СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/16904/16-ц

пр. № 2/759/96/20

19 жовтня 2020 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Шум Л.М.,

за участю секретарів - Прокопенко Н.М., Кормушиної О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2016 ОСОБА_1 звернулася до Святошинського районного суду з позовом до ОСОБА_2 у якому просить визнати за нею та ОСОБА_2 право власності кожного на 1/2 частини 2-х кімнатної квартири під номером АДРЕСА_1 , зареєстрованої в Київському міському бюро інвентаризації у реєстровій книзі № 116- 296 за № 7344 від 24 січня 2001 р., стягнути на її користь компенсації половини вартості автомобіля марки «Тойота Ленд Крузер», 1998 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , який зареєстрований за відповідачем та являється неподільною річчю, у сумі 190 000, 00 грн.; рахунок поділу вартості двох гаражних боксів по АДРЕСА_2 , стягнути на її користь вартість одного гаражного боксу у сумі 40 000,00 грн.; визнати за за нею та ОСОБА_2 право власності кожного на Ѕ частини домоволодіння, що складається з одного житлового будинку загальною площею 275,8 кв. м., з надвірними будівлями, які складаються з вбиральні, літньої кухні, погребу, сараю, гаражу яке розташоване на земельній ділянці площею 0.25 га в АДРЕСА_3 та зареєстроване у погосподарській книги № 12 особовий рахунок № НОМЕР_2 Великоснітинської сільської Ради народних депутатів Фастівського району Київської області. Крім того просила судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Кириленко Т.В. від 21.12.2016 року відкритто провадження у справі. (а.с. 32)

У зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_3 на підставі розпорядження керівника апарату Морозовської О.А. № 815 від 11.05.2017року, матеріали вищезазначеної цивільної справи були передані в провадження судді Шум Л.М. (а.с. 45,46)

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21.06.2017 року вищевказаний позов прийнято в провадження судді Шум Л.М. (а.с. 47)

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.04.2018 року вказану справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження та почато підготовче провадження. (а.с. 56-57)

11.06.2019 року на адресу суду надійшов відзив на позов представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , у якому вони вимоги позову не визнають, вказують, що позивач просить поділити майно, яке ніколи не належало відповідачу на праві власності, а саме автомобіль «Тойота Ленд Крузер», 1998 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 та гаражні бокси по АДРЕСА_2 . (а.с. 68-69)

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04.03.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. (а.с. 90-91)

25.05.2020 року до суду надійшла заява представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 про забезпечення доказів у вказаній справі .

19.10.2020 року від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 надійшла заява про залишення без розгляду його заяви про забезпечення доказів від 25.05.2020 року. (а.с. 111)

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19.10.2020 року заяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 про залишення заявипро забезпечення доказів у справі залишено без розгляду. (а.с. 115-116)

Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі.

Представник позивача ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, проте подав суду заяву про слухання справи у його відсутності та відсутності його довірителя, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. (а.с .113)

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, проте подав суду заяву про слухання справи у його відсутності та відсутності його довірителя, позовні вимоги не визнали, просили в їх задоволенні відмовити. (а.с .112)

Враховуючи те, що сторони до судового засідання не з`явились, суд, керуючись ч.2 ст.247 ЦПК України, розглянув справу без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини та перевіривши їх доказами, дійшов таких висновків.

Встановлено, що 06.08.1976 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві зареєстровано шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про що було зроблено актовий запис за № 1863, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб. (а.с. 7)

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30.04.2015 р., шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний. (а.с. 8)

Між сторонами склалися правовідносини, щодо поділу спільного майна подружжя, які регулюються Сімейним кодексом України.

Відповідно до ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

За загальним правилом ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст.60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333цс15).

Відповідно до ст.368 ч.3 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, та на підставі ст.69 ч.1 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Як зазначає Пленум Верховного Суду України у пункті 23 постанови від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60,69 СК України, ч.3 с. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2,3 ст. 235 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу посвідченого 27.08.1994 року державним нотаріусом Фастівської державної нотаріальної контори Остапенко К.О., зареєстрованого в реєстрі за № 2-524, ОСОБА_2 придбав будинок в АДРЕСА_3 , загальною площею: 88.1 кв.м., жилою площею: 8.8 кв.м. (а.с. 21-22)

Відповідно до Акту державної прийомки в експлуатацію індивідуального домоволодіння ОСОБА_2 від 22.09.2004 року встановлено, що будинок в АДРЕСА_3 , являє собою окремий, двоповерховий будинок з мансардою і складається з 4 кімнат, загальною площею: 275,8 кв.м., жилою площею: 119,5 кв.м. (а.с. 23)

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири посвідченого 28.12.2000 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненко В.Д., зареєстрованого в реєстрі за № 5038, ОСОБА_2 придбав двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею: 54,00 кв.м., жилою площею: 30,10 кв.м. (а.с. 9).

Договір купівлі-продажу не містить будь-яких інших умов, що визначення порядку володіння, користування і розпоряджання майном, яке є предметом Договору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Будь-які інші доводи сторін, жодним чином не спростовують вищенаведені факти, які були встановлені судом під час розгляду даної справи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що будинок в АДРЕСА_3 та двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і частки останніх є рівними.

З приводу компенсації половини вартості автомобіля «Тойота Ленд Крузер», 1998 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 у сумі 190 000,00 грн. та компенсації вартості одного гаражного боксу по АДРЕСА_2 у сумі 40 000,00 грн, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно даних Регіонального сервісного центру в м. Києві від 16.05.2019 року за громадянином ОСОБА_6 у період з 22.01.1992 року по теперішній час зареєстрований причіп, 1991 року виготовлення, сірого кольору, транспортний засіб «Тойота Ленд Крузер», 1998 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 зареєстрованим не значиться. (а.с. 70)

З листа від 29.05.2019 року Приватного акціонерного товариства спільне підприємство «Партнер» за підписом генерального директора В.Т. Телецького, вбачається, що у ПрАТ «Партнер» відсутні відомості щодо реєстрації за ОСОБА_2 гаражних боксів № НОМЕР_3 і № НОМЕР_4 , які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 . Крім того вказано, що ПрАТ «Партнер» не мають гаражних боксів за вказаною адресою. (а.с. 71)

Судом встановлено, що на час розгляду справи в суді автомобіль «Тойота Ленд Крузер», 1998 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 та гаражні бокси № НОМЕР_3 і № НОМЕР_4 , які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 не зареєстровані за ОСОБА_2 , а тому вимога ОСОБА_1 про стягнення компенсації половини вартості вказаного майна, задоволенню не підлягає, оскільки не ґрунтується на законі.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову частково в порядку поділу майна подружжя підлягає визнанню за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право приватної власності на 1/2 частку будинку в АДРЕСА_3 та на 1/2 частку двокімнатної квартира АДРЕСА_1 . В іншій частині позов задоволенню не підлягає.

У відповідності до положень п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат.

ОСОБА_1 при подачі позову у відповідності п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з урахуванням Закону України «Про державний бюджет на 2016 рік» було сплачено судовий збір у розмірі 4134,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки рішенням суду частково задоволені позовні вимоги, суд вбачає підстави для покладення судового збору на обидві сторони в рівних частках.

Таким чином, беручи до уваги, що ОСОБА_1 при зверненні з позовом до суду сплачено судовий збір в розмірі 4134,00 грн, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 2 067,00 грн. судового збору

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 57, 60, 69, 70 СК України, ст.ст.368, 372 ЦК України, ст.ст.4, 10, 12, 13, 76-82, 141, 258-259, 263, 264-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, задовольнити частково.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ) право власності на 1/2 частку двокімнатної квартира АДРЕСА_1 , загальною площею: 54,00 кв.м., жилою площею: 30,10 кв.м.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ) право власності на 1/2 частку двокімнатної квартира АДРЕСА_1 , загальною площею: 54,00 кв.м., жилою площею: 30,10 кв.м.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ) право власності на 1/2 частку будинку в АДРЕСА_3 , загальною площею: 275,8 кв.м., жилою площею: 119,5 кв.м.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ) право власності на 1/2 частку будинку в АДРЕСА_3 , загальною площею: 275,8 кв.м., жилою площею: 119,5 кв.м.

В іншій частині позов залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Суддя: Л.М. Шум