Ухвала

26 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 366/2778/18

провадження № 61-12184ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іванківського районного суду Київської області від 13 липня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильський спецкомбінат», треті особи: генеральний директор державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильський спецкомбінат» Костюк Сергій Миколайович, Державне агентство України з управління зоною відчуження, державне спеціалізоване підприємство «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами», про визнання протиправними та скасування наказів державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильський спецкомбінат», визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, відшкодування моральної шкоди та середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильський спецкомбінат» (далі - ДСП «Чорнобильський спецкомбінат»), треті особи: генеральний директор державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильський спецкомбінат» Костюк Сергій Миколайович, Державне агентство України з управління зоною відчуження, державне спеціалізоване підприємство «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами», у якому з урахуванням збільшення позовних вимог, просив: визнати протиправним та скасувати накази ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» «Про затвердження організаційної структури підприємства» від 01 жовтня 2018 року № 467 та «Про скорочення штату працівників та внесення змін № 27 до штатного розпису» від 02 жовтня 2018 року № 471; визнати його звільнення незаконним та скасувати наказ «Про припинення трудового договору» від 27 лютого № 316-ос; поновити позивача на посаді директора відділення будівельно-ремонтних робіт ДСП «Чорнобильський спецкомбінат»; стягнути у рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000,00 грн; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення до дня прийняття рішення судом.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 07 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 13 липня 2020 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення судів мотивовані тим, щовідповідачем була дотримана процедура звільнення працівника. В частині позовних вимог про скасування наказів відповідача «Про затвердження організаційної структури підприємства» від 01 жовтня 2018 року № 467 та «Про скорочення штату працівників та внесення змін № 27 до штатного розпису» від 02 жовтня 2018 року № 471 суди зробили висновок про те, що права позивача указаними наказами порушені не були.

14 серпня ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 16 липня 2020 року, у якій просив постанову апеляційного суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Ухвалою Верховного Суду від 31 серпня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, зокрема, вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), обґрунтувати неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права і надати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості учасників справи.

У жовтні 2020 року на виконання ухвали Верховного Суду від 31 серпня 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав уточнену касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції апеляційної та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Уточнена касаційна скарга мотивована незгодою з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції. ОСОБА_1 зазначає, що він оскаржує невиконання власником умов частини першої статті 49-2 КЗпП України по відношенню до нього після запровадження до СДП «ЧСК» нової організаційної структури та штатного розпису.

Касаційна скарга підлягає поверненню з таких мотивів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Тлумачення вказаних норм ЦПК України дозволяє зробити висновок, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 394 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).

Аналіз касаційної скарги свідчить, що її мотивувальна частина складається із викладення обставин справи та містить формальне посилання на неправильність та незаконність судових рішень. ОСОБА_1 не наводить передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судових рішень. Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без обґрунтування випадків (випадку), передбачених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження. Тому ОСОБА_1 не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, і згідно пункту 4 частини четвертої статті 394 ЦПК України, касаційна скарга підлягає поверненню.

Керуючись статтями 260, 389, 392, 393, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іванківського районного суду Київської області від 13 липня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 липня 2020 року повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат