КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/824/8156/2020 Головуючий у 1-й інстанції: Лісовська О.В.
754/854/16 Доповідач-Чобіток А.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Ящук Т.І.

секретар - Зиль Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ПРАВЕКС БАНК» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03 березня 2020 року в справі за позовом Акціонерного товариства «ПРАВЕКС БАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

у с т а н о в и в :

У січні 2016 року АТ «Правекс-Банк» звернулось до суду з вищевказаним позовом у якому зазначало, що 27 лютого 2006 року між акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк», правонаступником якого є АТ «Правекс-Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 816-004/07Р, відповідно до умов якого останньому надано кредит в сумі 100 000 доларів США на строк до 10 квітня 2026 року зі сплатою 11,99 % річних за користування кредитом. За вказаним договором позичальник зобов`язався щомісячно до 10 числа здійснювати повернення кредиту, сплачувати комісію за обслуговування кредиту та проценти за користування кредитом. В забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором 12.04.2007 між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 816-004/07Р, за яким остання зобов`язалася перед банком відповідати за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором № 816-004/07Р від 27 лютого 2006 року. Проте, в порушення умов кредитного договору взяті зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за користування ним позичальник не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість.

За вказаних обставин банк просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 122 623,91 доларів США, з яких 85 381,00 доларів США заборгованість по тілу кредиту, 37242,91 доларів США заборгованість за відсотками.

Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 03 березня 2020 року позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Зазначає, що суд помилково прийшов до висновку про пропущення позивачем строку позовної давності на пред`явлення позову, врахувавши п.4.4 кредитного договору, яким передбачено, що у разі виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом або/та за відсотками, строк користування кредитом припиняється достроково на 10 день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення, а тому, на думку суду, строк користування кредитом припинився достроково 12.11.2012 року, проте позивач звернувся до суду лише 20.01.2016 року, тобто після спливу строку позовної давності. Суд першої інстанції при ухваленні рішення не керувався висновками Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права до спірних правовідносин в справі №534/711/16-ц. Враховуючи вказані висновки Верховного Суду, строк користування кредитом за пунктом 4.4 кредитного договору вважається припиненим, у випадку прострочення погашення заборгованості за кредитом або/та сплати процентів за користування кредитом та за наявності письмового повідомлення банком позичальника про припинення такого строку. Оскільки банком не було направлено позичальнику такого письмового повідомленнятому, то суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про те, що з 12.11.2012 року строк користування кредитним договором достроково припинився. Вказаний висновок суду не узгоджується зі змістом пункту 6.1.7 кредитного договору, який покладає на позичальника обов`язок достроково погасити заборгованість за кредитом та процентами у повному обсязі, а також сплатити пеню та штраф, у випадку настання подій, вказаних в пункті 4.4 кредитного договору, який серед іншого передбачає наявність письмового повідомлення банку позичальнику про припинення строку користування кредитом. Допустивши у вересну 2012 року прострочення платежів передбачених кредитним договором та не отримавши від банку письмового повідомлення про припинення строку користування кредитом, ОСОБА_1 протягом тривалого часу не заперечував про наявність у нього заборгованості перед банком та просив перенести виплату боргу на 31.10.2017 року, тобто продовжував виконувати свої зобов`язання передбачені кредитним договором, а банк не вимагав дострокового повернення суми кредиту.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників позивача та відповідача ОСОБА_1 , обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, дослідивши її матеріали, колегія суддів приходить до наступного.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що останнім правильно застосовано до даного спору строк позовної давності.

Судом першої інстанції установлено, що 10.04.2007 року між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є АТ «Правекс Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 816-004/07Р, за умовами якого останній отримав у розпорядження кредитні кошти в іноземній валюті в розмірі 100000,00 доларів США строком до 10.04.2026 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11,99% річних (а.с. 12-17 том 1).

12.04.2007 року між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є АТ «Правекс Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №816-004/07Р, з метою забезпечення належного виконання зобов`язання та захисту майнових інтересів позивача як кредитодавця на випадок порушення зобов`язання ОСОБА_1 (а.с. 18-20 том 1).

Взяті на себе зобов`язання та свої обов`язки за вищезазначеним договором ОСОБА_1 не виконав належним чином.

Згідно з наданим представником позивача розрахунком , заборгованість за кредитним договором станом на 29.05.2015 року складає 122 623,91 доларів США, з яких 85381,00 доларів США заборгованість за кредитом, 37242,91 доларів США заборгованість за відсотками.

Відповідно до довідки розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданої представником банку разом із позовною заявою, вбачається, що останньою датою фактичного погашення заборгованості за наданим кредитом є 12.09.2012 року.

Відповідно до умов пункту 4.4 Кредитного договору у разі виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом або/та відсотками, строк користування кредитом припиняється достроково на 10 день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення.

Підпунктом 6.1.7 Кредитного договору передбачено, що у разі виникнення подій, передбачених пунктом 4.4 договору, позичальник зобов`язаний погасити заборгованість за кредитом та відсотками у повному обсязі.

У зв`язку з наведеним строк користування кредитом припинився достроково 12.11.2012 року на підставі пункту 4.4 кредитного договору.

Датою звернення до суду із вимогами про стягнення заборгованості АТ «Правекс Банк», є 20.01.2016 року

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в повному об`ємі, суд виходив з того, що строк користування кредитом припинився достроково 12.11.2012 року(остання дата фактичного погашення заборгованості за наданим кредитом) на підставі пункту 4.4 кредитного договору, унаслідок чого позивач був зобов`язаний пред`явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України кредитор повинен був пред`явити вимоги протягом шести місяців.Однак позивач звернувся з даним позовом до суду лише 20.01.2016 року.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду, оскільки він не відповідає обставинам справи та вимогам закону, що регулює правовідносини, які виникли між сторонами.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилом статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Як убачається з матеріалів справи дійсно, відповідач ОСОБА_1 , уклавши 10.04.2007 року кредитний договір №816-004/07Р, та отримавши в кредит 100 000,00 доларів США, відповідно до умов договору взяв на себе зобов`язання по погашенню кредитних коштів відповідно до графіку погашення кредиту.

Згідно з наданим представником позивача розрахунком, заборгованість за кредитним договором станом на 29.05.2015 року складає 122 623,91 доларів США, з яких 85381,00 доларів США заборгованість за кредитом, 37242,91 доларів США заборгованість за відсотками.

У зв`язку з порушенням позичальником зобов`язань щодо повернення кредитних коштів, у позивача виникло право на пред`явлення даного позову.

Пунктом 4.4 кредитного договору №816-004/07Рпередбачено, що шляхом підписання даного договору сторони дійшли згоди проте, що у разі виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом або/та сплати процентів за користування кредитом, строк користування кредитом, зазначений в пункті 1.2 даного договору, припиняється достроковона 10 день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом банк письмово повідомляє позичальника.

Пункт 6.1.7 кредитного договору №816-004/07Р покладає на позичальника обов`язок достроково погасити заборгованість за кредитом та процентами у повному обсязі, а також сплатити пеню та штраф, у випадку настання подій, вказаних в пункті 4.4 кредитного договору, який серед іншого передбачає наявність письмового повідомлення банку позичальнику про припинення строку користування кредитом.

Аналіз указаних умов кредитного договору№816-004/07Р свідчить про те, щострок користування кредитом за пунктом 4.4 кредитного договору вважається припиненим, у випадку прострочення погашення заборгованості за кредитом або/та сплати процентів за користування кредитом та за наявності письмового повідомлення банком позичальника про припинення такого строку.

Указана правова позиція висловлена Верховним Судом в аналогічній справі №534/711/16 від 05.02.2020 року.

Як убачається із матеріалів справи, то АТ «Правекс-Банк» вимоги пункту 4.4 кредитного договору щодо направлення позичальнику повідомлення про припинення строку користування кредитом не виконував, тобто письмовеповідомлення позичальнику про припинення строку користування кредитом не складав та позичальнику його не направляв.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що строк користування кредитом, за укладеним сторонами договором припинився 12.11.2012 року (остання дата фактичного погашення заборгованості за наданим кредитом), є помилковим.

Загальна позовна давність (зокрема до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Установивши, що останній платіж здійснено позичальником 12.11. 2012 року, суд першої інстанції не врахував, що кредит виданий строком до 10.04.2026 року, а з даним позовом банк звернувся до суду в січні 2016 року, строк кредитування банком в силу окремого його рішення не змінювався, а тому у суду були відсутні правові підстави вважати, що банк пропустив строк позовної давності до ОСОБА_1 .

У статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Згідно із статтею 554 ЦК України у редакції на час укладення договору поруки, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки, а також з припиненням забезпеченого нею зобов`язання.

Отже, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Відповідно до п. 4.1. договору поруки від 12 квітня 2007 року строк дії даного договору сторонами погоджено до 10 квітня 2029 року ( а.с.19-20 том 1).

Основне зобов`язання за кредитним договором, забезпечене порукою, не припинилося, унаслідок чого відсутні підстави для висновку про припинення договору поруки, які передбачені у статті 559 ЦК України.

Враховуючи наведене, поручитель несе за кредитним договором солідарну відповідальність разом із боржником за виконання останнім своїх зобов`язань з повернення кредиту.

При цьому, як убачається із матеріалів справи, то під час розгляду даної справи, позичальник ОСОБА_1 звертався до позивача з письмовою заявою з приводу мирного врегулювання справи щодо стягнення з нього заборгованості і 01.10.2016 року сторони оформлювали з даного приводу протокол зустрічі ( а.с.240-241 том 1).

Отже, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для відмови в задоволенні позову до відповідача ОСОБА_1 у зв`язку зі спливом позовної давності та відмови в задоволенні позову до відповідача ОСОБА_2 у зв`язку з припиненням поруки.

Зважаючи на вищевикладене, доводи відзиву представника ОСОБА_1 про сплив позовної давності на увагу не заслуговують.

На підставі викладеного, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову АТ«ПРАВЕКС БАНК» з розподілом судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягнувши з відповідачів на користь позивача, сплачений ним судовий збір за подачу позову та апеляційної скарги в рівних частинах.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ПРАВЕКС БАНК» задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03 березня 2020 року скасувати.

Позов Акціонерного товариства «ПРАВЕКС БАНК» задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «ПРАВЕКС БАНК» заборгованість за кредитним договором № 816004/07Р від 10.07.2007 року в розмірі 85381,00 доларів США по тілу кредита, 37242,91 доларів США за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «ПРАВЕКС БАНК» судові витрати в розмірі 96788,10 грн. в рівних частинах, а саме: по 48 394 грн. 05 коп. з кожного.

Стягувач: Акціонерного товариства «ПРАВЕКС БАНК» - місце знаходження: 01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/2, кожд ЄДРПОУ - 14360920.

Боржник: ОСОБА_1 - місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Боржник: ОСОБА_2 місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: А.О. Чобіток

Судді: О.В. Немировська

Т.І. Ящук