Справа № 700/740/17
Провадження № 2/700/87/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 року смт.Лисянка

Лисянський районний суд Черкаської області

у складі: головуючого судді Яценко Г.М.,

за участю секретаря судового засідання Бондарчук Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт. Лисянка справу №700/740/17 (провадження №2/700/87/20) за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського приватного підприємства «Біле Озеро», третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки.

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Сільськогосподарського приватного підприємства «Біле Озеро», третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання недійсної додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР №9000009 виданого 15.01.2005 року Лисянською районною державною адміністрацією Черкаської області на підставі рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 05.11.2002 року №2-114 ОСОБА_1 належить на праві приватної власності, земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,69 га, розташована на території Виноградської сільської ради Лисянського району Черкаської області.

Вищевказану земельну ділянку ОСОБА_1 , згідно договору оренди землі б/н укладеного 01.01.2011 року та зареєстрованого 13.03.2012 року, передала в оренду строком на п`ять років сільськогосподарському приватному підприємству «Біле Озеро».

ОСОБА_1 , у серпні 2017 року звернулася до СПП «Біле Озеро» про припинення договору оренди, та дізналася що існує додаткова угода до договору оренди землі від 01.07.2016 року, укладена між ОСОБА_1 та СПП «Біле Озеро» 01.07.2016 року.

Згідно, вищевказаної додаткової угоди термін дії договору продожено на дванадцять років.

Однак ОСОБА_1 додаткову угоду до догоору оренди земельної ділянки не підписувала та про її існування їй відомо не було.

З огляду на вищевикладене, позивач просить визнати недійсною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки без номеру, укладеного на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЧР №09000009 від 15.01.2005 року між ОСОБА_1 та СПП «Біле Озеро» та зобов`язати СПП «Біле Озеро» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,69 га, яка належить їй на праві приватної власності відповідно до державного акту серії ЯР №9000009.

25.01.2018 року позивач звернулася до суду із заявою про уточнення позовних вимог та просить визнати недійсною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки без номеру, укладеного на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЧР №09000009 від 15.01.2005 року між ОСОБА_1 та СПП «Біле Озеро», зобов`язати СПП «Біле Озеро» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,69 га, яка належить їй на праві приватної власності відповідно до державного акту серії ЯР №9000009, зобов`язати державного реєстратора скасувати державну реєстрацію та стягнути понесені позивачем судові витрати із СПП «Біле Озеро».

У судове засідання представник позивача не з`явився, звернувся до суду із заявою, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі.

Відповідач представник СПП «Біле Озеро» у судове засідання не з"явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом повідомлення на офіційному веб сайті Лисянського районного суду Черкаської області. 27.11.2018 року СПП «Біле Озеро» звернулося до суду із відзивом на позовну заяву. Відповідно до відзиву вважають позовну заяву необгрунтованою та такою що не підлягає задоволення з огляду на те, що позивач не надав доказів на підтвердження своїх тверджень.

Третя особа: представник Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області у судове засідання не з"явився, через канцелярію Лисянського районного суду Черкаської області звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги підлягають до часткового задоволення.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Виноградської сільської ради Лисянського району Черкаської області, площею 2,69 га.

Згідно договору оренди землі від 01.01.2011 року ОСОБА_1 уклала договір оренди земельної ділянки площею 2,69 га, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР №9000009 виданого 15.01.2005 року з Сільськогосподарським приватним підприємством «Біле Озеро», строком на 5 років.

ОСОБА_1 , у серпні 2017 року звернулася до СПП «Біле Озеро» про припинення договору оренди, та дізналася що існує додаткова угода до договору оренди землі від 01.07.2016 року, укладена між ОСОБА_1 та СПП «Біле Озеро» 01.07.2016 року.

Згідно, вищевказаної додаткової угоди термін дії договору продожено на дванадцять років.

Однак ОСОБА_1 стверджує, що додаткову угоду до догоору оренди земельної ділянки не підписувала та про її існування їй відомо не було.

Із висновку Черкаського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 21.08.2020 року №1/1336 вбачається, що підписи від імені ОСОБА_1 в графах «орендодавець» в лівих нижніх кутах кожної сторінки додаткової угоди від 01.07.2016 року б/н д договору оренди землі від 01.01.2011 року між ОСОБА_1 та СПП «Біле Озеро» виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Таким чином, позивач у даній цивільній справі не підписувала вказану вище додаткову угоду від 01.07.2016 року до договору оренди землі від 01.01.2011 року, підпис був виконаний іншою особою.

За змістом статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на дату, зазначену в спірних договорах) договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за статтею 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації.

Частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

У справі, що розглядається, позивачка звернулася з вимогою про визнання недійсним додаткової угоди договору оренди, посилаюсь на те, що додатковий договір не підписувала, відповідно істотні умови їх не погоджувала.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц.

Разом з тим, позивачкою також заявлена вимога про повернення земельної ділянки та скасування державної реєстрації договору оренди.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами (стаття 19 ЦПК України).

Виникнення спірних правовідносин обумовлено наявністю між ОСОБА_1 та СПП «Біле Озеро» спору про право оренди на вказану вище земельну ділянку, оскільки, на думку позивачки, ця ділянка фактично не була передана в оренду, додаткову угоду до договору оренди вона не підписувала, тому договір є неукладеним, а державна реєстрація зазначеного правочину порушує її права на користування та розпорядження зазначеною власністю.

Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації (стаття 18 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Як встановлено судом, додаткова угода від 01.07.2016 року до договору оренди землі від 01.01.2011 року, укладена між ОСОБА_1 та СПП «Біле Озеро» зареєстрована 11.07.2016 р.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Власником спірної земельної ділянки на час подання позову є ОСОБА_1 , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 000009 від 15.01.2003 р, що відповідає вимогам ЦК України, ЗК України.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України).

Разом з тим, реєстрація неукладеного між сторонами договору оренди порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження власністю - земельною ділянкою.

Отже, реєстрація права оренди СПП «Біле Озеро» на вищевказану земельну ділянку, коли додаткову угоду до договору оренди ОСОБА_1 фактично не підписувала, тобто цей правочин є неукладеним, не відповідає вимогам закону.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

При цьому, обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації є ефективним, а задоволення позову в цій частині забезпечить реальне відновлення порушеного права.

На підставі викладеного, обґрунтованими є доводи позовної заяви про наявність правових підстав для скасування державної реєстрації договору оренди (запису про проведену державну реєстрацію), проведеної ДП «Центр державного земельного кадастру» щодо спірної земельної ділянки.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05.08.2020 у справі № 125/702/17.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку що позов підлягає частковому задоволеню, а саме в частині скасування державної реєстрації додаткової угоди від 01.07.2016 року б/н до договору оренди землі від 01.01.2011 року, укладеної між ОСОБА_1 та Сільськогосподарським приватним підприємством «Біле Озеро».

В решті заявлених вимог необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1280 грн та судові витрати у сумі 2250,24 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 203, 207, 215, 627, 638 ЦК України, ст. ст. 4, 18, 141, 229, 235, 247, 265, 354 ЦПК України, ст. 16, 34 Закону України «Про оренду землі», суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ) до Сільськогосподарського приватного підприємства «Біле Озеро» (, адреса знаходження: просп.Праці, 2Т, офіс 25, м.Дніпро, Дніпропетровської області, 49040), третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області (адреса знаходження: вул.Смілянська, 131, м.Черкаси, 18000) про визнання недійсної додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки задовольнити частково.

Зобов`язати державного реєстратора скасувати державну реєстрацію додаткової угоди від 01.07.2016 року б/н до договору оренди землі від 01.01.2011 року укладеної між ОСОБА_1 та Сільськогосподарським приватним підприємством «Біле Озеро».

В решті заявлених вимог відмовити.

Стягнути з Сільськогосподарського приватного підприємства «Біле Озеро» (, адреса знаходження: просп.Праці, 2Т, офіс 25, м.Дніпро, Дніпропетровської області, 49040) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 1280 грн (одну тисячу двісті вісімдесят гривень) та судові витрати у сумі 2250,24 грн (дві тисячі двісті п`ятдесят гривень двадцять чотири копійки).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.М.Яценко