Головуючий у І інстанції Цимбал І.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Мельника Я.С., Поливач Л.Д.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , який діє у власних інтересах та інтересах ОСОБА_2 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптімум Тур», Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТВК» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з ТОВ «Оптімум Тур» на свою користь вартість відпочинку в сумі 29 900,00 грн. та стягнути солідарно з обох відповідачів завдану ними позивачам моральну шкоду в сумі 1 000 000,00 грн. Крім того, позивач просив суд визнати протиправними дії відповідачів щодо: ненадання споживачам необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про послугу, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору, до придбання послуги; передачі споживачам туристичної послуги неналежної якості та ненадання інформації про цю послугу; страхування позивачів за видом добровільного страхування - «Страхування медичних витрат», замість обов`язкового виду страхування - «Медичне страхування»; неналежного страхування медичних та додаткових витрат, які безпосередньо пов`язані з настанням страхового випадку (неналежному наданні фінансових послуг у сфері страхування); недоведення до відома туристів (позивачів) інформації про умови обов`язкового страхування до укладення договору на туристичне обслуговування (неналежному наданні фінансових послуг у сфері страхування); невидачі туристам договору на обов`язкове (медичне та від нещасного випадку) страхування; недодержання вимог характеристик та класифікаційних ознак видів добровільного страхування, затверджених розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09.07.2010 року № 565, що виразилось у страхуванні позивачів турагентом та туроператором (страхувальниками) у ПрАТ «Європейське туристичне страхування» саме за програмою «А», що обмежило страхування додаткових витрат, які безпосередньо пов`язані з настанням страхового випадку під час здійснення застрахованими особами подорожі за кордон.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що з метою організації відпочинку своєї родини у Туреччині, 15.06.2019 року він уклав з ТОВ «Оптімум Тур» договір на туристичне обслуговування, за що сплатив кошти у розмірі 29 900 грн. Разом з тим, умови договору відповідачі виконали неналежним чином, оскільки фактично перед укладенням договору ввели позивача в оману щодо якості готелю та умов страхування, що призвело до шкідливих наслідків для родини позивача в період відпочинку. Так, позивач зазначає, що співробітником ТОВ «Оптімум Тур» було запропоновано готель, який за її словами мав позитивні відгуки туристів. Проте, після прибуття в готель, родину позивача поселили на цокольному поверсі, де були неналежні умови проживання та антисанітарія, при цьому співробітники готелю вимагали додаткові кошти для зміни номеру. Крім того, в подальшому мав місце страховий випадок із дитиною позивача, яка захворіла і двічі отримувала медичну допомогу. Останній раз дитина позивача була госпіталізована до лікарні, проте, враховуючи, що співробітник ТОВ «Оптімум Тур» неналежно виконала свої обов`язки щодо надання інформаційно-консультативних послуг в частині медичного страхування, позивачем було обрано вид страхування, до якого не входить відшкодування додаткових витрат, пов`язаних з необхідністю зміни дати вильоту та оплати квитків, у зв`язку з перебуванням дитини у лікарні, а також оплати проживання у готелі. Через такі неякісні послуги позивач був змушений з хворою дитиною залишити лікарню і на свій ризик перевозити дитину, яка перебувала у вкрай незадовільному стані здоров`я, до країни проживання. Після приїзду на територію України дитина була одразу госпіталізована до лікарні. Всі ці дії спричинили позивачу та його родині моральну шкоду, яка полягала у душевних стражданнях через хворобу дитини та відсутність належного медичного забезпечення, переживання за життя дитини, оскільки діагноз останньої був вкрай негативним і через відсутність необхідного медичного страхування та фінансової можливості продовжити лікування за власний кошт маленьку хвору дитину батьки вимушені були перевозити додому, що могло призвести до летальних наслідків. Зазначене залишило неймовірно важку травму після такого відпочинку, який був зіпсований. Крім цього, ТОВ «Оптімум Тур» надало неналежні інформаційно-консультативні послуги й щодо самого готелю, умов проживання, харчування, яке, до речі, і могло спричинити хворобу дитини. За результатами пошуку відгуків про готель, про які позивач дізнався в мережі Інтернет після повернення, останні були вкрай негативними, натомість співробітник ТОВ «Оптімум Тур» інформувала, що останній є добрим саме за відгуками туристів.

Зважаючи на вказані обставини, права позивача та його дитини, як споживачів туристичних послуг, були порушені із завданням їм матеріальної та моральної шкоди, в зв`язку із чим позивач і звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09 липня 2020 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Обгрунтовуючи скаргу, позивач посилався на необґрунтоване врахування судом у рішенні пояснень ТОВ «ТТВК», які були подані до суду з порушенням встановлених законом строків; безпідставний нерозгляд судом клопотання позивача про призначення по справі експертизи для встановлення характеру і ступеня ушкодження здоров`я ОСОБА_2 ; грубе порушення строку розгляду клопотання про забезпечення доказів; невикористання судом права збирати докази, необхідні для захисту малолітньої особи. Крім того, позивач не погодився з висновками суду в частині належного виконання відповідачами своїх обов`язків за договором про надання туристичних послуг, вважаючи ці висновки такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача, що надійшов від директора ТОВ «Оптімум Тур» Замахіної А.С., остання просила апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду без змін з підстав, викладених у відзиві.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача, що надійшов від представника ТОВ «ТТВК» - адвоката Поливача Є.Ю., останній просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, як необґрунтовану та безпідставну, а рішення суду - без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представники ТОВ «Оптімум Тур» Замахіна А.С. та адвокат Чорна Н.О. проти задоволення апеляційної скарги позивача заперечили та просили рішення суду залишити без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Інші учасники процесу, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явились, однак їхня неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 26 лютого 2018 року між ТОВ «ТТВК», яке є туроператором, та ТОВ «Оптімум Тур», яке є турагентом, укладено агентський договір по реалізації туристичних продуктів (том 1, а.с.174 - 177).

Згідно предмету агентського договору (п.п.2.1-2.3) турагент зобов`язується за винагороду надати туроператору послуги з реалізації туристичного продукту та/або окремих характерних та супутніх туристичних послуг та товарів, а саме, але не виключно: страхування, послуги з перевезення, розміщення та інші туристичні послуги, не пов`язані з перевезенням і розміщенням (послуги з організації відвідувань об`єктів культури, відпочинку та розваг, реалізації сувенірної продукції, екскурсії, реалізації мобільного зв`язку тощо) туристу, шляхом укладення договору про надання туристичного продукту (туристичні послуги) від імені та за дорученням туроператора, а також здійснювати фактичні дії, визначені умовами цього договору.

Турагент може надавати туристам консультаційні послуги стосовно туристичного продукту та інші супутні послуги від власного імені. Умови та вартість цих послуг повинні бути погоджені між туристом та турагентом, їх вартість не повинна перевищувати загальної (опублікованої) вартості туристичного продукту.

Туристичні послуги, що можуть включатися до туристичного продукту, відображаються в рекламно-інформаційних матеріалах (каталогах, інтернет-сайті, рекламних буклетах, спеціальних пропозиціях і т.п.), які надаються туроператором турагенту.

15.06.2019 року з метою організації відпочинку своєї родини у Туреччині позивач ОСОБА_1 уклав з ТОВ «Оптімум Тур» договір на туристичне обслуговування (том 1, а.с.27-29), за що ним було сплачено 29 900 грн. (том 1, а.с.32).

За умовами вищевказаного договору ТОВ «Оптімум Тур», яке є турагентом, зобов`язується відповідно до бронювання ТОВ «ТТВК», яке є туроператором, здійсненого за замовленням позивача, який є туристом та замовником, надати комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), надати інформаційно-консультативні послуги, а турист зобов`язується на умовах цього договору прийняти та оплатити їх.

Позивач, звертаючись до суду, просив визнати протиправними дії відповідачів щодо ненадання споживачам необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про послугу, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору, до придбання послуги; передачі споживачам туристичних послуг неналежної якості та ненадання інформації про цю послугу; страхування позивачів за видом добровільного страхування - «Страхування медичних витрат», замість обов`язкового виду страхування - «Медичне страхування»; неналежного страхування медичних та додаткових витрат, які безпосередньо пов`язані з настанням страхового випадку (неналежному наданні фінансових послуг у сфері страхування); недоведенні до відома туристів (позивачів) інформації про умови обов`язкового страхування до укладення договору на туристичне обслуговування (неналежному наданні фінансових послуг у сфері страхування); невидачі туристам договору на обов`язкове (медичне та від нещасного випадку) страхування; недодержання вимог характеристик та класифікаційних ознак видів добровільного страхування, затверджених розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09.07.2010 року № 565, що виразилось у страхуванні позивачів турагентом та туроператором (страхувальниками) у ПрАТ «Європейське туристичне страхування» саме за програмою «А», що обмежило страхування випадку під час здійснення застрахованими особами подорожі за кордон. Також просив стягнути з ТОВ «Оптімум Тур» на свою користь 29 900 грн. коштів, сплачених за надані туристичні послуги, в якості завданих збитків, та солідарно стягнути з ТОВ «Оптімум Тур» та ТОВ «ТТВК» моральну шкоду у розмірі 1 000 000,00 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності та необґрунтованості, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, установлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним у повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про туризм» за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його.

Відповідно до ч.15 ст. 20 Закону України «Про туризм» якість туристичних послуг має відповідати умовам договору на туристичне обслуговування, порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст.19-1 Закону України «Про туризм» будь-яка інформація, надана туроператором (турагентом), повинна містити достовірні відомості про умови договору на туристичне обслуговування.

Інформація про умови надання туристичних послуг, яку туроператор (турагент) поширює до укладення договору на туристичне обслуговування, має доводитися у доступній, наочній формі, бути розбірливою, зрозумілою та містити відомості про: місце надання туристичних послуг, програму туристичного обслуговування; характеристику транспортних засобів, що здійснюють перевезення, зокрема їх вид і категорію; характеристику готелів та інших об`єктів, призначених для надання послуг з тимчасового розміщення, у тому числі місце їх розташування, категорію, строки і порядок оплати готельного обслуговування; види і способи забезпечення харчування під час туристичної подорожі; мінімальну кількість туристів у групі, а також інформування туриста про те, що туристична подорож не відбудеться через недобір групи, не пізніше ніж за три дні до початку туристичної подорожі; ціну туристичних послуг.

Туроператор (турагент) зобов`язаний додержуватися умов надання комплексу туристичних послуг, про які був поінформований споживач до укладення договору на туристичне обслуговування, крім випадків, коли про зміну таких умов повідомлено споживача до укладення договору або якщо зміни внесено на підставі угоди, укладеної між сторонами договору.

До укладення договору на туристичне обслуговування споживачеві туристичного продукту надається інформація про: основні вимоги до оформлення в`їзних/виїзних документів (паспорт, дозвіл (віза) на в`їзд/виїзд до країни тимчасового перебування), у тому числі строк їх оформлення; медичні застереження стосовно здійснення туристичної подорожі, зокрема протипоказання через певні захворювання, особливості фізичного стану (фізичні недоліки) і вік туристів, а також умови безпеки туристів у країні (місці) тимчасового перебування; туроператора (турагента), його місцезнаходження, поштові реквізити, контактний телефон, наявність ліцензії на провадження туристичної діяльності та інші відомості відповідно до законодавства про захист прав споживачів; керівника групи та засоби зв`язку з ним у разі здійснення туристичної подорожі за кордон чи перебування за кордоном неповнолітньої та/або малолітньої особи з метою встановлення законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи прямого зв`язку з нею; час та місце проміжних зупинок і транспортних сполучень та категорію місця, яке споживач займатиме в певному виді транспортного засобу; види і тематику екскурсійного обслуговування, порядок здійснення зустрічей і проводів, супроводу туристів; стан навколишнього природного середовища, санітарного та епідеміологічного благополуччя; назву, адресу та контактний телефон представництв туроператора або організації (організацій), уповноваженої туроператором на прийняття скарг і претензій туристів, а також адреси і телефони дипломатичних установ України у країні (місці) тимчасового перебування або місцевих служб, до яких можна звернутися у разі виникнення труднощів під час туристичної подорожі; порядок забезпечення туроператором обов`язкового та/або добровільного страхування туристів, розмір, порядок і умови виплати страхового відшкодування, а також можливість та умови добровільного страхування витрат, пов`язаних з розірванням договору на туристичне обслуговування за ініціативою туриста, страхування майна; розмір фінансового забезпечення туроператора (турагента) на випадок його неплатоспроможності (банкрутства) та кредитну установу, яка надала таке забезпечення.

Відповідно до ч.7 ст.20 Закону України «Про туризм» кожна із сторін договору на туристичне обслуговування до початку туристичної подорожі може вимагати внесення змін до цього договору або його розірвання у зв`язку із зміною істотних умов договору та обставин, якими вони керувалися під час укладення договору, зокрема у разі: погіршення умов туристичної подорожі, зміни її строків; непередбаченого підвищення тарифів на транспортні послуги; запровадження нових або підвищення діючих ставок податків і зборів, інших обов`язкових платежів; істотної зміни курсу гривні до іноземної валюти, в якій виражена ціна туристичного продукту; домовленості сторін.

Відповідно до ч.13 ст.20 Закону України «Про туризм» права і обов`язки, відповідальність сторін та інші умови договору між туроператором і турагентом визначаються відповідно до загальних положень про агентський договір, якщо інше не передбачено договором, укладеним між ними, а також цим Законом.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.30 Закону України «Про туризм» порушення законодавства в галузі туризму тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Порушеннями законодавства в галузі туризму є: провадження туроператорської діяльності без отримання відповідної ліцензії або недодержання ліцензійних умов; залучення до надання туристичних послуг осіб, які не відповідають встановленим законодавством відповідним кваліфікаційним вимогам; ненадання, несвоєчасне надання або надання туристові інформації, що не відповідає дійсності; порушення вимог стандартів, норм і правил у галузі туризму; незаконне використання категорії об`єкта туристичної інфраструктури; порушення умов договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг; невиконання розпоряджень уповноважених органів та осіб про усунення порушень ліцензійних умов; порушення правил щодо охорони чи використання об`єктів туристичної інфраструктури, знищення або пошкодження об`єктів відвідування; створення перешкод уповноваженій на те законом посадовій чи службовій особі у здійсненні контролю за туристичною діяльністю, у проведенні перевірки якості надаваних (наданих) туристичних послуг або додержанні ліцензійних умов, стандартів, норм і правил щодо здійснення туристичної діяльності; незаконне втручання у здійснення туристичної діяльності; розголошення відомостей, що становлять конфіденційну або іншу охоронювану законом інформацію.

Законами може передбачатися відповідальність і за інші порушення у сфері туристичної діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ч. 2 ст. 5 Закону України «Про туризм» суб`єктами, що здійснюють та/або забезпечують туристичну діяльність (далі - суб`єкти туристичної діяльності), є: туристичні оператори (далі - туроператори) - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання туристичних послуг, а також посередницька діяльність із надання характерних та супутніх послуг і які в установленому порядку отримали ліцензію на туроператорську діяльність; туристичні агенти (далі - турагенти) - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які здійснюють посередницьку діяльність з реалізації туристичного продукту туроператорів та туристичних послуг інших суб`єктів туристичної діяльності, а також посередницьку діяльність щодо реалізації характерних та супутніх послуг.

Відповідно до п.п. 7, 17 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Договором є усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ).

Правовідносини у туристичній діяльності опосередковуються не лише договорами між споживачем та туристичним агентом, договорами про туристичне обслуговування між споживачем та туристичним оператором: права і обов`язки, відповідальність сторін та інші умови договору між туроператором і турагентом визначаються відповідно до загальних положень про агентський договір, якщо інше не передбачено договором, укладеним між ними, а також Законом України «Про туризм». У разі укладення договору між туроператором та турагентом на реалізацію туристичного продукту (агентський договір), до такого договору застосовуються загальні положення про агентський договір, закріплені главою 31 Господарського кодексу України.

Між туроператором, як особою, що створює туристичний продукт, та турагентом, як особою, що такий продукт реалізує, можуть укладатися й інші договори - комісії, доручення тощо, однак характерною ознакою таких договорів є те, що туристичний агент діє від імені та/або в інтересах туроператора з питань продажу туристичного продукту.

Такими договорами можуть бути закріплені певні особливості відповідальності суб`єктів туристичної діяльності у разі неналежного виконання зобов`язань за агентським (чи іншим) договором.

Так, відповідно до положень ч.1 ст.295 та ч.1 ст.297 ГК України, комерційне посередництво (агентська діяльність) є підприємницькою діяльністю, що полягає в наданні комерційним агентом послуг суб`єктам господарювання при здійсненні ними господарської діяльності шляхом посередництва від імені, в інтересах, під контролем і за рахунок суб`єкта, якого він представляє. За агентським договором одна сторона (комерційний агент) зобов`язується надати послуги другій стороні (суб`єкту, якого представляє агент) в укладенні угод чи сприяти їх укладенню (надання фактичних послуг) від імені цього суб`єкта і за його рахунок.

Однак такі договори не створюють собою прав та обов`язків для споживача, окрім випадку, якщо такий договір був укладений туроператором і турагентом на користь третьої особи (споживача) відповідно до положень ст. 636 ЦК України. Виконання такого договору на користь третьої особи можуть вимагати як особи, які уклали договір (турагент та туроператор), так і третя особа (турист), на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору.

Відповідна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2018 року у справі № 643/6064/15-ц (ЄДРСРУ № 73189634).

Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Одночасно, відповідно до ч. 2 ст. 528 ЦК України навіть у випадку покладення виконання обов`язку боржником на іншу особу, відповідальним за виконання зобов`язання залишається боржник, а не така особа.

Таке положення закону обумовлене тим, що встановлення обов`язків для третіх осіб, які не є учасниками зобов`язання, не відповідало б засадам справедливості, на яких мають ґрунтуватися зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст.96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Відповідно до ст.617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ч. ч.12, 14 ст.20 Закону України «Про туризм» саме туроператор, як сторона за договором несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування, крім випадків, якщо: невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини туриста; невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини третіх осіб, не пов`язаних з наданням послуг, зазначених у цьому договорі, та жодна із сторін про їх настання не знала і не могла знати заздалегідь; невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося внаслідок настання форс-мажорних обставин або є результатом подій, які туроператор (турагент) та інші суб`єкти туристичної діяльності, які надають туристичні послуги, включені до туристичного продукту, не могли передбачити.

Отже, за змістом ч.ч.1, 2, 8, 10, 11 ст.20, ч. 2 ст.30, ч. ч.1, 2 ст. 32, ч.1 ст.33 Закону України «Про туризм», ч. 1 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст.526, 610, 611, 612, 623, ч.5 ст.653, ст.906 ЦК України майнову відповідальність несе суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, порушив умови договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та з вини якого замовнику (туристу) завдано збитків.

Таким чином, у разі встановлення судом фактів видачі туроператором ваучера, який є формою письмового договору на туристичне обслуговування, зміни туроператором в односторонньому порядку істотних умов договору на туристичне обслуговування та невжиття ним необхідних заходів про попередження туриста щодо такої зміни, відповідальність за порушення істотних умов договору не може нести інший суб`єкт туристичної діяльності з надання туристичних послуг, ніж туроператор.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-42цс13 від 03 липня 2013 року. Аналогічна правова позиція підтримана в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 квітня 2019 року по справі № 758/8046/15-ц, провадження № 61-11793св18 та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 750/3695/17-ц, провадження № 61-15781 св 18.

Відповідно до п. 8.4. агентського договору, туроператор відповідає за виконання взятих на себе зобов`язань тільки за умови виконання турагентом вимог цього договору, чинного законодавства, в т.ч. у сфері захисту прав споживачів.

Згідно п. 8.5. агентського договору, надаючи інформацію про категорію готелю, туроператор керується виключно класифікацією готелів, яка наводиться адміністрацією готелю.

Відповідно до п. 3.2.3. агентського договору в частині, що стосується вимог позивача, до укладення договору про надання туристичних послуг (видачі ваучера) турагент зобов`язаний інформувати туристів про їх права та обов`язки, надавати повну та достовірну інформацію про організацію туру, умови страхування, характеристики готелів, інших місць розміщення туристів, у тому числі їх місце розташування, класифікація за законодавством країни (місця) тимчасового перебування, відомості про підтвердження відповідних послуг готелю встановленим вимогам, відомості про правила тимчасового проживання, строки і порядок оплати готельного обслуговування; види і способи забезпечення харчування під час туристичної поїздки; відомості про страхову компанію, що здійснює страхування ризиків, пов`язаних з наданням туристичного обслуговування, порядок забезпечення туроператором обов`язкового та/або можливого добровільного страхування ризиків туристів, розмір, порядок і умови виплати страхового відшкодування, правила звернення до представників страхової компанії в країні відпочинку, своєчасно передавати туристу документи, що підтверджується відміткою туриста про їх одержання в договорі на туристичне обслуговування.

Відповідно до п.п. 3.2.1., 3.2.2, 3.2.3. договору на туристичне обслуговування від 15.06.2019 року турагент зобов`язаний здійснити бронювання туристичних послуг та надати туристичні послуги, замовлені туристом, у повному обсязі в кількості та якості та у визначені договором строки, за умови повної оплати вартості туристичного продукту туристом у строки, встановлені договором. До укладення договору про надання туристичних послуг турагент зобов`язаний інформувати туристів про їх права та обов`язки, характеристики готелів, інших місць розміщення туристів, у тому числі їх місце розташування, класифікація за законодавством країни (місця) тимчасового перебування, відомості про підтвердження відповідних послуг готелю встановленим вимогам, відомості про правила тимчасового проживання, строки і порядок оплати готельного обслуговування; види і способи забезпечення харчування під час туристичної поїздки; відомості про страхову компанію, що здійснює страхування ризиків, пов`язаних з наданням туристичного обслуговування, порядок забезпечення туроператором обов`язкового та/або можливого добровільного страхування ризиків туристів, розмір, порядок і умови виплати страхового відшкодування, правила звернення до представників страхової компанії в країні відпочинку; ознайомити туристів з умовами договору страхування та пов`язаною інформацією, розміщеною на сайті туроператора та/або на сайті страхової компанії.

Згідно копії ваучеру, замовлений та оплачений згідно договору на туристичне обслуговування позивачем тур для його родини у кількості три особи відбувся у період з 26.06.2019 - 05.07.2019 року (том 1, а.с.191).

З наданих роздруківок телефонного додатку- меседжер «Вайбер» судом встановлено, що турагент перед укладенням договору на туристичне обслуговування надав позивачу та дружині останнього інформацію щодо можливих варіантів готелів за їх запитами і побажаннями, а також іншу інформацію, на вимогу останніх, при цьому співпраця турагента з позивачем розпочалась більше ніж за місяць, - 14.05.2019 року до укладення договору 15.06.2019 року (том 1, а.с.20 - 26, 178). При наданні відомостей щодо готелів, турагентом, окрім їх опису, направлялися посилання на сайт подорожей «TripAdvisor», де зазначені відзиви, фотографії, оцінки та інша інформація щодо готелів. З даної переписки вбачається, що турагентом було запропоновано достатньо варіантів, з яких позивач, вивчивши інформацію, зупинив свій вибір на конкретному готелі.

При цьому доводи позивача про те, що обраний готель не виправдав його суб`єктивні очікування в частині розміщення, стану номерів та харчування, обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки відповідно до п. 6.10 договору про надання туристичних послуг туроператор не несе відповідальність за невідповідність туристичних послуг невиправданим очікуванням, суб`єктивній оцінці та завищеним сподіванням туриста. Туроператор не приймає претензії, базовані на зазначених критеріях. Суд правильно зауважив, що позивач мав змогу самостійно, перед вибором готелю, ознайомитися з його характеристиками та відгуками про нього інших туристів, розміщеними на сайті та загальнодоступними для користувачів Інтернету.

Згідно п. 6.11 договору не вважається неналежним виконанням даного договору суб`єктивне сприйняття та оцінювання туристом якості послуг приймаючої сторони. Туроператор не несе відповідальності за обставини, на які він не може прямо впливати, такі як наприклад: неввічливе ставлення персоналу приймаючої сторони, технічні проблеми в зовнішніх чи внутрішніх мережах, поломки в електроприладах номеру, погодні умови, прийняття рішень адміністрацією готелю приймаючої сторони, органами місцевого самоврядування, органами влади про здійснення капітальних реконструкцій на території засобу розміщення або на сусідніх територіях та інші обставини. Послуги надаються відповідно до вимог, стандартів та законодавства приймаючої сторони.

Враховуючи викладене, правильним є висновок суду про те, що позивач за місяць до укладення договору на туристичне обслуговування мав можливість здійснити свідомий та компетентний вибір щодо придбаної ним послуги на підставі наданої турагентом інформації, та обрати інший готель, що позивачем зроблено не було. Таким чином, обґрунтованим є висновок суду про недоведеність позивачем факту неналежного виконання відповідачами умов договору на туристичне обслуговування в частині бронювання готеля, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідачі виконали свої обов`язки перед позивачем в частині надання необхідної та достатньої інформації в повній мірі.

Погоджується колегія суддів і з висновками суду в частині відхилення доводів позивача про неповідомлення йому відповідачами про інший вид добровільного страхування, наслідком чого стало завдання шкоди його сім`ї у вигляді збитків та моральної шкоди, що вбачається з наступного.

Відповідно до ч. 1 п. 9 ч. 2 ст. 19-1 Закону України «Про туризм» будь-яка інформація, надана туроператором (турагентом), повинна містити достовірні відомості про умови договору на туристичне обслуговування.

Інформація про умови надання туристичних послуг, яку туроператор (турагент) поширює до укладення договору на туристичне обслуговування, має доводитися у доступній, наочній формі, бути розбірливою, зрозумілою та містити відомості про порядок забезпечення туроператором обов`язкового та/або добровільного страхування туристів, розмір, порядок і умови виплати страхового відшкодування, а також можливість та умови добровільного страхування витрат, пов`язаних з розірванням договору на туристичне обслуговування за ініціативою туриста, страхування майна.

Згідно ч.ч. 1-6 Закону України «Про туризм» страхування туристів (медичне та від нещасного випадку) є обов`язковим і забезпечується суб`єктами туристичної діяльності на основі угод із страховиками. Туристи вправі самостійно укладати договори на таке страхування. У цьому випадку вони зобов`язані завчасно підтвердити туроператору чи турагенту наявність належним чином укладеного договору страхування.

Договором страхування повинні передбачатися надання медичної допомоги туристам і відшкодування їх витрат при настанні страхового випадку безпосередньо в країні (місці) тимчасового перебування.

Інформація про умови обов`язкового страхування має бути доведена до відома туриста до укладення договору на туристичне обслуговування.

Обов`язкове (медичне та від нещасного випадку) страхування здійснюється один раз на весь період туристичної подорожі.

За вимогою туриста туроператор чи турагент забезпечують страхування інших ризиків, пов`язаних із здійсненням подорожі.

За бажанням туриста з ним може бути укладено угоду про страхування для покриття витрат, пов`язаних з анулюванням договору на туристичне обслуговування з ініціативи туриста, або угоду про страхування для покриття витрат, пов`язаних з передчасним поверненням до місця проживання при настанні нещасного випадку або хвороби.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що забезпечення туроператором страхування туристів є обов`язковим, проте за бажанням туриста туроператор може застрахувати і інші страхові ризики.

З матеріалів справи вбачається, що туроператор здійснив обов`язкове страхування (медичне та від нещасного випадку) позивача та членів його родини, виконавши, таким чином, свої обов`язки за договором в цій частині.

Згідно п. 3.4.17 договору на туристичне обслуговування, підписанням даного договору турист погоджується бути застрахованим туроператором на період туристичної поїздки. Туроператор забезпечує туриста страхуванням при здійсненні поїздки на основі договору зі страховою компанією відповідно до ст. 16 Закону України «Про туризм», що передбачає обов`язкове (медичне та від нещасного випадку) страхування згідно правил страхових компаній. В разі придбання туристичного продукту за цим договором однією особою на користь інших осіб, така особа (замовник), що укладає цей договір на користь набувачів, що також мають статус туриста, підписанням договору підтверджує і погоджується, що замовник уклав договір від свого імені та імені набувача і гарантує туроператору, що наділений необхідними повноваженнями вчиняти правочини від імені та в інтересах набувачів, ознайомлений з умовами договору та повідомив його умови.

Судом встановлено, що позивачу в день підписання договору, за тиждень до подорожі, була надана пам`ятка застрахованої особи, де зазначені програми страхування, перелік відповідних послуг в залежності від обраної програми та їх вартість (том 1, а.с.192-195), тому правильним є висновок суду про те, що позивач мав можливість, ознайомившись із програмою страхування, обрати інший, більш коштовний та розширений вид страхування або укласти додатковий договір страхування. Також позивач мав можливість відмовитись від страхування туроператором шляхом внесення змін до договору згідно п. 8.8. договору, та забезпечити страхування особисто, обравши іншого страховика, що передбачено ч. 1 ст. 16 Закону України «Про туризм». Нездійснення таких дій позивачем свідчить про його згоду із запропонованими умовами страхування.

Крім того, згідно пам`ятки застрахованої особи, позивачу та його родині було забезпечено медичне страхування та від нещасного випадку, що відповідає ч.ч.1, 2 ст.16 Закону України «Про туризм». Належність умов страхування підтверджується і тим, що у зв`язку із настанням страхового випадку (хвороби дитини) позивачу було надане належної якості медичне обслуговування у лікарні за місцем знаходження.

Також, слід зазначити, що, згідно п. 6.12 договору туроператор не несе відповідальності за витрати туриста, пов`язані з настанням страхового випадку. У разі настання страхового випадку претензії по витратах турист пред`являє в страхову компанію, вказану в страховому полісі.

Судом було встановлено, що позивач до страховика з претензіями не звертався, що свідчить про відсутність у нього претензій до наданих медичних послуг у зв`язку із настанням страхового випадку.

Крім того, обрання позивачем виду добровільного медичного страхування, яке не покривало додаткових витрат, пов`язаних із настанням страхового випадку, за обставин наведених вище не створюють юридичних наслідків для відповідачів, оскільки останніми дотримані умови договорів щодо забезпечення страхування.

За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи те, що позивачем суду не було надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, а саме, щодо неналежного виконання відповідачами умов укладеного між сторонами договору на туристичне обслуговування, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав до задоволення його позову та стягнення з відповідачів завданих неналежним виконанням умов договору збитків та моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення суду, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення суду лише, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, з дотриманням норм матеріального права.

Інші аргументи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди позивача з висновками суду щодо їх оцінки. При цьому, докази та обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги позивача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги ОСОБА_1 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 липня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: