Справа № 948/799/20
Номер провадження 2/948/238/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2020 Машівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Кравець С.В.,

за участю: секретаря Порохні І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Машівка у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

в с т а н о в и в :

стислий виклад позиції позивача

У вересні 2020 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що з метою отримання банківських послуг, відповідач підписала заяву без номера від 30.03.2010 року, за яким отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту, який в подальшому збільшився до 6000,00 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом. Оскільки відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконує, а тому станом на 15.06.2020р. утворилася заборгованість. Враховуючи викладене позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 10 066, 82 грн та судові витрати.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі

11.09.2020р. за ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження (а.с. 62).

Позиції учасників судового провадження

У судове засідання сторони не з`явилися, направили клопотання та заяву про розгляд справи без їх участі, представник позивача позовні вимоги підтримує у повному обсязі, відповідач позов визнала (а.с.55, 74).

Виходячи з викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін за наявними у справі доказами.

Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З огляду на те, що визнання відповідачем позову суперечить закону, оскільки надані позивачем на підтвердження своїх доводів докази, зокрема Умови і Правила надання банківських послуг не підписані сторонами, щодо цих обставин висловлена правова позиція ВП ВС, яка обов`язкова до застосування судами нижчих інстанцій, а тому суд ухвалив відмовити у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжити судовий розгляд.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Суд, дослідивши докази у справі, дійшов такого висновку.

Судом установлено, що 30.03.2010р. між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку без номера, згідно якої позичальник виявив бажання отримати ліміт в розмірі 250 грн за платіжною карткою кредитка «Універсальна». За змістом анкети-заяви вона разом з Пам`яткою, Умовами та правилами надання банківських послуг, а таж Тарифів становить договір про надання банківських послуг (а.с. 14).

Згідно довідки про умови кредитування, яка підписана відповідачем 30.03.2010р. (а.с. 15), базова відсоткова ставка становить 2, 5% щомісячно на залишок заборгованості, платіж здійснюється до 25 числа кожного місяця в розмірі 7% заборгованості, але не менше 50 грн, пільговий період становить 55 днів.

Як видно з довідки про зміну умов кредитування 17.12.2010р. кредитний ліміт було встановлено в розмірі 3000 грн, збільшено 09.12.2012р. до 4000 грн, 27.12.2012р. та 03.06.2014р. збільшено до 6000 грн, з 13.07.2017р. змінено до 5000 грн, а з 27.07.2018р. становить 0, 00 грн (а.с. 12).

З наданих позивачем розрахунків вбачається, що станом на 15.06.2020р. заборгованість відповідача перед банком становить 10066, 82 грн, з яких: 7927, 67 грн заборгованість за тілом кредиту, 2139, 15 грн заборгованість за простроченими відсотками. Останній платіж на погашення кредиту здійснено 19.05.2020р. в розмірі 600 грн (а.с. 5-11).

У наданій банком виписці по рахунку ОСОБА_1 вбачається дата та деталі операції і номери карток (а.с. 48-52).

Мотиви суду

Суд, дослідивши докази у справі, дійшов такого висновку.

Так, крім вищезазначених доказів на підтвердження своїх доводів позивач надав Витяг з Умов і Правил надання банківських послуг (а.с. 16-40).

За змістом ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Згідно ч.1 ст. 1049 цього Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Розглядаючи доводи позивача про стягнення заборгованості по кредитному договору, суд зазначає, що відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за кредитом, стягнути заборгованість за збільшеними відсотками, обґрунтовуючи право вимоги Умовами договору.

Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці додані до позову Умови надання кредиту розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву позичальника, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати збільшених відсотків, та зафіксовані, саме в тих документах, що додані банком до позовної заяви.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19 від 03.07.2019р., банк повинен повідомити споживача про умови кредитування та узгодити з ним саме ті умови, про які вважав узгодженими банк.

Отже, оскільки додані банком Умови і правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви про приєднання, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді можливість збільшення відсоткової ставки.

Натомість, незважаючи на те, що у підписаній відповідачем довідці про умови кредитування вказана відсоткова ставка 2, 5 % на місяць (тобто 30% річних), банк з 01.09.2014р. її збільшив до 34, 8% річних, з 01.04.2015р. до 42, 2 % річних, з 01.06.2015р, - 3, 6 %, з 01.08.2015р. 0 %, з 01.10.2016р. 3, 6 %, з 01.06.2017р. 3, 5 %, яка діяла на момент розрахунку заборгованості. В той час, з 01.11.2019р. відсоткова ставка на прострочений кредит складала: 84% річних, з 01.03.2020р. 42% річних по день виникнення заборгованості, що вбачається з розрахунків заборгованості.

Отже, враховуючи правовий висновок ВП ВС у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19 від 03.07.2019р., суд дійшов висновку, що оскільки банк не повідомив відповідача про зміну відсоткової ставки, а підписана нею довідка про умови кредитування таких умов не містить, а відтак при розрахунку відсотків слід враховувати відсоткову ставку 2, 5 % щомісячно, оскільки саме про цю відсоткову ставку була повідомлена відповідач при підписанні заяви про надання кредиту.

Оскільки сторони не навели свій розрахунок відсотків, які були ними погоджені, суд застосовуючи математичний принцип пропорційності дійшов висновку, що розмір відсотків буде складати 1527, 96 грн. Зокрема, суд враховує, що після зміни відсоткових ставок заборгованість за договором почала виникати з 01.01.2020р., тобто коли діяла відсоткова ставка - 3, 5 % , а тому розрахунок буде таким: 2139, 15 грн х 2, 5%/3, 5 % = 1527, 96 грн.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач не виконала належним чином зобов`язання перед банком та не повернула отримані кошти та відсотки, на що банк розраховував при укладенні кредитного договору, а тому суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором без номера від 30.03.2010 року, яка виникла станом на 15.06.2020р. у загальному розмірі 9455, 63 грн, що включає заборгованість за тілом кредиту - 7927, 67 грн та 1527, 96 грн заборгованість за простроченими відсотками.

Мотив рішення щодо розподілу судових витрат

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено частково, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений останнім судовий збір пропорційно до задоволеної частини позову в розмірі 1975, 88 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 206, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

позов Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором без номера від 30.03.2010 року у розмірі 9455, 63 грнта сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1975, 88 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у разі його оскарження після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Машівський районний суд шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ідентифікаційний код юридичної особи в .

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстрована в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Суддя С.В.Кравець