Провадження № 2/243/1911/2020
Справа № 243/5524/20
26 жовтня 2020 року
Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого судді Ільяшевич О. В.,
секретаря судового засідання Артемчук С. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Слов`янського міськрайонного суду Донецької області (вул. Добровольського, 2, м. Слов`янськ, Донецької області) за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя,
26 червня 2020 року до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя.
В судове засідання позивачка ОСОБА_1 повідомлена про час та дату судового засідання в судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву про розгляд справи без її участі, наполягала на задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідачки про місце, день та час розгляду справи. Судом були спрямовані судові повістки за адресою місця проживання ОСОБА_2 зареєстрованого у встановленому законом порядку, що підтверджено відповіддю на запит суду, направлений у порядку ст. 187 ЦПК України.
Однак ОСОБА_2 , будучи повідомленим у встановленому законом порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи судовою повісткою не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзивів, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності від нього до суду не надходило.
Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач, будучи повідомленим належним чином про дату, час і місце розгляду справи не з`явився, без повідомлення причин неявки, не подав відзив, а позивачка не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у ній даних чи доказів із постановленням заочного рішення, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, та про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній даних та доказів з постановленням заочного рішення.
В ході розгляду справи судом були розв`язані заяви та клопотання сторін та прийняті процесуальні рішення.
Ухвалою суду від 07 липня 2020 року у справі прийнято заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження.
Ухвалою суду від 26 жовтня 2020 року прийнято рішення про розгляд справи у заочному порядку.
Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступні обставини та відповідні ним докази.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 вересня 1999 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану м. Слов`янська, Донецької області
Відповідно до рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07 вересня 2020 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Рішення набуло законної сили 08 жовтня 2020 року.
Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьками зазначені: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Відповідно до договору купівлі продажу житлового будинку від 18 лютого 2002 року, ОСОБА_2 купив житловий будинок з господарськими і побутовими будовами та спорудами під АДРЕСА_1 . Відповідно до договору на земельній ділянці знаходиться: один житловий будинок, зазначений на плані літерою А-1, саманний, обкладений цеглою, житловою площею 46, 3 кв. м., літня кухня шлакоблочна Б, сарай шлакоблочний В, погріб цегляний Г, сарай саманний Ж, туалет саманний Е, гараж цегляний З, водопровід № 1, огорожа № 2, 3. Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Паращук О.А.
Згідно із звітом з незалежної оцінки майна Ѕ частка житлового будинку загальною площею 61,1 кв.м.(житловою площею 46,3 кв.м.) з господарськими будівлями та спорудами розташований за адресою: АДРЕСА_1 , ймовірна ринкова вартість становить 56 000 грн. Вартість житлового будинку становить 112000 грн. 00 коп..
В судовому засіданні також було досліджено технічну документацію із землеустрою, з якої вбачається, що на земельній ділянці розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено межі для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. З вказаної документації вбачається, що земельна ділянка знаходиться у власності ОСОБА_2 , на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 29 липня 2002 року, загальна площа земельної ділянки становить 0,0834 га..
Згідно із рішенням виконавчого комітету Слов`янської міської ради № 330 від 10 липня 2002 року, наданого архівним відділом Слов`янської міської ради на ухвалу суду від 07 вересня 2020 року, щодо реєстрації договорів відчуження земельних ділянок, ОСОБА_2 в приватну власність для безоплатно було передано земельну ділянку розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (договір відчуження АЕР 035188 від 18 лютого 2002 року).
Відповідно до договору купівлі продажу земельної ділянки від 18 лютого 2002 року, ОСОБА_4 купив земельну ділянку площею 0,0834 га, передану для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Паращук О.А.
Відповідно до Державного акту серії І ДН № 083084, 29 липня 2002 року ОСОБА_2 на підставі рішення виконкому Слов`янської міської ради від 10 липня 2002 року і договору купівлі продажу від 18 лютого 2002, передано у приватну власність земельна ділянка площею 0,0834 га, розташована на території АДРЕСА_1 .
Згідно із довідкою КП «БТІ» № 2456-2/0.84/01 від 29 вересня 2020 року, наданою на виконання ухвали суду від 07 вересня 2020 року, за ОСОБА_2 зареєстроване право власності на будинок АДРЕСА_2 . Право власності зареєстроване КП «БТІ» 21 лютого 2002 року.
Суд виходить з вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України.
Відповідач в судове засідання не з`явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивачки.
За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України ( 254к/96-ВР ) норми Сімейного кодексу України ( 2947-14 ) (далі - СК) застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК (2947-14) застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності.
Отже оскільки договори купівлі - продажу житлового будинку та земельної ділянки були укладені 18 лютого 2002 року, суд у вирішенні питання про розділ майна подружжя повинен керуватися КпШС України.
За змістом ст. 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми, або з інших поважним причин не мав самостійного заробітку.
За змістом ст. 24 КпШС України, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар, або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.
Відповідно до ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках, суд може відступити від начала рівності частко подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.
Зважаючи на те, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України (254к/96-ВР) норми Сімейного кодексу України (2947-14) (далі - СК) застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 р оку. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК (2947-14) застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності, суд вважає також можливим застосувати роз`яснення Постанови Пленуму ВСУ № 16 від 12 червня 1998 року, які були чинним на час виникнення спірних правовідносин «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», за п. 9 якої, вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним контрактом) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна й робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, вклади до кредитних установ; паєнагромадження в житлово - будівельному, дачно - будівельному, гаражно - будівельному кооперативі; страхова сума, страхове відшкодування, сплачені за рахунок спільних коштів подружжя, страхові платежі, які були повернені при достроковому розірванні договору страхування або які міг би одержати один із подружжя в разі дострокового розірвання такого договору на час фактичного припинення шлюбу; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами. Вартість майна визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Виходячи з наведеного, сімейним законодавством, яке діяло на момент виникнення спірних правовідносин, прямо було встановлено, що майно придбане під час шлюбу належить на праві спільної сумісної власності подружжю, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Оскільки право власності подружжя на майно, придбане під час шлюбу прямо передбачене законом, тягар доказування протилежного у цій справі покладається на відповідача, який в судове засідання не з`явився, будь які докази, що спростовують доводи позивачки не навів, не скористався своїми процесуальними правами на подання відзиву.
Судом встановлено, що у період перебування сторін по справі у зареєстрованому шлюбі, ними за спільні кошти подружжя придбано житловий будинок АДРЕСА_3 , Наведена обставина підтверджується даними свідоцтва про одруження та рішення про розірвання шлюбу, за якими видно що сторони проживали у шлюбі з 23 вересня 1999 року по 07 вересня 2020 року, а також наданими договорами про купівлю - продаж житлового будинку, та купівлю продаж земельної ділянки, датованими 18 лютого 2002 року, державного акту на право приватної власності на землю від 29 липня 2002 року, відповідно до яких ОСОБА_2 було придбане вищевказане майно.
Отже вказані об`єкти нерухомості є спільною сумісною власністю подружжя в силу закону та їх частки в майні є рівними.
Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів вважається визнання права.
Зважаючи на ту обставину, що при нотаріальному посвідченні договорів купівлі продажу спірного житлового будинку та земельної ділянки покупцем був зазначений лише відповідач, тобто лише один з подружжя, що є усталеною практикою придбання майна в шлюбі, вимоги позивачки щодо визнання за нею права власності на спірне майно із визначенням ідеальної частки в спільному майні подружжя є обгрунтованими та такими що підлягають задоволенню.
Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого.
Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.
Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позов судом задоволений повністю, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн., який був сплачений нею при звернення до суду із даним позовом.
Керуючись ст.ст.88,209,212,214,215,218 ЦПК України, ст.ст.60,68,70,71 Сімейного Кодексу України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 , позначеного на плані літер А 1, загальною площею 61,1 кв.м.(житловою площею 46,3 кв.м.), з господарськими та побутовими будівлями і спорудами: літня кухня літ. Б., сарай літ. В., погріб літ. Г., сарай літ. Ж, туалет літ. Е, гараж літ. З, водопровід № 1, огорожа № № 2, 3, залишивши у праві власності ОСОБА_2 Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 , позначеного на плані літер А 1, загальною площею 61,1 кв.м.(житловою площею 46,3 кв.м.), з господарськими та побутовими будівлями і спорудами: літня кухня літ. Б., сарай літ. В., погріб літ. Г., сарай літ. Ж, туалет літ. Е, гараж літ. З, водопровід № 1, огорожа № № 2, 3.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину земельної ділянки, загальною площею 0,0834 га, в межах згідно з планом, розташованої на території Слов`янської міської ради по АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням обслуговування житлового будинку і господарських будівель, залишивши у праві власності ОСОБА_2 Ѕ частину земельної ділянки, загальною площею 0,0834 га, в межах згідно з планом, розташованої на території Слов`янської міської ради по АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням обслуговування житлового будинку і господарських будівель.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1844(одна тисяча вісімсот сорок чотири тисячі) грн. 08 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а відповідачем, в такий же строк з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Сторони по справі:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;
Представник позивачки:
ОСОБА_5 , яка діє на підставі ордеру про надання правничої допомоги ДН № 114058 від 30 червня 2020 року, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, рішення Ради адвокатів Донецької області № 1354 від 02 квітня 2002 року, місце знаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, бульвар Пушкіна, 3;
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення складений 30 жовтня 2020 року.
Головуючий суддя: О.В. Ільяшевич