Провадження № 22-ц/801/1723/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 рокуСправа № 127/22435/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів : Панасюка О. С., Шемети Т. М.,

за участі секретаря Кирилюк Л. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей Вінницької міської ради, про визначення порядку користування приміщеннями в квартирі,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 22 липня 2020 року у м. Вінниці суддею цього суду Антонюком В. В., зі складанням його повного тексту 24 липня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей Вінницької міської ради, про визначення порядку користування приміщеннями в квартирі, мотивуючи його тим, що йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29 грудня 2015 року належить Ѕ частка квартири за АДРЕСА_1 , а інша Ѕ частка цієї квартири належить відповідачу на праві приватної власності на підставі договору дарування від 18 вересня 2018 року.

Позивач зазначає, що як вбачається із технічного паспорта, квартира складається з 4-х ізольованих житлових кімнат, житловою площею 49,5 кв.м., загальною площею - 74,3 кв.м, у тому числі: 1-а кімната -17, 7 кв. м.; 2-а кімната - 8.0 кв. м.; 3-я кімната - 11,6 кв. м.; 4-а кімната - 12,2 кв. м.; кухня - 7,5 кв. м.; вбиральня - 1.3 кв. м.; ванна кімната - 2, 9 кв. м.; коридор - 12,1 кв. м.; кладова - 1,0 кв. м. Є загальна лоджія для 2- жилих кімнат площею 12,2 кв. м. і 11,6 кв. м., балкон в кімнаті 17,7 кв. м.

Фактично між сторонами вже встановлено порядок користування квартирою: відповідач займає та користується більшою жилою кімнатою - 17,7 кв. м. і кімнатою- 8,0 кв. м., а позивач користується кімнатами: 11, 6 кв. м., та 12, 2 кв. м. Позивач вважає, що такий порядок користування квартирою не порушує прав відповідача, оскільки їхні частки у праві власності на спірну квартиру є рівними і становлять по 1/2 від цілого, отже на частку кожного з них припадає по 24,75 кв. м. житлової площі у квартирі, водночас, у користуванні відповідача залишаються житлові кімнати, загальною площею 25,7 кв. м.

Проте, після того, як ОСОБА_2 стала власницею 1/2 частки спірної квартири, між сторонами почалися непорозуміння щодо користування нею, які не вдалося владнати мирним шляхом, у зв`язку з чим, позивач вимушений звернутися до суду.

Пославшись на викладене та на те, що відповідач не бажає встановити порядок користування квартирою добровільно, ОСОБА_1 просив суд визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 і виділити йому у індивідуальне користування: житлову кімнату, площею 12,2 кв. м., житлову кімнату, площею 11,6 кв. м. та лоджію, а ОСОБА_2 , яка проживає з донькою - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виділити в ці й же квартирі житлові кімнати, площею 17,7 кв.м. та 8,0 кв. м., балкон. Підсобні приміщення: кладову площею 1,0 кв.м., коридор площею 12,0 кв.м., вбиральню площею 1,3 кв.м., ванну кімнату площею 2,9 кв.м., кухню площею 7,5 кв.м. - залишити в загальному користуванні співвласників квартири.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 липня 2020 року постановлено: позов задовольнити частково, визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 та виділити ОСОБА_1 у індивідуальне користування: житлову кімнату площею 12,2 кв. м. та житлову кімнату площею 11,6 кв. м., а ОСОБА_2 , яка проживає з донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виділено в ці же квартирі житлові кімнати площею 17,7 кв.м. та 8,0 кв.м. Підсобні приміщення: кладову площею 1,0 кв.м., коридор площею 12,0 кв.м., вбиральню площею 1,3 кв.м., ванну кімнату площею 2,9 кв.м., кухню площею 7,5 кв.м. - залишено в загальному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 3768,40 грн., з яких: 768,40 грн. витрати по сплаті судового збору за подання до суду позовної заяви та 3000 грн. витрати на кваліфіковану правничу допомогу.

Не погодившись із ухваленим рішенням, відповідач, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 та виділити ОСОБА_1 у індивідуальне користування житлові кімнати площею 17,7 кв. м. та 8,0 кв. м., а ОСОБА_2 , яка проживає з донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виділити в ці же квартирі житлові кімнати площею 12,2 кв. м. та 11,6 кв. м. Підсобні приміщення: кладову площею 1,0 кв.м., коридор площею 12,0 кв.м., вбиральню площею 1,3 кв.м., ванну кімнату площею 2,9 кв.м., кухню площею 7,5 кв.м. - залишити в загальному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Також, апелянт просила стягнути з позивача на свою користь судові витрати та витрати на правничу допомогу.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві позивач зазначив, що оскаржуване позивачем рішення вважає законним, а тому просить апеляційний суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

26 жовтня 2020 року ОСОБА_1 подав до апеляційного суду письмові пояснення по справі, до яких долучив нові докази. В судовому засіданні 27 жовтня 2020 року представник позивача заявила клопотання про долучення вказаних документів до матеріалів справи та просила розглянути справу з їх урахуванням. Апеляційний суд відхилив заявлене клопотання, відповідно і відхилив клопотання про дослідження доказів, оскільки заявником не зазначено та не доведено поважних причин їх неподання до суду першої інстанції.

Водночас, в судовому засіданні апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_2 змінила прізвище на ОСОБА_2 , що підтверджується паспортом громадянина України від 03 лютого 2020 року.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, рішення суду цим вимогам не відповідає, тому апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що вказаний ОСОБА_1 варіант порядку користування квартирою найбільш враховує баланс інтересів кожного зі співвласників, повністю відповідає вимогам закону, жодним чином не порушує права та законні інтереси відповідача, не змінює розміру часток належних кожному зі співвласників, відповідає інтересам неповнолітніх дітей з урахуванням того, що на утриманні позивача перебувають двоє дітей, один з яких являється інвалідом з дитинства та потребує догляду.

Із такими висновками суду першої інстанції не можна погодитись з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (п. 2, п. 4, п. 6 - п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України).

Згідно з ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29 грудня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_8 успадкували після смерті їх матері - ОСОБА_9 по Ѕ частці квартири АДРЕСА_1 (а. с. 3).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 51160599 від 29 грудня 2015 року ОСОБА_1 є власником Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 (а. с. 4).

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 149666040 від 15 грудня 2018 року видно, що ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 18 вересня 2018 року належить Ѕ частка квартири АДРЕСА_1 (а. с. 5).

Відповідно до технічного паспорту, виготовленого станом на 12 серпня 2015 року (а. с. 6), квартира АДРЕСА_1 складається з 4-х ізольованих житлових кімнат, житловою площею 49,5 кв.м., загальною площею - 74,3 кв.м, у тому числі: 1-а кімната -17, 7 кв. м.; 2-а кімната - 8.0 кв. м.; 3-я кімната - 11,6 кв. м.; 4-а кімната - 12,2 кв. м.; кухня - 7,5 кв. м.; вбиральня - 1.3 кв. м.; ванна кімната - 2, 9 кв. м.; коридор - 12,1 кв. м.; кладова - 1,0 кв. м. Є загальна лоджія для 2- жилих кімнат площею 12,2 кв. м. і 11,6 кв. м., балкон в кімнаті 17,7 кв. м.

Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання, виданою Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 02 листопада 2018 року (а. с. 13).

З довіреності від 02 березня 2020 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . За цією ж адресою зареєстрована ОСОБА_10 (а. с. 132-133).

У висновку експерта № 527 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, складеного 26 лютого 2020 року (а. с. 61-78), судовим експертом встановлено, що під час проведення візуально-інструментального огляду об`єкту дослідження ОСОБА_2 було зазначено, що у її користуванні перебувають кімнати площею 17,7 кв. м. та 12,2 кв.м. На розгляд суду запропоновано два варіанти встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 , зокрема у першому варіанті запропоновано (додаток 1): першій стороні надати в користування кімнати площею 11,6 кв. м. і 12,2 кв. м., лоджію, а другій стороні - кімнати площею 17,7 кв. м. та 8 кв. м., балкон; у другому варіанті запропоновано (додаток 2): першій стороні надати в користування кімнати площею 17,7 кв. м. і 12,2 кв. м., балкон, Ѕ лоджії, а другій стороні - кімнати площею 8,0 кв. м. і 11,6 кв. м., Ѕ лоджії. У спільному користуванні співвласників пропонується залишити: кладову площею 1,0 кв.м., коридор площею 12,0 кв.м., вбиральню площею 1,3 кв.м., ванну кімнату площею 2,9 кв.м., кухню площею 7,5 кв.м.

З фотокопій, долучених до висновку експерта № 527, видно, що ОСОБА_2 на час проведення експертизи користувалася кімнатою площею 12,2 кв. м та кімнатою 17,7 кв. м., лоджією.

26 червня 2020 року засобами електронного поштового зв`язку до місцевого суду надійшло звернення ОСОБА_1 про те, що він звернувся до суду з позовом по суті заявлених вимог фактично в інтересах своїх дітей - ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , зокрема з метою покращення їх умов проживання. Його сім`я не може змінити реєстрацію місця проживання, а саме з Київської на Вінницьку, без переїзду до міста Вінниці, перешкодою в чому є невизначеність частки у спірній квартирі, якою вони зможуть користуватись. Просив суд врахувати при вирішенні справи по суті інтереси його дітей та виявив бажання бути присутнім під час обстеження житлово-побутових умов. Своєю поштовою адресою зазначив АДРЕСА_3 (а. с. 117-118).

До вказаного звернення позивачем долучено посвідчення серії НОМЕР_3, з якого вбачається, що ОСОБА_10 є матір`ю ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є дитиною з інвалідністю (а. с. 122).

Доказів того, що ОСОБА_10 є дружиною ОСОБА_1 , а він є батьком ОСОБА_11 та ОСОБА_12 і вони становлять одну сім`ю, позивачем до суду першої інстанції подано не було.

На виконання вимог ухвали Вінницького міського суду від 12 червня 2020 року заступником начальника служби у справах дітей Вінницької міської ради та головним спеціалістом відділу захисту прав дітей служби у справах дітей Вінницької міської ради, у присутності адвоката Вдовцової Л. К., яка є представником ОСОБА_1 , проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 129) та встановлено, що ОСОБА_2 разом з дитиною - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , займають дві суміжні кімнати, а саме кімнату житловою площею 12,2 кв. м., яка використовується як спальня сім`ї, та кімнату житловою площею 11, 6 кв. м., яка пристосована для дитячої ігрової кімнати. Зі слів ОСОБА_2 , вона зробила косметичний ремонт у кімнатах спірної квартири, у яких мешкає з донькою, та має намір залишатися в них проживати.

В судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_10 пояснила, що вона та ОСОБА_1 проживають в м. Києві у квартирі її матері, проте мають намір жити у м. Вінниці у спірній квартирі.

У статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Згідно зі ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Зазначена норма регулює саме порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, співмірні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

При встановленні порядку користування майном кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина майна з урахуванням його частки в праві спільної власності на нього. Разом з тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них.

Вказаний правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13, від якого не відійшов Верховний Суд у постанові від 31 липня 2019 року у справі № 127/7320/13-ц (провадження № 61-18125св18).

За правилами статті 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно з частиною першою статті 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Слід зазначити, що при визначенні порядку користування жилим приміщенням, доцільно враховувати фактичне користування приміщенням, що склалося між співвласниками та не порушує їх прав.

З матеріалів справи встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 зареєстровані та проживають по АДРЕСА_3 , а ОСОБА_2 разом зі своєї малолітньою дочкою зареєстровані та проживають у спірній квартирі АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_2 , складеного на виконання вимог ухвали суду першої інстанції від 12 червня 2020 року, вона та її дочка користуються у спірній квартирі двома суміжними кімнатами, а саме кімнатою житловою площею 12,2 кв. м., яка використовується як спальня сім`ї, та кімнатою житловою площею 11, 6 кв. м., яка пристосована для дитячої ігрової кімнати (а. с. 129).

За таких обставин суд першої інстанції не врахував, що між сторонами уже склався порядок користування спірною квартирою, а саме, взагалі не врахував того, що позивач у спірній квартирі не проживає, та виділив йому у користування кімнати житловою площею 12,2 кв. м. та 11,6 кв. м., якими користується відповідач та її малолітня дочка, що є порушенням їх житлових інтересів.

Такі висновки апеляційного суду узгоджуються з висновками Верховного Суду у постановах: від 09 вересня 2020 року у справі № 363/3654/18; від 18 березня 2020 року у справі № 495/3293/17.

Апеляційний суд звертає увагу, що позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу того, що він користується спірною квартирою або має намір нею користуватися, зокрема, саме житловими кімнатами 12,2 кв. м. та 11,6 кв. м.

З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, зокрема фактичного користування спірною квартирою її співвласниками, апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення суду першої інстанції від 22 липня 2020 року необхідно скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, зокрема, визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , відповідно до якого виділити ОСОБА_1 у користування: житлову кімнату площею 17.7 кв. м. та житлову кімнату площею 8,0 кв. м., балкон, а ОСОБА_2 , яка проживає з донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виділити в цій же квартирі житлові кімнати площею 12,2 кв.м. та 11,6 кв.м, лоджію. Підсобні приміщення: кладову площею 1,0 кв.м., коридор площею 12,0 кв.м., вбиральню площею 1,3 кв.м., ванну кімнату площею 2,9 кв.м., кухню площею 7,5 кв.м. - залишити в загальному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення в законній силі залишатись не може та відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до положень ст. 141, п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, вважає за необхідне судові витрати, понесені позивачем залишити за ним, а судовий збір, сплачений за подачу апеляційної скарги, стягнути з позивача на користь відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 липня 2020 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 та виділити ОСОБА_1 у індивідуальне користування: житлову кімнату площею 17.7 кв. м. та житлову кімнату площею 8,0 кв. м., а ОСОБА_2 , яка проживає з донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виділити в цій же квартирі житлові кімнати площею 12,2 кв.м. та 11,6 кв.м.

Підсобні приміщення: кладову площею 1,0 кв.м., коридор площею 12,0 кв.м., вбиральню площею 1,3 кв.м., ванну кімнату площею 2,9 кв.м., кухню площею 7,5 кв.м. - залишити в загальному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) 1152,60 грн судового збору, сплаченого за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді : О. С. Панасюк

Т. М. Шемета

Повний текст постанови виготовлено 27 жовтня 2020 року.