Справа № 473/1738/20
РІШЕННЯ

іменем України

"26" жовтня 2020 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Лузан Л.В., при секретарі судового засідання Багрін І.А.,

за участю: представника позивача Шаталової Т.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Врадій Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

встановив:

в червні 2020 року Приватне акціонерне товариства "Страхова компанія «Українська страхова група» (далі ПАТ "СК «Українська страхова група») звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення коштів у розмірі 128 959 грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 16.01.2019 року о 19 год. 00 хв. на 15 км. автодороги Київ-Одеса з вини відповідача ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом «VOLVO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «BODEX KIS 3 CXX173860», реєстраційний номер НОМЕР_2 , була скоєна дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль «FORD FOKUS», реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належить ПІІ "ВІП-РЕНТ".

Водночас, 22.03.2018 року між ПАТ «СК «Українська страхова група» та ПІІ "ВІП-РЕНТ" було укладено додаткову угоду № 14 до генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0199-2700/18-AVIS від 18.12.2017 року, предметом якого є страхування транспортного засобу «FORD FOKUS», реєстраційний номер НОМЕР_3 .

В порядку виконання умов вищевказаного договору страхування ПАТ "СК «Українська страхова група» здійснило виплату ПІІ "ВІП-РЕНТ" страхового відшкодування в розмірі 128 959 грн. 00 коп.

Відповідачем у позасудовому порядку виплачене страхове відшкодування добровільно компенсовано не було.

Тому позивач просив стягнути з відповідача обумовлені кошти, а також вирішити питання щодо повернення понесених судових витрат.

26.10.2020 на адресу суду від представника відповідача адвоката Врадій Л.М. надійшов відзив на позов, в якому остання посилаючись на те, що на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди відповідач знаходився в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 , просила відмовити в задоволенні позову до ОСОБА_1 , оскільки він є неналежним відповідачем, з огляду на положення ст. 1172 ЦК України.

Представник позивача Шаталова Т.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 , його представник адвокат Врадій Л.М. у судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Зокрема судом встановлено, що 22.03.2018 року між ПАТ «СК «Українська страхова група» та ПІІ "ВІП-РЕНТ" було укладено додаткову угоду № 14 до генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0199-2700/18-AVIS від 18.12.2017 року, предметом якого є страхування транспортного засобу «FORD FOKUS», реєстраційний номер НОМЕР_3 .

16.01.2019 року о 19 год. 00 хв. на 15 км. автодороги Київ-Одеса, відповідач ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «VOLVO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «BODEX KIS 3 CXX173860», реєстраційний номер НОМЕР_2 , не дотримався безпечного бокового інтервалу при зміні смуги дорожнього руху та не врахувавши дорожню обстановку, допустив зіткнення з автомобілем «FORD FOKUS», реєстраційний номер НОМЕР_3 , чим порушив вимоги п.2.3 «б», п.13.1 Правил дорожнього руху. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «FORD FOKUS» отримав механічні пошкодження.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.02.2019 року відповідач був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України.

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 на момент скоєння вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди застрахована не була.

16.01.2019 страхувальник звернувся до позивача з повідомленням про настання події, яка має ознаки страхового випадку, останнім подано заяву про виплату страхового відшкодування.

Матеріали справи містять акт огляду транспортного засобу від 28.01.2019 року, в якому зафіксовано детальний опис його пошкоджень.

Згідно рахунку - фактури № КЗС00000502 від 25.01.2019 року, акту з надання послуг по ремонту автомобіля № НОМЕР_4 від 12.03.2019, виданих ТОВ «Бровари Моторс», загальна сума відновлювального ремонту автомобіля «FORD FOKUS», реєстраційний номер НОМЕР_3 , становить 128 959 грн. 00 коп.

Відповідно до страхового акту № СТОКА-8325 від 15.03.2019 року дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 16.01.2019 року, визнана страховиком страховим випадком, вирішено питання щодо виплати страхового відшкодування в розмірі 128 959 грн. 00 коп.

Страхове відшкодування позивачем було виплачено ПІІ "ВІП-РЕНТ" в повному обсязі, що вбачається з платіжного доручення № 6419 від 18.03.2019 року.

Так, згідно ст.1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Страхування майна - галузь страхування, що включає різні види страхування юридичних і фізичних осіб, де в якості об`єкта страхування виступає майновий інтерес, пов`язаний з володінням, користуванням і розпорядженням майном. Економічне призначення майнового страхування полягає у відшкодуванні збитків, заподіяних страхувальнику внаслідок пошкодження або знищення майна при настанні страхових випадків. Мета такого страхування - компенсування шкоди.

Отже, в разі настання певної події (страхового випадку), відповідно до договору страхування, одна сторона (страховик) зобов`язується виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (ч.1 ст. 25 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст. 1187 ЦК України).

Водночас, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (ч.1 ст. 1172 ЦК України).

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч.1 ст. 1191 ЦК України, набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05.09.2018 року, справа № 534/872/16-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 з 06.04.2017 року по 30.06.2020 року за трудовим договором працював в ФОП ОСОБА_2 водієм.

Транспортний засіб «VOLVO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить ОСОБА_4 , напівпричеп «BODEX KIS 3 CXX173860», реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований на праві власності за ПрАТ «Микитівський гранітний кар`єр».

За такого, відповідач ОСОБА_1 не є тією особою, яка має відповідати за шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 16.01.2019 року під час виконання ним трудових обов`язків.

З огляду на викладене, позовні вимоги ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про стягнення сплаченого страхового відшкодування задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12,13,76-83,141, 263-265,272,273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

в задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про стягнення коштів відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 29.10.2020 року.

Суддя Л.В.Лузан