Постанова

Іменем України

08 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 766/2762/19-ц

провадження № 61-1389св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

третя особа - об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Миру 35 - люкс»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Херсонського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Пузанової Л. В., Склярської І. В., Чорної Т. Г.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Миру 35 - люкс» (далі - ОСББ «Миру 35 - люкс»), про усунення перешкод у користуванні власністю та зобов`язання вчинити певні дії.

Позов мотивовано тим, що йому на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 .

Відповідачами: ОСОБА_3 , яка є власником квартири АДРЕСА_2 цьому самому АДРЕСА_3 збудовано АДРЕСА_4 , АДРЕСА_2 ; ОСОБА_4 , який є власником квартири АДРЕСА_5 , збудовано АДРЕСА_6 , АДРЕСА_5 ; ОСОБА_2 , який є власником квартири АДРЕСА_7 , збудовано перегородку до квартир № АДРЕСА_8 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_9 . Вказані перегородки є самовільними, збудованими без його дозволу та без дозволу інших мешканців будинку та без дотримання встановленого законом порядку.

Ураховуючи те, що перегородки збудовані в коридорах, які є спільною сумісною власністю мешканців багатоквартирного житлового будинку та обмежують його права на вільне користування ними, ОСОБА_1 просив суд усунути йому перешкоди у користуванні приміщенням спільної сумісної власності багатоквартирного будинку шляхом зобов`язання: ОСОБА_3 демонтувати самочинно збудовану перегородку до квартир АДРЕСА_4 , АДРЕСА_2 ; ОСОБА_4 демонтувати самочинно збудовану перегородку до квартир АДРЕСА_6 , АДРЕСА_5 ; ОСОБА_2 демонтувати самочинно збудовану перегородку до квартир АДРЕСА_8 АДРЕСА_7 , АДРЕСА_10 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 01 серпня 2019 року у складі судді Прохоренко В. В. позов ОСОБА_1 задоволено.

Усунуто перешкоди ОСОБА_1 у користуванні приміщенням спільної сумісної власності багатоквартирного будинку шляхом зобов`язання: ОСОБА_3 демонтувати самочинно збудовану перегородку до квартир АДРЕСА_4 , АДРЕСА_2 ; ОСОБА_4 демонтувати самочинно збудовану перегородку до квартир АДРЕСА_6 , АДРЕСА_5 ; ОСОБА_2 демонтувати самочинно збудовану перегородку до квартир АДРЕСА_8 АДРЕСА_7 , АДРЕСА_10 .

Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 768,40 грн, по 256,13 грн з кожного.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що згідноз нормами Закону України «Про особливості здійснення прававласності у багатоквартирному будинку» коридор є спільним майном співвласників багатоквартирного будинку. Проте у під`їзді АДРЕСА_11 обмежений доступ до коридора загального користування внаслідок проведення відповідачами перепланування, а саме: коридор поділений на три частини із відокремленням сходової клітки від загального коридора, що створює позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, яке є спільною сумісною власністю співвласників багатоквартирного будинку. При цьому у матеріалах справи відсутні будь-які докази, що перепланування спірного приміщення було проведено з дотриманням встановленого законом порядку та зі згоди позивача, як співвласника майна.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Херсонського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 01 серпня 2019 року скасовано.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що станом на листопад 2016 року, час улаштування відповідачами тамбурних перегородок, дозвіл органу місцевого самоврядування на влаштування тамбурної перегородки, якщо це не передбачало втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, законом не вимагався.

Право кожного із співвласників на користування спільним майном багатоквартирного будинку не є абсолютним та абстрактним і може бути визнаним порушеним іншими співвласниками лише при наявності конкретних обставин, що вказують на обмеження цих прав або спонукання вчиняти дії для їх відновлення. Проте позивачем не доведено порушення його прав щодо спірної частини майна у багатоквартирному житловому будинку, зокрема, на необхідність користування чи володіння якою позивач не вказує. Також ОСОБА_1 не доведено, що здійснене відповідачами перепланування (улаштування тамбурних перегородок) призвело до порушення конструктивних елементів, засобів протипожежного захисту, чи проведено з порушенням вимог державних будівельних норм.

Крім того, предметом спору є перешкоди у користуванні приміщеннями спільної сумісної власності багатоквартирного будинку, які полягають у самочинно влаштованих тамбурних перегородках до квартир, власниками яких є не лише відповідачі, але й інші співвласники, зокрема квартир АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_6 , особи яких судом не встановлювалися та до участі в справі в установленому процесуальними нормами порядку не залучалися.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У січні 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову апеляційного суду, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 27 січня 2020 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу № 766/2762/19-ц з Херсонського міського суду Херсонської області.

У лютому 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 30 березня 2020 рокусправу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - ОСББ «Миру 35 - люкс», про усунення перешкод та зобов`язання вчинити певні дії призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що апеляційний суд порушив норми процесуального права та належним чином не оцінив подані ним докази, внаслідок чого неправильно встановив фактичні обставини, що мають значення для справи і застосував норми матеріального права.

Також апеляційний суд: безпідставно зазначив, що до участі в справі в установленому процесуальними нормами порядку не залучено власників квартир АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_6 , оскільки самеОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 винні у порушенні його прав; необґрунтовано відхилив його доводи про преюдиційність судового рішення у справі № 766/4161/16; невірно зазначив, що будинок АДРЕСА_12 перебуває на балансі ОСББ «Миру 35 - люкс»; вирішив питання про права та обов`язки ОСОБА_4 , який не оскаржував рішення суду першої інстанції; безпідставно поновив ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження судового рішення.

Доводи осіб, які подали відзиви на касаційну скаргу

У лютому 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали до Верховного Суду відзиви на касаційну скаргу, в яких зазначено, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим, апеляційний суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, надав належну правову оцінку доказам, наданим сторонами.

У березні 2020 року ОСББ «Миру 35 - люкс» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначено, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим, апеляційний суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, надав належну правову оцінку доказам, наданим сторонами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_5 , ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_11 , що перебуває на балансі ОСББ «Миру 35 - люкс».

Квартира позивача № 23 та квартира ОСОБА_3 № АДРЕСА_2 розташовані у другому під`їзді на другому поверсі багатоквартирного житлового будинку, а квартира ОСОБА_2 № 2 та квартира ОСОБА_4 № АДРЕСА_5 розташовані у першому під`їзді відповідно на першому та третьому поверхах цього самого будинку.

Вищевказані квартири, у тому числі квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_13 , не мають спільного коридора та спільного виходу на сходову клітину, а пов`язані спільним коридором з іншими квартирами, а саме: квартира АДРЕСА_14 АДРЕСА_15 , АДРЕСА_16 із квартирою АДРЕСА_6 .

Відповідачі зазначали, що з метою збереження тепла у належних їм житлових приміщеннях та недопущення крадіжки приватного майна, власники суміжних квартир АДРЕСА_4 , АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_8 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_9 та АДРЕСА_6 , АДРЕСА_17 27 збудували тамбурні перегородки, які позивач вважає перешкодою у доступі до спільного майна багатоквартирного будинку.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Частиною першою статті 385 ЦК України передбачено, що власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків).

Відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку, регулюють Закони України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління визначає Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», предметом регулювання якого є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку.

Згідно зі статтею 1 Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна; спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія; частка співвласника - частка, яку становить площа квартири та/або нежитлового приміщення співвласника у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Відповідно до частин першої та другої статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку, що фактично було зроблено відповідачами.

Право спільної сумісної власності не передбачає визначення часток співвласників у праві спільної власності, на відміну від права спільної часткової власності, учасник якої наділений правом вимагати виділення йому в натурі частини майна у володіння та користування (частини друга - четверта статті 358 ЦК України), а також самостійно розпоряджатися своєю часткою (стаття 361 ЦК України).

Проте співвласники майна, що знаходиться у спільній сумісній власності, не тільки володіють та користуються, але й розпоряджаються таким майном за спільною згодою.

Принцип та порядок визначення часток внесків і платежів співвласників на утримання, експлуатацію та ремонт спільного майна встановлений статтею 20 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», згідно з якою частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності.

Отже, багатоквартирний будинок є житловим будинком, будівлею, призначеною для постійного в ній проживання.

Співвідношення площі житлових приміщень (квартир) у багатоквартирному будинку та площі нежитлових приміщень у ньому зумовлене особливостями розміщення нежитлових приміщень у житловому будинку, тобто за загальним правилом є об`єктивним фактором.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» передбачено, що об`єднання зобов`язане забезпечувати дотримання інтересів усіх співвласників при встановленні умов та порядку володіння, користування і розпорядження спільною власністю, розподілі між співвласниками витрат на експлуатацію та ремонт спільного майна, а також припиняти дії третіх осіб, що утруднюють або перешкоджають реалізації прав володіння, користування і розпорядження спільним майном співвласників.

У статті 41 Конституції України визначено, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно зі статтею 13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У пункті 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, у редакції, чинній на час улаштування відповідачами тамбурних перегородок, указано, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку.

Згідно з частиною другою статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що перепланування приміщення спільної сумісної власності може бути здійснено з дотримання встановленого законом порядку, у тому числі за згодою осіб, які таким приміщенням володіють.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року № 6-530цс16, на яку вірно послався суд першої інстанції і яка є незмінною.

Ураховуючи викладене, висновки апеляційного суду про те, що факт порушення прав позивача щодо спірної частини багатоквартирного будинку не встановлено, є безпідставними, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які докази, що перепланування спірного приміщення було проведено з дотриманням встановленого законом порядку та зі згоди ОСОБА_1 , як співвласника.

Згідно з повідомленням виконавчого комітету Дніпровської районної у м. Херсоні ради від 24 листопада 2017 року (а. с. 8) та фотознімками, наданими позивачем, (а. с. 9, 10, 11) у під`їзді № АДРЕСА_7 багатоквартирного будинку АДРЕСА_12 обмежений доступ до коридору загального користування внаслідок проведення перепланування, а саме коридор поділений на три частини, сходова клітка відокремлена від загального коридору.

Таким чином, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, правильно встановив характер спірних правовідносин та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, виходив з того, що відповідачі, за відсутності згоди іншого співвласника ОСОБА_1 , здійснили самовільне перепланування, побудувавши перегородки в коридорах, які є спільною сумісною власністю мешканців багатоквартирного житлового будинку, чим порушили передбачене статтею 369 ЦК України право позивача.

Аналогічний захист прав співвласники, а саме ОСОБА_3 , забезпечили рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 21 травня 2018 року у справі 766/4161/17-ц, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Херсонської області від 12 вересня 2018 року, яким задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , третя особа - ОСББ «Миру 35 - люкс»,про усунення перешкод у користуванні власністю та зобов`язання вчинити певні дії.

Указаним рішенням суду усунуто перешкоди ОСОБА_5 у користуванні електричним щитком, який знаходиться у другому під`їзді на другому поверсі будинку АДРЕСА_12 шляхом демонтажу самовільно збудованої перегородки біля квартир № АДРЕСА_13 , АДРЕСА_18 , АДРЕСА_19 у місці загального користування.

За обставинами цієї справи, враховуючі усі наведені вище принципи, Верховний Суд дійшов висновку, що апеляційним судом безпідставно скасовано рішення суду першої інстанції, яке відповідає вимогам закону.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено помилку в застосуванні норм матеріального права, рішення апеляційного суду згідно зі статтею 413 ЦПК України підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції - залишенню в силі.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Ураховуючи скасування постанови апеляційного суду та залишення в силі рішення суду першої інстанції про задоволення позову, беручи до уваги вимоги статті 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір, сплачений ним за подання касаційної скарги, у розмірі 1 536,80 грн, тобто по 512,26 грн з кожного.

Керуючись статтями 141, 400, 402, 409, 413, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Херсонського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року скасувати, рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 01 серпня 2019 року залишити в силі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги, у розмірі 512,26 грн (п`ятсот дванадцять грн 26 коп.).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги, у розмірі 512,26 грн (п`ятсот дванадцять грн 26 коп.).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги, у розмірі 512,26 грн (п`ятсот дванадцять грн 26 коп.).

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк