ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

26 жовтня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 743/664/20

Головуючий у першій інстанції - Сташків В. Б.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1081/20

Чернігівський апеляційний суд у складі :

головуючого-судді Шитченко Н.В.,

суддів Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 07 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей в твердій сумі, -

місце ухвалення рішення суду - смт. Ріпки,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції - 07 липня 2020 року.

У С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , у якому, уточнивши у подальшому позовні вимоги, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 10 000 грн щомісяця до досягнення дітьми повноліття.

Заявлені вимоги мотивувала тим, що з відповідачем перебувала у фактичних шлюбних відносинах. У цей період у них народилося дві дочки, у свідоцтві про народження яких ОСОБА_2 зазначений як батько. З лютого 2020 року, після припинення їхніх стосунків, відповідач перестав надавати матеріальну допомогу дітям, які в даний час повністю знаходяться на її утриманні.

Рішенням від 07 липня 2020 року Ріпкинський районний суд позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_2 на користь позивачки аліменти на утримання малолітніх доньок - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн щомісяця на кожну дитину, починаючи з 22 травня 2020 року та до досягнення кожною дитиною повноліття. У задоволенні решти позовних вимог відмовив. Вирішив питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього на користь позивачки аліменти на утримання дітей у розмірі 1 000 грн щомісяця на кожну дитину.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції у своєму рішенні посилався про необхідність документального підтвердження отримання сторонами доходу, проте у матеріалах справи відсутні жодні докази на підтвердження отримання відповідачем таких доходів, які були б достатніми для сплати ним аліментів у розмірі 3 000 грн щомісяця на кожну дитину.

Скаржник зазначає, що заявлена позивачкою до стягнення сума 10 000 грн щомісяця на дітей є необґрунтовано завеликою, а твердження про його офіційне працевлаштування у Словацькій Республіці та надання ним до лютого 2020 року щомісячної фінансової допомоги у розмірі 18 000 грн не підтверджені жодними належними доказами.

Не заперечує тієї обставини, що дійсно перебуває у Словацькій Республіці на заробітках, проте офіційно не працевлаштований, а його доходи у зв`язку з розповсюдженням вірусної інфекції COVID-19 є періодичними, нестабільними та набагато меншими навіть від суми 18 000 грн, яку начебто щомісяця отримувала від нього ОСОБА_1 . Указує, що за можливості у подальшому буде брати участь у вихованні та утриманні своїх дітей, проте, сплата визначеного судом щомісячного розміру аліментів позбавить його засобів до нормального існування.

Звертає увагу на ту обставину, що позивачкою у позові не наведено жодних обґрунтувань заявленого нею розміру аліментів саме у твердій сумі 10 000 грн, у той час як нормами чинного сімейного законодавства визначений мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину - 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та мінімальний рекомендований розмір аліментів - один розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але лише за умови достатнього заробітку платника аліментів. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років з 01 січня по 30 червня 2020 року становив 1 779 грн. Всупереч наведеному суд стягнув аліменти на двох дітей у розмірі, який є більшим, ніж мінімальна заробітна плата в Україні станом на день винесення рішення.

Наголошує на тому, що суд не взяв до уваги факт отримання позивачкою від держави соціальних виплат на меншу доньку, який вона визнала у ході розгляду справи.

Посилається на допущенням районним судом порушення процесуальних норм, оскільки, всупереч приписам ст.ст. 43, 49 ЦПК України, під час розгляду справи по суті, який проводився за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судом від ОСОБА_1 було прийнято заяву про уточнення позовних вимог, і копії такої заяви позивачки про зміну (уточнення) позовних вимог стосовно точного розміру аліментів та їх грошової одиниці він не отримував.

Також стверджує, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення фактично вийшов за межі позовних вимог, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі на кожну дитину, у той час як позивачка просила стягнути аліменти на утримання двох дітей у розмірі 10 000 грн щомісяця, тобто без визначення чіткої твердої грошової суми окремо на кожну дитину.

Наданий ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не приймається до уваги апеляційним судом через його невідповідність вимогам ч. 4 ст. 360 ЦПК України, оскільки до нього не надано доказів надсилання копії відзиву та доданих до нього документів стороні відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції у повній мірі таким вимогам не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 та визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції указав, що враховує відсутність доказів про отримання позивачкою соціальних допомог на дітей та про легальне працевлаштування відповідача на території Словацької Республіки і отримані там доходи, а також відсутність у сторін інших утриманців та доказів про їх стан здоров`я та стан здоров`я дітей, відсутність доказів про наявність на праві власності, володіння та користування у платника аліментів майна та майнових прав.

З таким висновком суду першої інстанції у повній мірі не може погодитись апеляційний суд, зважаючи на наступне.

У справі встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 являються батьками малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження, виданих 19 травня 2020 року Ріпкинським РВ ДРАЦС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (а.с. 5, 6).

Згідно з довідкою виконавчого комітету Добрянської селищної ради від 19 травня 2020 року ОСОБА_1 зареєстрована у АДРЕСА_1 . Разом з нею зареєстровані її діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які знаходяться на утриманні матері (а.с. 4).

З копії трудової книжки ОСОБА_2 від 23 травня 2005 року вбачається, що останнім місцем роботи відповідача зазначено ТОВ «БК «Промінвестбуд», у якому відповідач працював монтажником з 18 січня 2017 року по 02 квітня 2018 року, звільнений за угодою сторін (а.с. 29-30).

У наданому суду першої інстанції відзиві на позов ОСОБА_2 частково визнав позовні вимоги та не заперечував проти стягнення з нього аліментів в твердій грошовій сумі 1 000 грн щомісяця на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 24-27).

Звернувшись з вимогою про стягнення з ОСОБА_2 аліментів у твердій грошовій сумі 10 000 грн на утримання двох малолітніх дочок, ОСОБА_1 зазначала, що діти проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні, а відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги.

Статтями 180, 181 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до положень ст. 182 СК України та роз`яснень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем витрати платника аліментів; інші обставини, що мають істотне значення.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Виходячи зі змісту наведених норм та проаналізувавши наявні у справі докази, колегія суддів вважає, що районний суд дійшов правильного висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання двох малолітніх дітей, проте невірно констатував про наявність правових підстав для стягнення аліментів у розмірі 3 000 грн щомісяця на кожну дитину, оскільки неповно з`ясував всі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи.

Мотивуючи прийняте рішення при визначенні щомісячного розміру аліментів, суд першої інстанції послався на відсутність доказів про матеріальне становище сторін, а саме, про отримання позивачкою соціальної допомоги на дітей та про легальне працевлаштування відповідача на території Словацької Республіки та отримані там доходи.

Предметом доказування у даній справі є встановлення можливості батька надавати дітям матеріальну допомогу саме у визначеному у позові розмірі. Наголошуючи у рішенні на відсутність у сторін інших утриманців, відомостей про їх стан здоров`я та стан здоров`я дітей, доказів про наявність у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві власності рухомого чи нерухомого майна, районний суд залишив поза увагою, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і у своєму рішенні суд зобов`язаний встановити фактичні обставини справи з посиланням на докази, на підставі яких встановлені ці обставини, та оцінити надані сторонами докази. Натомість, мотивуючи оспорюване рішення, суд обмежився лише посиланням на зміст ст.ст. 181, 182, 184 СК України, якими встановлені способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину та обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема, у твердій грошовій сумі.

Як у ході розгляду справи судом першої інстанції, так і в апеляційній скарзі відповідач не заперечував свого обов`язку щодо надання дітям матеріальної допомоги, проте наголошував, що у Словацькій Республіці працює неофіційно, у зв`язку з розповсюдженням вірусної інфекції COVID-19 його доходи є періодичними, нестабільними та не дуже великими. Твердження позивачки про достатність заробітку ОСОБА_2 для сплати заявленого у позові розміру аліментів та надання останнім до лютого 2020 року фінансової допомоги у сумі не менше 18 000 грн щомісяця не беруться до уваги апеляційним судом, оскільки не підтверджені належними, в контексті ст.ст. 77-81 ЦПК України, доказами, якими могли бути квитанції про грошові перекази, розписки, чеки, тощо. Матеріали справи не містять взагалі жодних доказів щодо підтвердження матеріального стану відповідача для сплати аліментів у заявленому позивачкою розмірі, про що наголошує у апеляційній скарзі ОСОБА_2 .

Є слушними доводи апеляційної скарги про необґрунтованість позивачкою заявленого нею розміру аліментів саме у твердій сумі 10 000 грн. Так, позовна заява містить лише посилання про наявність законних, на думку ОСОБА_1 , підстав для стягнення аліментів у розмірі 10 000 грн щомісячно до повноліття дітей, проте позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували, що діти потребують саме такого щомісячного матеріального забезпечення з урахуванням їх стану здоров`я, відвідування ними дошкільних закладів або розвиваючих дитячих гуртків.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років (саме такого віку є діти сторін на час розгляду справи) з 01 липня 2020 року встановлений у розмірі 1 859 грн. Отже, мінімальний гарантований законодавством розмір аліментів на кожну дитину сторін становить 929,5 грн.

Ураховуючи наведене, відсутність постійного доходу відповідача, колегія суддів вважає, що доводи скаржника щодо неправильно визначеного розміру аліментів на утримання дітей частково заслуговують на увагу і з ОСОБА_2 на користь позивачки належить стягнути аліменти на утримання двох малолітніх дітей у твердій грошовій сумі 2 000 грн на кожну дитину щомісяця, оскільки, на думку апеляційного суду, саме у такому розмірі відповідач може надавати матеріальну допомогу на виконання своїх батьківських обов`язків щодо матеріального утримання дітей.

Не можуть бути підставою для скасування судового рішення твердження скаржника про недотримання районним судом норм процесуального права.

Так, за приписами п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 03 червня 2020 року Ріпкинський районний суд відкрив провадження у даній справі, вирішивши розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, та призначив судове засідання на 18 червня 2020 року (а.с. 11). Указаної дати судове засідання не відбулося, було відкладено на 07 липня 2020 року за клопотанням представника відповідача (а.с. 21).

У матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог, датована 07 липня 2020 року. Указану заяву отримав особисто представник відповідача - адвокат Гиляка О.М., про що свідчить наявна у заяві її розписка (а.с. 39).

Беручи до уваги невідповідність висновків суду обставинам даної справи, апеляційний суд, у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, вважає необхідним змінити рішення суду першої інстанції, зменшивши визначений судом розмір аліментів у твердій грошовій сумі з 3 000 грн до 2 000 грн та судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції і частково задовольняє позов, ураховуючи, що позивач згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, відповідно до вищенаведених правил належить провести розподіл судових витрат пропорційно задоволеним вимогам, а саме, стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 168,16 грн у рахунок відшкодування судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, п. ч. 1 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 07 липня 2020 року - змінити, зменшивши визначену судом першої інстанції суму аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання малолітніх дочок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стягуються з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 3 000 грн до 2 000 грн на кожну дитину щомісяця, починаючи з 22 травня 2020 року і до досягнення кожною дитиною повноліття та суму судового збору на користь держави з 252 (двохсот п`ятдесяти двох) грн 24 коп. до 168 (ста шестидесяти восьми) грн 16 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 26 жовтня 2020 року.

Головуюча: Судді: