Справа № 450/4299/19 Провадження № 2/450/774/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2020 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Кукси Д.А.

при секретарі Оленич О.І.

за участю позивачки ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Кміть Л.І. про (предмет спору): визнання недійсним договору дарування від 02.12.2019 р. №2904 посвідченого приватним нотаріусом Кміть Л.І. -

суд постановив таке рішення:

Підстава позову (позиція позивача): 19 листопада 2019 рокуЛьвівським апеляційним судом проголошено постанову у справі №450/3446/17 за апеляційною скаргою позивачки на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 03.05.2018 року. Вказаним рішенням, її апеляційну скаргу задоволено частково, рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 03.05.2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким її позов про визнання права н а1/2 частину спільного набутого майна та про надання її у володіння та користування задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 крім іншого право власності на Ѕ частину земельної ділянки, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,1 га, кадастровий номер :01:001:0524, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Отримавши вказану постанову 02.12.2019 року, позивачка 03.12.2019 року звернулась до управління адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг Львівської міської ради із заявою про реєстрацію права власності на Ѕ частину земельної ділянки, яка занходиться за адресою АДРЕСА_1 площею 0,1 га, кадастровий номер :01:001:0524. Про згідно сформованої інформаційної довідки про право власності встановлено, що 02.12.2019 року приватним нотаріусом Кміть Ларисою Іванівною Львівського міського нотаріального округу посвідчено договір дарування земельної ділянки серія та номер 2904 виданий 02.12.2019 року, з якого вбачається, що ОСОБА_2 подаровано земельну ділянку іншій особі ОСОБА_2 . Вважає, що її право власності порушене з причин протиправних дій ОСОБА_2 , які були були спрямовані на незаконне відчуження земельної ділянки, власником Ѕ частки якої вона являється. Вважає, вищевказаний договір дарування незаконним.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з підстав зазначених в позовній заяві та просила такі задоволити.

Позиція відповідача ОСОБА_2 : позивач та його представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог про що надали суду відповідні пояснення. Вважають, що земельну ділянку, площею 0,1 га, кадастровий номер :01:001:0524 набута відповідачем на праві власності в порядку приватизації у 2018 році за рішенням Скнилівської сільської ради №349 від 08.06.2018 року, та є його особистою приватною власністю. Відтак відповідач мав повне право на розпорядження цією земельною ділянкою. Про це також зазначено в п. 13 договору дарування від 02.12.2019 року №2904. Рішення Скнилівської сільської ради №349 від 08.06.2018 року є чинним, не оскарженим, не скасованим, а право власності було зареєстровано у єдиному державному реєстрі речових прав. Вважають, що апеляційний суд по справі №450/3446/17 не досліджував тієї обставини, що земельна ділянка набута у власність ОСОБА_2 в 2018 році в порядку приватизації за рішенням Скнилівської сільської ради №349 від 08.06.2018 року; набута ОСОБА_2 після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 у 2011 році; рішення Скнилівської сільської ради на даний час є чиннним та інші обставини які відповідач вказує у поданих до суду письмових поясненнях. Вказує, що Львівський апеляційний суд у своїй постанові від 19.11.2019 року визнав за ОСОБА_1 право на Ѕ частку незавершеного будівництва, проте не врахував, що при переході права власності на об`єкт незавершеного будівництва, право власності на земельну ділянку не переходить автоматично. На підставі викладеного просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Позиція відповідача ОСОБА_2 : відповідачка в судове засідання не з`явилась, хоча про розгляд справи повідомлялась належним чином.

Позиція третьої особи приватного нотаріуса Кміть Л.І.: на виклик суду не з`явилась, надіслала до суду пояснення, в яких вказує, що підстав для відмови у посвідченні договору дарування не було, нотаріус діяв відповідно до вимог чинного законодавства, щодо вирішення справи покладається на розсуд суду, справу просить розглядати у її відсутності.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

13.12.2019 року запити щодо доступу до персональних даних; 22.01.2020 року відповіді на запити; 23.01.2020 року ухвала про відкриття провадження; 04.03.2020 року пояснення третьої особи; 04.03.2020 року заява представника відповідача про зупинення провадження; 04.03.2020 року ухвала про зупинення провадження у справі; 04.03.2020 року ухвала про витребування документів; 19.03.2020 року апеляційна скарга; 26.03.2020 року клопотання про долучення матеріалів; 11.09.2020 року ухвала про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду; 16.10.2020 року клопотання про витребування доказів; 16.10.2020 року письмові пояснення відповідача.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з 27 травня 1995 року по 11 березня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 01.03.2011 року.

14 лютого 1996 року ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу придбав у гр. ОСОБА_5 незакінчений будівництвом житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 , готовністю 16%, розрахований на два поверхи, житловою площею 56,2 кв.м. та загальною площею 103,1 кв.м.

Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 10 березня 2004 року виготовлено технічний паспорт на індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_1 .

Також судом встановлено, що недобудований житловий будинок знаходився на земельній ділянці площею 0,1 га , яка була надана попередньому власнику ОСОБА_6 у приватну власність на підставі рішення Скнилівської сільської ради від 31 жовтня 1994 року №14 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель.

З огляду на вищевикладене згідно постанови апеляційного суду, встановлено що спірний житловий будинок та земельна ділянка, право власності на які відповідач ОСОБА_2 набув під час шлюбу з ОСОБА_1 є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином рішенням апеляційного суду від 19.11.2019 року, яке набрало законної сили та яке Постановою Верховного Суду від 23.09.2020 року залишено без змін визнано за ОСОБА_1 право на Ѕ частку у об`єкті незавершеного будівництвом житлового будинку в АДРЕСА_1 , загальною площею 207,2 кв.м., в т.ч. житловою площею 51,5 м.кв. та визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину земельної ділянки, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,1 га, кадастровий :01:001:0524, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

Однак звернувшись із заявою до Управління адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг Львівської міської ради із заявою за реєстраційним номер 37288272 про реєстрацію права власності на Ѕ частину земельної ділянки, позивачка ОСОБА_1 дізналась, що 02.12.2019 року приватним нотаріусом Кміть Ларисою Іванівною Львівського міського нотаріального округу посвідчено договір дарування земельної ділянки №2904 з якого вбачається, що ОСОБА_2 подаровано земельну ділянку, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,1 га ОСОБА_2 .

Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до ч.4 ст.369 ЦК України, правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частини першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним.

Відповідно до частин другої - четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно рішення апеляційного суду Львівської області від 19.11.2019 року спірну земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,1 га, кадастровий номер :01:001:0524, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) визнано спільною сумісною власністю подружжя та визнано за позивачкою ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину вказаної земельної ділянки. Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно за відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку, проте згідно вищезазначеного рішення апеляційного суду, у власності відповідача залишилась Ѕ частина земельної ділянки. Тому суд приходить до переконання, що вимога позивачки про скасування вказаного договору дарування від 02.12.2019 року вцілому задоволенню не підлягає, оскільки як вбачається з вищевикладеного ОСОБА_2 мав право розпорядитися своєю Ѕ часткою земельної ділянки, яка належить йому на праві власності. З наведених вище підстав також частковому задоволенню підлягає вимога позивачки про скасування номеру запису про право власності внесеного до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином судом встановлено, що укладаючи 02 грудня 2019 року оспорюваний договір дарування, дарувальник ОСОБА_2 та обдарована ОСОБА_2 були обізнані про наявність Постанови Львівського апеляційного суду від 19.11.2019 року про визнання за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину земельної ділянки, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,1 га, кадастровий номер :01:001:0524, тому відповідач не мав права розпоряджатися нею, а тому договір дарування слід визнати частково недійсним, а саме в частині дарування Ѕ частини земельної ділянки.

Судові витрати по справі підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 13, 15, 202, 203, 2015,717 ЦК України, керуючись ст. ст. 259-261, 265 ЦПК України, суд -

ухвалив :

позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволити частково.

Визнати недійсним договір дарування №2904 від 02.12.2019 року посвідчений приватним нотаріусом Кміть Л.І. Львівського міського нотаріального округу в частині дарування Ѕ земельної ділянки площею 0,1000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:001:0524.

Скасувати номер запису про право власності №34407428 внесеного до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 02.12.2019 року в частині дарування Ѕ земельної ділянки площею 0,1000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:001:0524.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 210 грн. 25 коп. та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 210 грн. 25 коп..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 .

Відповідач : ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 .

Третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Кміть Лариса Іванівна, м. Львів, вул. І. Франка, 55/7, 79000.

Повний текст рішення складено 29.10.2020 року.

СуддяД. А. Кукса