Справа № 127/8173/20
Провадження № 22-ц/801/1636/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 рокуСправа № 127/8173/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Медвецького С. К.,

суддів: Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу № 127/8173/20 за апеляційною скаргою адвоката Сускової Наталії Петрівни в інтересах ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 червня 2020 року, ухвалене у складі судді Дернової В. В. у залі суду,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Позовні вимоги мотивовано тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого у них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час навчається на денній формі у Комунальному закладі вищої освіти «Вінницький гуманітарно-педагогічний коледж».

Указувала, що самостійно утримувати сина, який продовжує навчання, вона не в змозі, оскільки на її утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей від іншого шлюбу.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення сином ОСОБА_3 двадцяти трьох років за умови, що він буде продовжувати навчання.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 червня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який навчається у Комунальному закладі вищої освіти «Вінницький гуманітарно - педагогічний коледж», у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 01 травня 2020 року і до закінчення навчання - 30 червня 2021 року, але не більше, ніж до досягнення ОСОБА_3 23 років.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що повнолітній син сторін у справі продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, тому з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, сімейного стану та матеріального становища сторін, ОСОБА_2 спроможний та зобов`язаний утримувати повнолітнього сина до досягнення ним двадцяти трьох років.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У серпні 2020 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 13 серпня 2020 року для розгляду указаної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Медвецький С.К., судді: Береговий О. Ю., Шемета Т. М.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14 серпня 2020 року апеляційну скаргу адвоката Сускової Н. П. в інтересах ОСОБА_2 залишено без руху.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14 вересня 2020 року відкрито апеляційне провадження у цій справі.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 01 жовтня 2020 року справу призначено до розгляду на 20 жовтня 2020 року у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Розгляд справи призначений на 20 жовтня 2020 року відкладено на 27 жовтня 2020 року, у зв`язку із проходженням головуючим суддею Медвецьким С. К. підготовки у Національній школі суддів України.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 указує на те, що судом першої інстанції в порушення статей 199, 200 СК України не з`ясовано його матеріальний стан та не встановлено чи спроможний він сплачувати аліменти у визначеній судом частці, оскільки на його утриманні також перебуває двоє неповнолітніх дітей.

Крім цього, він добровільно бере участь в утриманні свого сина, а тому підстави для стягнення коштів за рішенням суду відсутні.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача впродовж встановленого апеляційним судом строку не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 04 січня 2005 року було розірвано (а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син - ОСОБА_3 , який проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні.

З довідки Комунального закладу вищої освіти «Вінницький гуманітарно-педагогічний коледж» від 04 березня 2020 року № 58/02-07 слідує, що ОСОБА_3 навчається на третьому курсі педагогічного факультету за державним замовленням, на денній формі навчання, стипендію отримує, термін навчання з 01 вересня 2017 року до 30 червня 2021 року (а.с.18).

На утриманні у позивачки, крім спільного з відповідачем сина, перебувають ще двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.11-12).

На утриманні відповідача також перебувають двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.37,40).

Згідно з дублікатами квитанцій відповідач періодично перераховував ОСОБА_3 кошти у розмірі 2000 грн, 200 грн, 1000 грн, 700 грн (а.с.41-44).

Відповідно до довідки про доходи Донецького національного університету ім. Василя Стуса від 13 березня 2020 року № 83/13-1, ОСОБА_1 працює у Донецькому національному університету ім. Василя Стуса старшим лаборантом, загальна сума її доходу за період з жовтня 2019 року до лютого 2020 року без урахування аліментів становить 37 871, 50 грн (а.с.54).

Дані про працевлаштування відповідача відсутні.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Між сторонами виникли правовідносини щодо утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання.

Указані правовідносини регулюються главою 16 СК України, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжуються навчання і у зв`язку із чим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 СК України).

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При цьому СК України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».

Аналогічний висновок міститься у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Згідно статті 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192, 194-197 цього Кодексу.

Отже, для вирішення питання щодо стягнення аліментів суд має з`ясувати три складові: чи повнолітня дитина продовжує навчання, чи потребує вона матеріальної допомоги та чи може надавати таку матеріальну допомогу один з батьків, який не приймає участі в утриманні дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_3 виповнилось 18 років і він навчається на денній формі навчання у Комунальному закладі вищої освіти «Вінницький гуманітарно-педагогічний коледж». Позивачка самостійно утримує сина, однак коштів недостатньо, оскільки на її утриманні перебуває ще двоє дітей від іншого шлюбу.

Відповідач є здоровою особою працездатного віку та не надав доказів про те, що він не може надавати матеріальну допомогу сину, який продовжує навчання. Разом з тим, відповідач добровільно надає матеріальну допомогу сину, а відтак він має реальну можливість надавати таку допомогу шляхом сплати аліментів.

Встановивши, що син сторін у справі - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається на третьому курсі педагогічного факультету Комунального закладу вищої освіти «Вінницький гуманітарно-педагогічний коледж» на денній формі навчання, потребує у зв`язку із цим матеріальної допомоги, а ОСОБА_2 є здоровою, працездатного віку особою, може надавати матеріальну допомогу (доказів неможливості надання такої допомоги не надав, натомість до квітня 2020 року переказував сину кошти, що свідчить про його матеріальну спроможність надавати допомогу), але має на утриманні інших осіб, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина, який навчається, у розмірі 1/6 частини усіх його доходів.

Суд першої інстанції, визначаючи розмір аліментів, встановив баланс між обов`язком відповідача по сплаті аліментів та права повнолітньої дитини на отримання матеріальної допомоги на період навчання.

Посилання скаржника на те, що він добровільно надає матеріальну допомогу сину не звільняє його від обов`язку утримувати сина до досягнення ним 23 років.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

Отже доводи апеляційної скарги не є суттєвими, а відтак не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, судові витрати пов`язані з апеляційним розглядом справи слід залишити за ОСОБА_2 .

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 червня 2020 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести за рахунок ОСОБА_2 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач С. К. Медвецький

судді: О. Ю. Береговий

Т. М. Шемета