Справа № 638/667/20
Провадження № 2/638/2405/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2020 року Дзержинський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого Аркатової К.В.,

секретаря Рижикової В.Г.,

за участю відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові у приміщенні суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

В провадженні Дзержинського районного суду м.Харкова знаходиться цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Через канцелярію суду відповідачем подано клопотання авансування (забезпечення) позивачем судових витрат відповідача; про залишення позову без розгляду у зв`язку із зловживанням позивачем процесуальними правами; про залучення до участі у справі третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача; заперечення проти розгляду справи в спрощеному позовному провадженні.

У судовому засіданні відповідач підтримала заявлені клопотання.

Суд, вислухавши думку відповідача та дослідивши матеріали клопотань, прийшов до наступного.

Стаття 135 ЦПК України передбачає, що суд може зобов`язати сторони внести на депозитний рахунок суду попередньо визначену суму судових витрат, пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією, про що постановляє ухвалу (забезпечення судових витрат).

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 135 ЦПК України як захід забезпечення судових витрат суд з урахуванням конкретних обставин справи має право, за клопотанням відповідача, зобов`язати позивача внести на депозитний рахунок суду грошову суму для забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат відповідача на професійну правничу допомогу та інших витрат, які має понести відповідач у зв`язку із розглядом справи (забезпечення витрат на професійну правничу допомогу).

Таке забезпечення судових витрат застосовується, якщо:

1) позов має ознаки завідомо безпідставного або інші ознаки зловживання правом на позов; або

2) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування судових витрат відповідача у випадку відмови у позові.

Таке забезпечення судових витрат також може бути застосоване, якщо суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування судових витрат відповідача у випадку відмови у позові.

Аналіз вищенаведених норм права дає підстави для висновку, що за наявності обставин, які є обов`язковою умовою для застосування забезпечення судових витрат - таке забезпечення є правом, а не обов`язком суду. Це питання віднесено на розсуд суду і застосовується у разі наявних до того обґрунтованих сумнівів щодо безперешкодного можливого відшкодування судових витрат заінтересованої особи, які він поніс у зв`язку із розглядом даної справи.

Так, безумовних підстав для застосування забезпечення судових витрат, які передбачені ч. 4 ст. 135 ЦПК України судом не встановлено, оскільки достатніх даних про те, що позов має ознаки завідомо безпідставного або інші ознаки зловживання правом на позов; або позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування судових витрат відповідача у випадку відмови у позові, матеріали справи не містять.

Саме по собі перебування позивача в стані ліквідації не свідчить про відсутність у нього коштів для сплати судових витрат на правничу допомогу, в тому числі і на тій підставі, що за подання позову до суду банком було сплачено 2646,62 грн. судового збору.

Крім того, згідно з ч. 3ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.06.2018 в справі №826/1216/16.

В матеріалах справи відсутні документи, зокрема квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший документ, які б свідчили про фактичну оплату послуг адвоката, а відтак клопотання відповідача про авансування (позивачем) судових витрат відповідача не підлягає задоволенню.

Статтею 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного „відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; необгрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Під зловживанням процесуальними правами слід розуміти особливу форму цивільного процесуального правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом відносно відомих обставин справи, в цілях обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь в справі, а також в цілях того, що перешкодило діяльності суду по правильному і своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи, - що породжує застосування заходів цивільного процесуального примусу.

Основна ознака зловживання процесуальними правами полягає в тому, що дії, які її складають, вчиняються на зовні законній юридичній підставі. Механізм зловживання процесуальними правами полягає в тому, що особа, яка бажає мати певний юридичний результат, вчиняє процесуальні дії (бездіяльність), зовні «схожі» на ті юридичні факти, з якими пов`язується настання необхідного результату. Такі дії, однак, мають повністю штучний характер, подібно тому, як удавана угода у цивільному праві вчиняється лише для цілей прикриття іншої угоди.

Феномен зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

Факти процесуальних зловживань можна віднести до фактів, що доказуються в режимі процесуальних фактів, які включаються у загальний або локальний предмет доказування у справі.

При цьому, відповідно до положень ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Не дивлячись на посилання представника відповідача, предмет спору об`єктивно існує, адже сторона позивача від свого позову не відмовляється, посилається на конкретні підставі звернення до суду та надає відповідні докази, на підтвердження змісту позовних вимог.

На даний час суд не вбачає зі сторони представника позивача зловживань своїми процесуальними правами, оскільки подання позовної заяви до суду є правом особи, яка вважає свої права порушеними. При цьому, чи є такі права порушеними суд вирішує при розгляді справи та ухваленні рішення за результатами такого розгляду, а відтак суд відмовляє у задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалою суду від 30.01.2020 року провадження по вищевказаній справі відкрито та призначеного до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦПК України, якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: залишення заяви відповідача без задоволення; розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Розгляд справ у порядку спрощеного позовного провадження регулюється главою 10 ЦПК України.

При визначенні порядку судового розгляду цієї справи судом застосовано процесуальні вимоги ч. 4, ч. 6 ст. 19, ст. 274 ЦПК України та із урахуванням предмету позову встановлено, що ця справа відноситься до категорії незначної складності справ.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність справи або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Частиною 6 ст.19 ЦПК України визначено критерії малозначних справ.

Згідно ч. 2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предмет даної справи не підпадає під обмеження, які визначені ч. 4 ст. 274 ЦПК України, справа є малозначною, дана категорія справ передбачає собою розгляд позовів у скорочені терміни, відтак розглядається в порядку спрощеного провадження.

З клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження не вбачається перешкод для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, посилання відповідача на необґрунтованість позову є підставою для відмови у задоволення позовних вимог, клопотань про призначення експертизи, витребування доказів учасниками справи в порядку визначеному ст. 182 ЦПК України не заявлено.

Крім цього, сторони не позбавлені права подати всі необхідні докази на підтвердження чи заперечення позовних вимог до початку розгляду справи по суті.

Суд наголошує, що спрощене провадження, як і загальне позовне провадження спрямовані на всебічний, повний та об`єктивний розгляд справи з дослідженням всіх наданих сторонами доказів, вивченням всіх заяв сторін по суті справи, тобто спрощене провадження не є провадженням в якому розглядаються безспірні вимоги. Отже, позивач та відповідач не позбавлені можливості викласти свої доводи, аргументи, міркування, заперечення у письмових заявах по суті справи, не позбавлені можливості надавати суду свої докази на спростування вимог та заперечень один одного у строки визначені судом або законом, та в повній мірі користуються правами, передбаченими ЦПК України.

Загалом суд констатує, що всі посилання викладені відповідачем у своєму запереченні проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження ґрунтується на не визнанні останньою позовних вимог, що не змінює характер правовідносин сторін.

Відповідно до ст. 53 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Предметом розгляду в даній справі є позовна вимога про стягнення з відповідача грошової суми, з тих підстав, що вказана сума була виплачена позивачці з порушенням черговості задоволення кредиторських вимог, а рішення, за яким було змінено черговість, у подальшому було скасоване. Позов подано особою, уповноваженою Фондом гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації. На даний час ПАТ «КБ «Надра» знаходиться в стадії ліквідації, юридична особа не припинена, тобто належним позивачем у справі за даним позовом є юридична особа ПАТ «КБ «Надра».

Таким чином, враховуючи, що рішення у справі може вплинути на права та обов`язки вказаної особи, суд приходить до висновку, про задоволення клопотання відповідача про залучення у якості третьої особи Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Керуючись ст.ст.53,137 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Задовольнити клопотання відповідача про залучення третьої особи, у задоволенні інших клопотань відмовити.

Залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м.Київ, вул.Січових, 17).

Зобов`язати позивача надати копію позовної заяви з додатками для третьої особи.

Направити третій особі копію позовної заяви з додатками.

Запропонувати надати пояснення третьої особи щодо позову в строк 15 днів з дня отримання ухвали суду.

Роз`яснити, що відповідно до ч.3 ст.181 ЦПК України до пояснень третьої особи застосовуються правила, встановлені частинами третьою шостою статті 178 цього кодексу.

Судове засідання відкласти до 14 грудня 2020 року до 09 години 15 хвилин.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи за веб-адресою сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет - https://dg.hr.court.gov.ua.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий