останній місяці оренди), що підтверджується розпискою відповідача, зробленою ним власноручно на звороті Акту прийому-передавання майна (оренда нерухомого майна).

Враховуючи те, що розписка власноруч написана відповідачем, що останнім не спростовано, написана на Акті прийому-передавання майна (оренди нерухомого мана), що свідчить поза розумним сумнівом, що вказані кошти були передані саме за вказаним договором оренди нежитлового приміщення та відповідає п. 5.4. Договору, в якому зазначено про оплату 10 000 грн. за перший та останній місяць, тобто за 2 місяці.

Проте, відповідач нежитлове приміщення в фактичне користування позивачу не передав, отримані ним грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн. повертати відмовився.

Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно будинок АДРЕСА_1 перебуває у власності Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО» (а.с.15-17).

Згідно листа від 26.12.2019 р. за вих. № 546 ТОВ «ЕКО» повідомило позивача, що Товариство не перебуває та не перебувало у договірних або трудових відносинах з відповідачем і не уповноважувало його на укладення будь-яких договорів, у тому числі договорів оренди. Також Товариство зазначило, що не має договірних відносин з позивачем (а.с.29).

Суд бере до уваги показання свідка ОСОБА_4 , який підтвердив, що між сторонами був укладений договір оренди нежитлового приміщення. При чому свідок пояснив, що він разом з ОСОБА_1 , як компаньйони, підшукували приміщення для здійснення підприємницької діяльності для облаштування невеликої кав`ярні. Під час огляду приміщення відповідач поводив себе як особа, яка має право розпоряджатися цим приміщенням, мав ключі від вхідних дверей, пред`явив приміщення для огляду, у нього не викликало сумнівів щодо наявності у останнього повноважень щодо розпорядження вказаним приміщенням.

Суд критично оцінює твердження відповідача ОСОБА_3 , що він не знає позивача, а також свідка ОСОБА_4 , а також, що відповідач не підписував вказаного договору. Відповідач не надав доказів на спростування договору оренди, а також не зміг надати логічних пояснень щодо вказаних вимог позивача до нього.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно будинок АДРЕСА_1 перебуває у власності ТОВ «ЕКО».

Отже, право передання в оренду нежитлових приміщень, розташованих у цьому будинку, належить ТОВ «ЕКО».

На час укладення спірного договору відповідач не був уповноважений ТОВ «ЕКО» на передання нерухомого майна в оренду та не мав будь-яких майнових прав на нежитлове приміщення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що Договір оренди нежитлового приміщення від 15.11.2019 р. є недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 ЦК України, оскільки зміст правочину суперечить ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

З огляду на вказане, відповідач в порядку реституції повинен повернути позивачу 10 000,00 грн., отримані від нього на виконання недійсного правочину.

Крім того, частиною 2 ст. 216 ЦК України передбачено, що якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У зв`язку із вчинення недійсного правочину позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких останній зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача.

Суд вважає, що відповідач діяв протиправно, створюючи у позивача враження, що він має повноваження щодо вчинення правочинів відносно вказаного нежитлового приміщення, пред`являючи вказане приміщення для огляду, замовчуючи відсутність повноважень на передання майна в оренду (на укладення, підписання договору), чого він не міг не знати.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої позивачу в результаті неправомірних дій відповідача, суд виходить з того, що позивач змушений був докладати зусилля щодо відвернення негативних наслідків протиправної поведінки відповідача, відриваючись від своїх звичайних занять, був змушений розшукувати відповідача, зв`язуватися з представниками ТОВ «ЕКО» задля отримання предмета оренди у фактичне користування, а не отримавши приміщення у фактичне користування - задля повернення сплачених коштів.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на розмір отриманої відповідачем від позивача суми грошових коштів та ступінь його вини у виникненні спору, суд вважає, що сума в розмірі 5000 грн. є розумною, виваженою та справедливою, яку слід стягнути з відповідача.

У відповідності до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 223, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд ,

в и р і ш и в:

Позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКО», про визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення та застосування наслідків недійсності правочину задовольнити

Визнати недійсним Договір оренди нежитлового приміщення від 15.11.2019 року, укладений між ОСОБА_3 (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендар), предметом якого є нежитлове приміщення площею 12 кв. м, розташоване на 1-му поверсі будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 10 000 грн. збитків та 5 000 грн. моральної шкоди, всього 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2942,80 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через відповідний суд, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відомості про учасників, які брали участь у справі:

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 27.10.2020 року.

Суддя Л.В.Гольник