КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/4446/20
Провадження № 2/552/1446/20
У Х В А Л А

27.10.2020 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого - судді Шаповал Т.В.

при секретарі - Дубовик І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава в приміщенні суду цивільну справу в порядку спрощеного провадження за позовом ОСОБА_1 до Садівничого товариства «Вікторія» в особі голови Позднякова Олександра Олександровича про визнання недійсним рішення загальних зборів садівничого товариства «Вікторія», -

ВСТАНОВИВ :

Позивач 24.09.2020 року звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним рішення загальних зборів садівничого товариства «Вікторія».

Посилаючись на те, що він є членом садівничого товариства «Вікторія», за його заявою відповідачем було надано згоду на вилучення закріпленої за ним земельної ділянки для індивідуального садівництва із земель, які перебувають у колективній власності товариства. Він приватизував виділену земельну ділянку. 09.03.2020 року були проведені загальні збори товариства, згідно витягу з протоколу №2 до порядку денного було включено п.9 визначення порядку користування дорогами на території садівничого товариства для осіб, які добровільно вишли із членів товариства. Зазначив, що неможливо встановити кількість осіб, що брали участь у зборах, їх належність до членів товариства, відповідно неможливо встановити, чи була передбачена статутом явка більше половини членів товариства, а тому їх рішення не можуть вважатись рішеннями уповноваженого органу управління юридичної особи. Фактично рішення загальних зборів було затверджено внесення цільових внесків особами, які не є членами товариства, що прямо заборонено статутом. Крім того, даним рішенням встановлені штрафні санкції, що не належить до повноважень органів управління садівничого товариства., а тому просив суд визнати недійсним та скасувати рішення загальних зборів садівничого товариства «Вікторія» оформленого протоколом №2 від 09.03.2020 року.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 01.10.2020 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

15.10.2020 року до суду від відповідача Садівничого товариства «Вікторія» в особі голови Позднякова О.О., надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив, що позивач не надав жодного доказу порушення його прав, а відповідно заявлені вимоги несуть суто формальний характер, а тому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

Суд, дослідивши матеріали скарги, приходить до наступних висновків.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Разом з тим стаття 20 Господарського процесуального кодексу України визначає коло справ, які підлягають розгляду в господарському суді, до якого віднесено справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, яких вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

При визначенні підвідомчості (предметної та суб`єктної юрисдикції) справ, що виникають з корпоративних відносин, слід виходити з таких міркувань.

За змістом положень статті 167 Господарського кодексу України (далі - ГК України) корпоративні відносини - це відносини, які виникають, змінюються та припиняються щодо права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Стаття 55 ГК України визначає господарські організації як юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

Господарською діяльністю у ГК України вважається діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Цей Кодекс розрізняє господарську діяльність, яка має на меті отримання прибутку (підприємництво) і некомерційну господарську діяльність, яка здійснюється без такої мети (стаття 3).

За способом утворення (заснування) та формування статутного капіталу стаття 63 ГК України відносить кооперативні підприємства до корпоративних, а за формою власності - до підприємств колективної власності.

Корпоративне підприємство характеризується тим, що утворюється, як правило, двома або більше засновниками за їх спільним рішенням (договором), діє на основі об`єднання майна та/або підприємницької чи трудової діяльності засновників (учасників), їх спільного управління справами, на основі корпоративних прав, у тому числі через органи, що ними створюються, участі засновників (учасників) у розподілі доходів та ризиків підприємства.

Підприємством колективної власності визнається корпоративне або унітарне підприємство, що діє на основі колективної власності засновника (засновників) (стаття 93 ГК України).

Кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Діяльність різних видів кооперативів регулюється законом. Господарська діяльність кооперативів повинна здійснюватися відповідно до вимог цього Кодексу, інших законодавчих актів (стаття 94 ГК України).

Зазначені норми кореспондуються із нормами статей 83, 85, 86 ЦК України, згідно з положеннями яких юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом. Непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками. Непідприємницькі товариства (кооперативи, крім виробничих, об`єднання громадян тощо) та установи можуть поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати підприємницьку діяльність, якщо інше не встановлено законом і якщо ця діяльність відповідає меті, для якої вони були створені, та сприяє її досягненню.

Особливості створення кооперативів та ведення господарської діяльності обслуговуючими кооперативами визначається Законом України «Про кооперацію».

За змістом положень статей 2, 6, 9 цього Закону кооператив є юридичною особою, державна реєстрація якого проводиться в порядку, передбаченому законом. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо

Обслуговуючий кооператив - це кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу. Обслуговуючий кооператив надає послуги своїм членам, не маючи на меті одержання прибутку (статті 2, 23 Закону України «Про кооперацію»).

Таким чином, обслуговуючий кооператив незалежно від напряму його діяльності є господарською організацією - юридичною особою, яка здійснює некомерційну господарську діяльність з моменту державної реєстрації на підставі закону та свого статуту.

За змістом наведених норм корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності передбачені законом і статутними документами.

Згідно з положеннями статті 12 Закону України «Про кооперацію» основними правами члена кооперативу є, зокрема, участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.

Відповідно, члени обслуговуючого кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.

У постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 509/577/18 (провадження № 14-170цс19) Велика Палата Верховного Суду зробила аналогічний висновок, зазначивши, що кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності, є обслуговуючим кооперативом.

Наведені правові висновки Великої Палати Верховного Суду свідчать про те, що спори, пов`язані з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи, повинні розглядатись за правилами господарського судочинства незалежно від суб`єктного складу, за місцезнаходженням юридичної особи (частина шоста статті 30 ГПК України).

Отже, ця справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст.. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, провадження у справі підлягає закриттю, так як розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 255 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Провадження в справі позовом ОСОБА_1 до Садівничого товариства «Вікторія» в особі голови Позднякова Олександра Олександровича про визнання недійсним рішення загальних зборів садівничого товариства «Вікторія» закрити.

Роз`яснити позивачу право на звернення до суду з позовом в порядку господарського судочинства.

Ухвала суду може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі в 15-денний строк апеляційної скарги.

Суддя Т.В.Шаповал