Справа № 173/749/20
Провадження № 2/209/804/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Замкової Я.В.

за участі секретаря - Швець О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором б/н від 03.04.2007 року в розмірі 41490,16 грн., яка складається з наступного: 7276,72 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 3027,36 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, 28734,17 грн. - нарахована пеня, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1951,91 грн. штраф (процентна складова), а також сплачений судовий збір.

На обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 03.04.2007 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому збільшився до 5600 грн. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" і "Тарифами Банку", складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 3.2, п.3.3 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. В порушення умов кредитного договору та законодавства України, відповідач свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань відповідач станом на 24 березня 2020 року, має заборгованість в розмірі 41490,16 грн., яка складається з наступного: 7276,72 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 3027,36 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, 28734,17 грн. - нарахована пеня, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1951,91 грн. штраф (процентна складова), а також сплачений судовий збір.

15.09.2020 року від відповідача до суду надійшли заперечення на позовну заяву, в яких він просить застосувати правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яка викладена в Постанові Верховного суду від 03.07.2019 р. (справа № 342/180/17-ц) та відмовити АТ КБ "ПриватБанк" в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з нього на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованості в сумі 28734,17 грн. - нараховану за пенею, 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина), 1951,91 грн. штрафу (процентна складова), а також сплачений судовий збір. Також просив врахувати платежі, які списані з його пенсійної картки на користь Приватбанку.

06.10.2020 року від представника позивача Меркулової В.В. до суду надійшли письмові пояснення на заперечення відповідача, в яких представник просила задовольнити позов у повному обсязі. На обгрунтування своїх доводів посилалася на судову практику Верховного суду у складі коллегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду впродовж 2019 року. Зазначила, що Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" і "Тарифами Банку", складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві. Вказує, що відповідач тривалий час користувався банківською карткою і частково сплачував всі нараховані банком платежі, пеню і штрафи, а тому був обізнаний про умови, порядок, строки і тарифи за користування кредитом, а також про розмір пені й штрафів, що підтверджується доданими до матеріалів справи виписками по рахунку.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив суд стягнути з нього тіло і проценти за кредитом, а в стягненні пені та штрафів відмовити.

Представник позивача Гребенюк О.С. в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розглядати справу за відсутності представника банку, не заперечував проти заочного розгляду справи. Також, до позовної заяви представником позивача Гребенюком О.С. додано заяву про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без представника позивача.

З`ясувавши позиції сторін, вивчивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини, зміст спірних правовідносин та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 03 квітня 2007 року ПАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк", укладено кредитний договір з відповідачем ОСОБА_1 шляхом підписання ним анкети-заяви б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно з умовами якого відповідачу було надано платіжну кредитну картку із встановленим кредитним лімітом (а.с. 34-51).

У підписаній ОСОБА_1 анкеті-заяві було зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, і виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну карту кредитка «Універсальна 30 днів пільгового періоду» (а.с. 34).

До заяви анкети банк додав Умови та правила надання банківських послуг (а.с. 35).

Згідно наданих позивачем до позову довідок про список рахунків та про зміну умов кредитування і виписок по рахунку вбачається, що АТ КБ "ПриватБанк" у період з 03.04.2007 року до 19.07.2018 року надавав відповідачу банківськи послуги, якими відповідач активно користувався і частково погашав заборгованість, при цьому позивач збільшував і зменшував кредитні ліміти відповідачу, останній раз 31.01.2017 року до 5600 грн., а також перевипускав пластикові банківські картки з терміном дії останньої до 05/20 року, що підтверджується випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 (а.с. 21-31), довідкою про надані кредитні карти (а.с. 32), довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта (а.с. 33).

Станом на 24 березня 2020 року, за відповідачем рахується заборгованість перед позивачем в розмірі 41490,16 грн., яка складається з наступного: 7276,72 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 3027,36 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, 28734,17 грн. - нарахована пеня, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1951,91 грн. штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 6-20).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Враховуючи, що відповідач за власною ініціативою звернувся до позивача із заявою для отримання кредиту/кредитної карти, підписав цю заяву, отримав на картковий рахунок кредитні кошти та кредитну карту, використовував надані кредитні кошти та частково погашав заборгованість за кредитом, суд вважає, що між сторонами у справі було укладено двосторонній кредитний договір у письмовій формі.

Перевіривши розрахунок заборгованості та виписки по рахунку, суд вважає, що за умовами укладеного сторонами кредитного договору б/н від 03 квітня 2007 року з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 7276,72 грн. та процентами у розмірі 3027,36 грн., що заявлено позивачем у позові та повністю визнається відповідачем у справі в його останній заяві до суду від 26.10.2020 року.

Що стосуються стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 28734,17 грн., а також штрафів в сумі 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1951,91 грн. штраф (процентна складова), то в цій частині позову необхідно відмовити.

Так, згідно статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Судом встановлено, що кредитний договір між сторонами у справі було укладено, як договір приєднання, умови якого були встановлені банком в розроблених ним Умовах та правилах надання банківських послуг та Тарифах (формулярах). Відповідач за цим договором приєднався до запропонованого банком договору і не міг запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Як встановлено судом, в анкеті - заяві ОСОБА_1 , як позичальника, від 03 квітня 2007 року, яка підписана сторонами (а.с. 34), навний лише розмір відсотків за кредитом в сумі 3% на місяць на залишок заборгованості, але відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Обґрунтовуючи свої вимоги в частині стягнення пені та штрафів, їх розмір та порядок нарахування, банк посилається на розрахунок заборгованості, виписки по рахункам, а також на Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови і правила надання банківських послуг, які надані суду на підтвердження заявлених позовних вимог про стягнення пені та штрафів.

Проте, з урахуванням того, що додані до позову Умови та правила надання банківських послуг не підписані відповідачем, суд вважає, що позивач не надав суду доказів на підтвердження того, що відповідачка під час підписання заяви анкети про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку був ознайомлений саме з цими Тарифамиі Умовами та правилами надання банківських послуг, що він їх розумів і погодився з ними.

Також позивачем не надано доказів, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати неустойки (пені, штрафів), і що в них були зазначені саме ті розмір і порядок нарахування, який вказаний у Тарифах та Умовах, що надані банком суду, і на підставі яких виконаний розрахунок пені та штрафів.

Отже, надані роздруківки Умов і правил надання банківських послуг не можуть бути належними доказами, бо цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що узгоджується із правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Враховуючи, що в анкеті заяві відсутня домовленість сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, вказані вище Умови і правила надання банківських послуг таТарифи банку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг.

Таким чином, суд вважає, що Умови і правила надання банківських послуг, які не містять підпису відповідача і не визнаються ним, не можуть розцінюватися як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 03 квітня 2007 року шляхом підписання заяви-анкети. Тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню судом при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що позивач, всупереч вимогам ч.3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України, не довів за допомогою належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, з урахуванням положень статей 76-80 ЦПК України, зазначені ним обставини щодо правомірності нарахування та стягнення з відповідачки нарахованих банком пені та штрафів, тому в цій частині позову необхідно відмовити.

Отже, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, маються підстави для повернення фактично отриманої суми кредитних коштів у вигляді тіла і відсотків за кредитом.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, яка висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.

Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 7276,72 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 3027,36 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України..

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути сплачений позивачем судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам, що становитиме 522,03 грн., виходячи з наступного розрахунку: 10304,08 грн. х 2102 грн. / 41490,16 грн. = 522, 03 грн.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити частково позов Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", , юридична адреса: вулиця Грушевського, будинок 1Д, місто Київ, 01001, адреса для листування: вулиця Набережна Перемоги будинок 50, місто Дніпро, 49094, до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , про стягнення заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», , заборгованість за кредитним договором б/н від 03 квітня 2007 року в розмірі 10304 (десять тисяч триста чотири) гривні 08 копійок, яка складається з наступного: 7276,72 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 3027,36 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України.

Відмовити у задоволенні позовних вимог АТ КБ "Приватбанк" щодо стягнення заборгованості в сумі 28734,17грн. - за пенею, а також 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина), 1951,91 грн. штрафу (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» сплачений позивачем судовий збір в сумі 840 гривень 80 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 29 жовтня 2020 року.

Суддя Я.В. Замкова