Справа № 2-27/11
Провадж.№ 6/481/23/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2020 р. м. Новий Буг

Новобузький районний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді Ціпивко І.І. з участю секретаря судового засідання Асмолової Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Новий Буг Миколаївської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа по справі № 2-26/2011 від 14.10.2011 року таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, якою просить суд визнати виконавчий лист № 2-27/2011, виданий Новобузьким районним судом Миколаївської області 14.10.2011 року у справі № 2-27/2011 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди таким, що не підлягає виконанню на підставі ч.2 ст. 432 ЦПК України.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25.02.2011 року Новобузьким районним судом Миколаївської області було ухвалено рішення у цивільній справі № 2-27/2011 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної школи,яким вирішено стягнути із нього завдану матеріальну шкоду у розмірі 60000 гривень та судові витрати по справі. У лютому 2019 року йому стало відомо, що при примусовому виконання вказаного рішення на його майно державним виконавцем накладено арешт. Тому він звернувся з усною вимогою до Новобузького РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області про надання йому матеріалів виконавчого провадження для ознайомлення, на що його повідомлено про те, що виконавче провадження у 2013 році закрито, а виконавчий лист № 2-27/2011 повернуто стягувану. При ознайомлені із матеріалами цивільної справи № 2-27/2011 у суді, йому стало відомо, що 26.07.2011 року Апеляційним судом Миколаївської області було прийнято рішення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 25.02.2011 року, яким таке рішення змінено та доповнено його резолютивну частину наступним висновком: «Зобов`язати ОСОБА_2 (стягувача) після відшкодування ОСОБА_1 (заявником) заподіяної шкоди передати останньому автомобіль ЗІЛ 433102 реєстраційний номер НОМЕР_1 1992 року випуску». 08.08.2011 року Новобузьким районним судом Миколаївської області видано виконавчий лист № 2-27/2011 у даній справі. 31.08.2011 року головним державним виконавцем ВДВС Новобузького районного управління юстиції видано постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження у зв`язку з тим, що у резолютивній частині виконавчого документа боржником зазначено як ОСОБА_1 так і ОСОБА_2 , що робить неможливим виконання зазначеного рішення. 31.08.2011 року

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.10.2020 року, матеріали цивільної справи передано судді Ціпивко І.І.

Ухвалою судді Новобузького районного суду Миколаївської області від 01.10.2020 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі.

Заявник ОСОБА_1 , у судове засідання не з`явився, надіслав до суду клопотання про розгляд заяви без його участі. Вимоги заяви підтримав та просив такі задовольнити.

Представник Новобузького РВ ДВС Південного міжрегіонального управління юстиції надіслав до суду клопотання про розгляд заяви без його участі. Вирішення питання за заявою ОСОБА_1 залишив на розсуд суду.

Стягувач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву, у якій зазначила, що не може прибути до суду за станом свого здоров`я. Вирішення питання залишила на розсуд суду.

Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явилися, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши заяву, проаналізувавши її матеріали та матеріали цивільної справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судове рішення, що набрало законної сили, є обов`язковим і підлягає виконанню.

За змістом ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання судових рішень - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких, зокрема, виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно ч.ч.1,2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Вказане дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст. 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2019 року у справі №2-3558/2010 дійшов висновку про те, що саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання,та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Таким чином, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 25.02.2011 року Новобузьким районним судом Миколаївської області було прийнято рішення у справі № 2-27/2011 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, яким вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за завдану матеріальну шкоду 60000 гривень та судові витрати в сумі 720 гривень.

26.07.2011 року Апеляційним судом Миколаївської області було прийнято рішення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 25.02.2011 року, яким змінено згадане рішення та вирішено доповнити його резолютивну частину таким висновком: «Зобовязати ОСОБА_2 після відшкодування ОСОБА_1 заподіяної шкоди передати останньому автомобіль ЗІЛ 433102 реєстраційний номер НОМЕР_1 1992 року випуску».

08.08.2011 року Новобузьким районним судом Миколаївської області видано виконавчий лист № 2-27/2011 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 60720 гривень та зобов`язання ОСОБА_2 після відшкодування ОСОБА_1 заподіяної шкоди передати останньому автомобіль ЗІЛ 433102 реєстраційний номер НОМЕР_1 1992 року випуску.

31.08.2011 року головним державним виконавцем ВДВС Новобузького РУЮ винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа) у зв`язку з тим, що у резолютивній частині виконавчого документа боржником зазначено як ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що робить неможливим виконання зазначеного рішення, яку скеровано до Новобузького районного суду Миколаївської області.

29.09.2011 року стягувач ( ОСОБА_2 ) звернулася до Новобузького районного суду Миколаївської області із заявою про виправлення помилки у згаданому вище виконавчому листі, виключивши другий абзац резолютивної частини, яким ОСОБА_2 зобов`язано передати ОСОБА_1 автомобіль після відшкодування останнім заподіяної шкоди. Вказана заява підписана представником ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_3 (строк дії довіреності закінчився 09.08.2011 року.)

14.10.2011 року Новобузьким районним судом Миколаївської області було видано інший виконавчий лист № 2-27/2011 року, у якому відсутній абзац другий щодо зобов`язання ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 автомобіль після відшкодування останнім заподіяної шкоди, яким доповнено рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 25.02.2011 року Апеляційним судом Миколаївської області при його перегляді.

Постановою головного державного виконавця ВДВС Новобузького РУЮ від 04.11.2011 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-27, виданого Новобузьким районним судом Миколаївської області 14.10.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду 60000 гривень і судових витрат в сумі 720 гривень (всього 60720 гривень).

Постановою головного державного виконавця ВДВС Новобузького РУЮ від 26.12.2011 року накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 .

Постановою старшого державного виконавця ВДВС Новобузького РУЮ від 30.10.2013 року, виконавчий лист № 2-27, виданий Новобузьким районним судом Миколаївської області 14.10.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду 60000 гривень і судові витрати в сумі 720 гривень (всього 60720 гривень), повернуто стягувану у зв`язку із неможливістю встановлення місця проживання боржника.

Вказане підтверджується матеріалами зведеного виконавчого провадження 29666528.

Відповідно до ч.4 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час винесення постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження 2011 рік), постанова державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження може бути оскаржена заявником у десятиденний строк з дня її надходження.

Однак, судом не встановлено факту такого оскарження.

Разом з тим, з матеріалів судової справи № 2-27/2011 року, яка знаходиться в архіві Новобузького районного суду Миколаївської області, вбачається що заявник (стягувач) ОСОБА_2 через свого представника за довіреністю ОСОБА_3 звернулася до Новобузького районного суду Миколаївської області із заявою про виправлення описки у виконавчому листі.

Слід зауважити, що строк довіреності, яку долучив представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 закінчився ще 09.08.2011 року. Відтак, заява про виправлення помилки у виконавчому листі подана особою, яка не мала права на подачу такої заяви.

Крім цього, чинним на час розгляду заяви про виправлення помилки у виконавчому листі (29.09.2011 року) цивільним процесуальним законом визначено порядок розгляду судом таких заяв, кінцевим результатом якого є постановлення судом ухвали про виправлення такої помилки.

Відповідно до ст.. 369 ЦПК України (в редакції, що діяла на час звернення ОСОБА_2 із заявою про виправлення помилки у виконавчому листі 29.09.2011 року), суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі. Суд своєю ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа.

Разом з тим, з аналізу судової справи № 2-27/2011 вбачається, що заява ОСОБА_2 від 29.09.2011 року про виправлення помилки у виконавчому листі не була розглянута судом, тобто жодної ухвали суду про внесення відповідних виправлень до виконавчого листа до матеріалів справи не долучено. Хоча і було видано інший виконавчий лист № 2-27/2011 у справі, у якому виключено абзац другий резолютивної частини рішення щодо зобов`язання ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 автомобіль після відшкодування останнім заподіяної шкоди, яким рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 25.02.2011 року було доповнено Апеляційним судом Миколаївської області при його перегляді.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у виконавчому документі зазначається резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.

Відтак, резолютивна частина рішення у виконавчому листі № 2-27/2011 року, який було видано Новобузьким районним судом Миколаївської області 08.08.2011 року, відповідала резолютивній частині рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 26.07.2011 року, а саме: «про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 60720 гривень та зобов`язання ОСОБА_2 після відшкодування ОСОБА_1 заподіяної шкоди передати останньому автомобіль ЗІЛ 433102 реєстраційний номер НОМЕР_1 1992 року випуску».

Таким чином, проаналізувавши усе вище наведене, суд приходить до переконання, що виконавчий лист № 2-27/2011 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, 14.10.2011 року Новобузьким районним судом Миколаївської області було видано помилково та із суттєвими порушеннями норм процесуального права, а відтак такий виконавчий документ необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню.

Разом із тим, суд наголошує на тому, що виконавчий лист № 2-27/2011 року , що виданий Новобузьким районним судом Миколаївської області 08.08.2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, залишається невиконаним.

Так само, суд вважає за необхідне роз`яснити стягувачу ОСОБА_2 її право на звернення до суду із заявою про поновлення їй пропущеного строку пред`явлення вказаного вище виконавчого листа до виконання та відповідно належного виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст. 374,375,381-384 ЦПК України, суд

постановив:

заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа по справі № 2-26/2011 від 14.10.2011 року таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Визнати виконавчий лист № 2-27/2011, виданий Новобузьким районним судом Миколаївської області 14.10.2011 року у справі № 2-27/2011 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди таким, що не підлягає виконанню на підставі ч.2 ст. 432 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 28.10.2020 року.

Суддя І.І.Ціпивко