ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/151/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Костенка А.М. секретар судового засідання Дубова М.В.,

за участю: представника апелянта ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/10132/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 жовтня 2019 року у складі судді Продана Б.Г. у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання батьківства та стягнення аліментів,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В травні 2018 року позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом та просила визнати відповідача ОСОБА_3 батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 8000 грн. щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Позов мотивовано тим, що з липня 2016 року вона перебувала у близьких відносинах з відповідачем, але однією сім`єю вони не проживали та спільного господарства не вели. ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивача народився син ОСОБА_6 , який проживає з нею. Оскільки відповідач свого батьківства не визнавав, запис про батька дитини було проведено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України за вказівкою матері. Вказувала, що з народження дитини відповідач не визнає своє батьківство, сином не цікавиться, з ним не спілкується, відмовляється брати будь-яку участь у вихованні та утриманні дитини. Вважає, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання сина до досягнення ним повноліття. Розмір доходів відповідача їй не відомо, а тому аліменти слід визначити у сумі 8000 грн. При визначенні розміру аліментів слід врахувати, що відповідач у 2017 році набув у власність значну кількість об`єктів нерухомого майна.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 жовтня 2019 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_3 батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_4 з ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 жовтня 2019 року виправлено описку у вступній та резолютивній частині рішення суду, вказавши період стягнення аліментів «починаючи стягнення з 08 травня 2018 року і до повноліття дитини» та «Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяця».

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач умисно ухилявся від участі у проведенні судово - генетичної експертизи для встановлення факту батьківства, а тому визнав, що відповідач ОСОБА_3 є біологічним батьком ОСОБА_5 . Стягнувши аліменти на утримання дитини, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як батько, має змогу надавати матеріальну допомогу та зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Узагальнення доводів апеляційної скарги

Апеляційна скарга ОСОБА_3 мотивована тим, що він не відмовлявся від проведення судово - генетичної експертизи та звертався до експертної установи для надання експериментальних зразків, однак йому було відмовлено у відібранні зразків крові у зв`язку з відсутністю оплати вартості проведення експертизи. Судом першої інстанції не вирішувалося питання про призначення повторної експертизи, внаслідок чого він був позбавлений можливості надати біологічні зразки. Вказує, що має достатні сумніви вважати, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не являється його біологічним сином, а тому не заперечує щодо призначення судово - генетичної експертизи апеляційним судом. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження внесення відомостей про батька дитини за вказівкою матері на підставі ст.135 СК України. Також, судом безпідставно взято до уваги письмові пояснення третьої особи, яка не являється учасником справи та яка не була допитана в якості свідка. Вважає, що оскільки вимога про стягнення аліментів на утримання дитини є похідною від вирішення вимоги про встановлення батьківства, висновок суду про стягнення аліментів є передчасним.

Процесуальні дії апеляційного суду

Ухвалами Хмельницького апеляційного суду від 02 грудня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі та справу призначено до розгляду.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 23 грудня 2019 року призначено у справі судову молекулярно-генетичну експертизу, провадження у справі зупинено.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 10 вересня 2020 року поновлено апеляційне провадження у справі та призначено справу до розгляду.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 вказала, що відповідач умисно ухилявся від участі у призначеній судом експертизі, про що свідчить його неявка на неодноразові виклики судового експерта до експертної установи для надання біологічних зразків. Апелянтом не надано суду належних та допустимих доказів поважності його неявки для проведення експертизи у визначені експертом дні. З урахуванням цих обставин, суд вірно встановив факт батьківства ОСОБА_3 щодо дитини ОСОБА_5 , а тому дійшов правильного висновку про стягнення аліментів з відповідача на утримання сина.

Представник апелянта ОСОБА_3 - ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 , заперечуючи проти апеляційної скарги, зазначила, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні.

Позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_3 , повідомлені належним чином про дату, час і місце слухання справи, у судове засідання не з`явилися.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотивувальна частина

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлені фактичні обставини справи

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 народила сина ОСОБА_5 .

В актовому записі про народження ОСОБА_5 , складеному виконавчим комітетом Кульчинківської сільської ради Красилівського району Хмельницької області 26 квітня 2017 року №2, батьками дитини записані ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 .

Відомості про батька ОСОБА_7 записано за вказівкою матері відповідно до ч.1 ст. 135 СК України.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 20 липня 2020 року №103-458-2019 молекулярно-генетичним дослідженням встановлено, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_3 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складає величину не менше ніж 99,99%. Таким чином, біологічне батьківство ОСОБА_3 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , практично доведено.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ст.125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду.

Згідно частини першої ст.126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно із частиною першою статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.

Згідно з частиною четвертою, пунктами 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 листопада 2018 року призначено у справі судову-медичну біологічну (генетичну) експертизу, проведення якої доручено НДЕКЦ при УМВС України в Вінницькій області.

Задовольняючи позов в частині позовних вимог про визнання батьківства, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, який був належним чином повідомлений експертною установою про дату, час та місце проведення судово-генетичної експертизи, не з`явився для забору біологічних зразків, що свідчить про його ухилення від проведення зазначеної експертизи.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази повідомлення належним чином відповідача про час та місце проведення судово-генетичної експертизи і необхідності його явки в експертну установу. Тому, ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 23 грудня 2019 року у справі призначено судову молекулярно - генетичну експертизу, проведення якої доручено Київському міському клінічному бюро судово-медичних експертиз.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи від 20 липня 2020 року №103-458-2019 вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_3 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складає величину не менше ніж 99,99%.

Відповідно до ст.81 ЦПК України відповідачем не надано доказів на спростування висновку судово - медичної експертизи.

За таких обставин, суд правильно виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 є біологічним батьком малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в цій частині. При цьому, апеляційний суд вважає, що не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 2 і 3 статті 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Оскільки дитина сторін проживає разом з матір`ю, а ОСОБА_3 є його батьком та на нього покладено однаковий з ОСОБА_4 обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини.

Однак, оскаржуване судове рішення в частині способу присудження аліментів не відповідає зазначеним вимогам закону.

Позивач просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 8000 грн щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Матеріали справи не містять підтвердження того, що від сторін надходили заяви про визначення розміру аліментів на утримання дитини у частці від доходу, отриманого відповідачем.

В судовому засіданні представник позивача підтвердила, що заява про зміну позовних вимог в цій частині в суді першої інстанції не подавалася.

Натомість суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, вирішив стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За таких обставин, суд, змінивши спосіб присудження аліментів, вийшов за межі позовних вимог та розглянув вимогу, що не була предметом розгляду у суді першої інстанції. При цьому судом першої інстанції порушено положення частини третьої статті 181 СК України, оскільки спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів апеляційний суд враховує інтереси дитини, яка має право на достатній рівень матеріального забезпечення, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, наявність у нього нерухомого майна та вважає за можливе визначити розмір аліментів у сумі 2000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Висновки суду апеляційної інстанції

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду у частині визначення способу присудження аліментів слід змінити.

Судові витрати

Відповідно до частини першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

За позовну вимогу про визнання батьківства судовий збір підлягав сплаті у розмірі 704,80 грн, за позовну вимогу про стягнення аліментів судовий збір підлягав сплаті у розмірі 704,80грн.

Позовна вимога про визнання батьківства задоволена повністю, позовна вимога про стягнення аліментів задоволена на 25% (2000:8000х100), а тому з відповідача підлягає стягненню на користь держави 881грн. (704,80+(704,8:4)) судового збору.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 жовтня 2019 року змінити в частині визначення розміру аліментів.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2000грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 08 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у сумі 881грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 жовтня 2020 року.

Судді Т.В. Спірідонова

Л.М. Грох

А.М. Костенко