ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4594/20 Справа № 182/7121/19 Суддя у 1-й інстанції - Кобеляцька-Шаховал І. О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2020 року м.Кривий Ріг

справа № 182/7121/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання - Голуб О.О.

сторони:

позивач Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»

відповідачі Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Астера», ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2020 року, яке ухвалене суддею Кобеляцькою-Шаховал І.О. в місті Нікополі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного рішення суду в матеріалах справи відсутні,-

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2019 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Астера» та ОСОБА_1 про захист порушеного права Кредитора шляхом стягнення заборгованості за Кредитним договором № 011/3147/518297 від 26.02.2019 року у солідарному порядку.

В обґрунтування позову зазначено, що 23.04.2018 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ВКФ «Астера» був укладений Кредитний договір № 011/3147/518297 від 26.02.2019 року, згідно умов якого Банк зобов`язався надати позичальнику протягом строку доступності Овердрафту можливість використання Овердрафту в межах поточного ліміту, максимальний ліміт за Договором складає 400 000 грн., а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 28,0 % річних, комісії, згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Договором № 011/3147/518297 від 26.02.2019 року.

27 лютого 2019 року між Банком та Позичальником було укладено Додаткову угоду № 1, відповідно до умов якої сторони вирішили викласти в новій редакції Графік погашення заборгованості за Кредитом та сплати процентів, викладений в Додатку № 1 до Договору. Відповідно до умов п.3.1. Кредитного договору, Кредитор надав Позичальнику Кредит, на підставі письмової заяви Позичальника про надання Кредиту (траншу), шляхом безготівкового перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок Позичальника, відкритого в АТ «Райффайзен Банк Аваль», для подальшого використання його за цільовим призначенням.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 011/3147/518297 від 26.02.2019 року, 26.02.2019 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено Договір поруки № 011/3147/518297/П, відповідно до умов якого Фінансовий поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов`язання перед Банком відповідати по зобов`язанням Боржника - ТОВ «Виробничо - комерційна фірма «Астера», які виникають з умов Договору № 011/3147/518297 від 26.02.2019 року, в повному обсязі цих зобов`язань. Відповідно до умов п.2.1. Договору поруки, сторони визначили, що у випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) Позичальником всіх або окремих забезпечуваних зобов`язань, Поручитель та Позичальник відповідають перед Кредитором як солідарні боржники. У випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) Позичальником всіх або окремих забезпечуваних зобов`язань в порядку та строки, встановлені Кредитним договором, Кредитор набуває права вимоги до Поручителя щодо сплати заборгованості за порушеними забезпечуваними зобов`язаннями. Згідно умов п.2.2. договору поруки, Поручитель зобов`язався здійснювати виконання порушених забезпечувальних зобов`язань протягом 10 банківських днів з дати отримання вимоги від Кредитора та в обсязі, зазначеному в такій вимозі.

Банк виконав свої зобов`язання, надавши Позичальнику кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами Кредитного договору. Згідно умов п.2.1. Кредитного договору, сторони дійшли згоди, що протягом всього строку фактичного користування Кредитом Позичальник зобов`язався сплачувати щомісяця Кредитору проценти, сума яких розраховується на основі фіксованої процентної ставки в розмірі 28,0 % річних, в тому числі, за користування Кредитом після настання кінцевого терміну погашення Кредиту, визначеного в п.1.3. Договору. Нарахування процентів за Кредитом здійснюється, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та році. Проценти нараховуються щоденно на залишок фактичної заборгованості Позичальника за Кредитом протягом всього строку користування Кредитом. При розрахунку процентів враховується день видачі Кредиту (частини кредиту), останній день строку користування Кредитом не враховується (п.2.3. Кредитного договору). Відповідно до умов п.5.1. Кредитного договору, Позичальник зобов`язався виконати зобов`язання за Кредитним договором (в тому числі, здійснити погашення заборгованості по Кредиту, сплатити проценти, комісії, пеню, штрафи, неустойку та інші платежі) в порядку, визначеному Кредитним договором. Згідно умов п.5.2., п.5.3. Кредитного договору, Позичальник зобов`язався здійснювати погашення Кредиту та сплату процентів щомісячно ануїтетними (однаковими) платежами в розмірі, згідно з Графіком. Позичальник зобов`язався здійснювати погашення Кредиту та процентів ануїтетними платежами у валюті Кредиту кожного місяця, 26 числа, та при погашені заборгованості за Кредитом в повному обсязі. Отже, з укладенням Кредитного договору у Позичальника виник обов`язок повернути Банку кредит та відсотки за Кредитним договором у строки та в розмірах, чітко встановлених п.5.1., п.5.2., п.5.3. Кредитного договору.

Однак, відповідач ТОВ «ВКФ «Астера» неналежним чином виконував свої зобов`язання по кредитному договору. Всупереч вимогам п.5.1., п.5.2., п.5.3. Кредитного договору, Позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, у зв`язку з чим, станом на дату розрахунку заборгованості, а саме станом на 25.09.2019 року, заборгованість Позичальника перед Банком за Кредитним договором складає: 395 900 грн. 67 коп., без урахування пені, яка складається з: поточної заборгованості за кредитом у розмірі - 369 558 грн. 01 коп.; поточної заборгованості за відсотками у розмірі - 26 342 грн. 66 коп., яку позивач просив стягнути з відповідачів солідарно та вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 січня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Астера» та ОСОБА_1 заборгованість, яка виникла за Кредитним договором № 011/3147/518297 від 26.02.2019 року у сумі 395 900 грн. 67 коп., яка складається з: поточної заборгованості за кредитом у розмірі 369 558 грн. 01 коп.; поточної заборгованості за відсотками у розмірі 26 342 грн. 66 коп.

Стягнуто на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» солідарно з Товариства з обмеженою відновідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Астера» та ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 5 938 грн. 51 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі посилаючись на те, що спори між банківською установою та юридичною особою позичальником за кредитним договором розглядаються в порядку господарського судочинства.

Крім того, судом першої інстанції не враховано, що відповідач ОСОБА_1 не отримувала вимоги про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором та в матеріалах справи відсутні докази отримання нею такої вимоги.

Також судом першої інстанції, на думку апелянта, не враховано, що ТОВ «ВКФ «Астера» за період з липня 2019 року по листопад 2019 року здійснювались платежі за кредитним договором, що свідчить про належне виконання умов кредитного договору, тому, з урахуванням того, що кінцевий термін погашення кредиту не настав, звернення до суду з даним позовом є безпідставним.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на його думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - Шипіленко Р.О., в режимі відеоконференції, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 23.04.2018 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ВКФ «Астера» було укладено Кредитний договір № 011/3147/518297 від 26.02.2019 року, згідно умов якого позивач зобов`язався надати ТОВ «ВКФ «Астера» протягом строку доступності Овердрафту можливість використання Овердрафту в межах поточного максимального ліміту, який складає 400 000 грн., а ТОВ «ВКФ «Астера» зобов`язалось належним чином використати та повернути позивачу суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 28,0 % річних, комісії, згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Договором № 011/3147/518297 від 26.02.2019 року (а.с.7-12).

27.02.2019 року між позивачем та ТОВ «ВКФ «Астера» було укладено Додаткову угоду №1, відповідно до умов якої викладено в новій редакції Графік погашення заборгованості за Кредитом та сплати процентів (а.с.13-15). Відповідно до умов п.3.1. Кредитного договору, позивач надав відповідачу ТОВ «ВКФ «Астера» кредит на підставі письмової заяви (а.с.16), шляхом безготівкового перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок відповідача, відкритого в АТ «Райффайзен Банк Аваль», для подальшого використання його за цільовим призначенням (а.с.17).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним Кредитним договором № 011/3147/518297 від 26.02.2019 року, 26.02.2019 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Договір поруки № 011/3147/518297/П, відповідно до умов якого вона, як фінансовий поручитель на добровільних засадах, взяла на себе зобов`язання перед позивачем відповідати по зобов`язанням відповідача ТОВ «Виробничо - комерційна фірма «Астера» (а.с.18-21).

Відповідно до умов п.2.1. Договору поруки, сторони визначили, що у випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) Позичальником всіх або окремих забезпечуваних зобов`язань, Поручитель та Позичальник відповідають перед Кредитором як солідарні боржники. У випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) Позичальником всіх або окремих забезпечуваних зобов`язань в порядку та строки, встановлені Кредитним договором, Кредитор набуває права вимоги до Поручителя щодо сплати заборгованості за порушеними забезпечуваними зобов`язаннями. Згідно умов п.2.2. договору поруки, відповідач ОСОБА_1 зобов`язалась здійснювати виконання порушених забезпечувальних зобов`язань протягом 10 банківських днів з дати отримання вимоги від Кредитора та в обсязі, зазначеному в такій вимозі.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем ТОВ «ВКФ «Астера» умов Кредитного договору, станом на 25.09.2019 року заборгованість відповідача ТОВ «ВКФ «Астера» перед позивачем АТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором складає: 395 900 грн. 67 коп., яка складається з поточної заборгованості за кредитом у розмірі - 369 558 грн. 01 коп. та поточної заборгованості за відсотками у розмірі - 26 342 грн. 66 коп.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник ТОВ «ВКФ «Астера» порушило свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, що призвело до виникнення заборгованості за цим договором, у зв`язку із чим на підставі статей 526, 527, 553, 554, 625, 1050, 1054 ЦК України боржник і поручитель несуть солідарну відповідальність за неналежне виконання зобов`язання.

Однак, при вирішенні спору суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ТОВ «ВКФ «Астера», як до боржника, про стягнення заборгованості за кредитним договором, та позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , як до поручителя, про стягнення заборгованості за кредитним договором не можуть бути розглянуті у порядку цивільного судочинства, а тому дійшов до вказаного висновку з порушенням норм процесуального права, з огляду на таке.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, можуть бути суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України.

Так, за змістом пункту 1 частини першої цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

З аналізу наведеної вище норми вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи -підприємці.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» (далі постанова Пленуму Верховного Суду України № 2), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», роз`яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об`єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов`язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об`єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Аналогічний висновок викладений в Постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року по справі № 6-745ц15.

Крім того слід зауважити, що АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом, у якому заявило позов до фізичної особи, як поручителя за договором поруки, укладеним на забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи. Тобто між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 наявний спір щодо правочину, укладеного для виконання зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого є юридичні особи.

Таке забезпечувальне зобов`язання має акцесорний, додатковий до основного зобов`язання характер і не може існувати саме по собі.

Одним із видів акцесорного зобов`язання є порука.

За змістом частини першої статті 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до положень статей 553, 554, 626 ЦК України, за договором поруки, який є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором та поручителем; поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Тобто, договір поруки укладається кредитором і поручителем в забезпечення виконання боржником основного зобов`язання.

Також необхідно зазначити, що відповідно до положень частини другої статті 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 45 ГПК України, сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, названі в статті 4 цього Кодексу, тобто фізичні особи, які не є підприємцями, а випадки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, чітко визначені положеннями статті 20 ГПК України.

Положення пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України пов`язують належність до господарської юрисдикції справ у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не з об`єднанням позовних вимог до боржника у забезпечувальному зобов`язанні з вимогами до боржника за основним зобов`язанням, а з тим, що сторонами основного зобов`язання мають бути юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Враховуючи викладене, з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року до юрисдикції господарських судів належать спори щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Такого ж правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/1733/18, провадження № 12-170гс18, та у Постанові від 19 березня 2019 року у справі № 904/2526/18, провадження № 12-272гс18.

Отже у справі, яка переглядається, суд першої інстанції помилково прийняв до розгляду позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ТОВ «ВКФ «Астера» та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та не врахував, що вказані позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції не враховано, що відповідач ОСОБА_1 не отримувала вимоги про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором та в матеріалах справи відсутні докази отримання нею такої вимоги та судом не враховано, що ТОВ «ВКФ «Астера» за період з липня 2019 року по листопад 2019 року здійснювались платежі за кредитним договором, що свідчить про належне виконання умов кредитного договору, тому, з урахуванням того, що кінцевий термін погашення кредиту не настав, звернення до суду з даним позовом є безпідставним, оскільки в даному випадку рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження по справі з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а вище вказані заперечення відповідача ОСОБА_1 мають бути прийняті до уваги судом, в разі направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Згідно статті 377 ЦПК України, судове рішення суду першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки суд першої інстанції не встановив природу правовідносин, які виникли між сторонами, неправильно застосував норми процесуального права, судове рішення підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

При цьому, згідно ч. 4 ст. 377 ЦПК України, у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд, за заявою позивача, в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.

Згідно статті 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

У разі надходження до суду справи, що підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, після закриття провадження Верховним Судом чи судом апеляційної інстанції в порядку господарського чи адміністративного судочинства, провадження у справі не може бути закрите з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу.

На підставі викладеного, колегія суддів роз`яснює Акціонерному товариству «Райффайзен Банк Аваль» його право, протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови, звернутися до Дніпровського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись ст. ст. 255, 367, 369, 374, 377, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2020 року скасувати.

Провадження по справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Астера» та ОСОБА_1 про захист порушеного права Кредитора, шляхом стягнення заборгованості за Кредитним договором № 011/3147/518297 від 26.02.2019 року у солідарному порядку закрити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції в розмірі 8907 (вісім тисяч дев`ятсот сім) грн. 80 коп.

Повідомити Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», що розгляд справ такої категорії віднесено до юрисдикції господарського суду.

Роз`яснити Акціонерному товариству «Райффайзен Банк Аваль» його право, протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови, звернутися до Дніпровського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 жовтня 2020 року.

Головуючий:

Судді: