П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2020 року місто Київ

справа № 357/5839/19

апеляційне провадження № 22-ц/824/10393/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Головачова Я.В.,

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,

за участю секретаря судового засідання Коцюрби Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у складі судді Кошель Л.М. від 3 квітня 2020 року у справі за позовом приватного орендного підприємства "Агрофірма Узинська" до ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю "Роза-Л", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний реєстратор комунального підприємства "Перевага" Хоцінська Анна Миколаївна, про визнання недійсним договору оренди землі; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до приватного орендного підприємства "Агрофірма Узинська" про визнання недійсним договору оренди землі,

в с т а н о в и в :

У травні 2019 року приватне орендне підприємство "Агрофірма Узинська" (далі - ПОП "Агрофірма Узинська", підприємство) звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 1 серпня 2015 року між підприємством та ОСОБА_3 , яка в подальшому змінила прізвище на ОСОБА_4 , укладено договір оренди землі № 20, предметом якого є належна ОСОБА_1 на праві власності земельна ділянка, площею 3,6200 га, яка знаходиться на території Розаліївської сільської ради Білоцерківського району Київської області, кадастровий номер :03:001:007. За умовами договору строк оренди встановлено 10 років.

На підставі вказаного договору державним реєстратором - державним нотаріусом Узинської міської нотаріальної контори Малькевич Л.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26 грудня 2015 року № 27557957 та від 26 грудня 2015 року внесено запис до державного реєстру речових прав на нерухоме майно про інше речове право № 12779518 на земельну ділянку за ПОП "Агрофірма Узинська".

Позивач вказував, що, як орендар спірної земельної ділянки, використовував її за цільовим призначенням та здійснював обумовлену орендну плату, а ОСОБА_1 , як орендодавець, особисто отримувала орендну плату та з будь-якими вимогами щодо невиконання умов договору не зверталася. Крім того, угода щодо дострокового

припинення договору оренди між сторонами не укладалася, в судовому порядку договір оренди не припинявся та недійсним не визнавався.

Разом з тим, 20 червня 2017 року Міністерством юстиції України прийнято наказ № 1977/5 "Про скасування рішень про державну реєстрацію та їх обтяжень", яким було задоволено у повному обсязі колективну скаргу від 6 червня 2017 року та, зокрема, вирішено скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26 грудня 2015 року № 27557957. В цей же день Департаментом державної реєстрації Міністерства юстиції України скасовано запис про інше речове право № 12779518 від 26 грудня 2015 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 квітня 2018 року, залишеним в силі постановою Верховного суду від 18 квітня 2029 року, наказ Міністерства юстиції України від 20 червня 2017 року № 1977/5 визнано протиправним та скасовано в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26 грудня 2015 року № 27557957; скасовано рішення Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України в частині скасування іншого речового права № 12779518 від 26 грудня 2015; скасовано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації іншого речового права від 26 грудня 2015 року № 12779518.

1 травня 2019 року (після набрання законної сили вищевказаним судовим рішенням) між ОСОБА_1 та ТОВ "РОЗА-Л" укладено договір оренди спірної земельної ділянки, на підставі якого 4 травня 2019 року державним реєстратором комунального підприємства "Перевага" Хоцінською А.М. здійснено реєстрацію права оренди (індексний номер рішення 46760980 від 7 травня 2019 року, номер запису про інше речове право 31451779).

Посилаючись на те, що укладений між відповідачами договір оренди спірної земельної ділянки, суперечить діючому законодавству, ПОП "Агрофірма Узинська" просило з підстав, передбачених пунктом "в" статті 152 ЗК України, статей 203, 215 ЦК України, визнати недійсним договір оренди землі № б/н від 1 травня 2019 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ "РОЗА-Л".

Також позивач, вказував, що державний реєстратор комунального підприємства "Перевага" Хоцінською А.М. в порушення вимог закону, під час проведення державної реєстрації права оренди земельної ділянки за ТОВ "РОЗА-Л", не взяла до уваги існуючі суперечності між заявленими та вже зареєстрованими раніше речовими правами на спірну земельну ділянку, а саме наявність зареєстрованого права оренди за ПОП "Агрофірма Узинська", тому просив скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію іншого речового права від 4 травня 2019 року № 31451779 на спірну земельну ділянку, внесений на підставі рішення державного реєстратора комунального підприємства "Перевага" Хоцінської А.М. від 7 травня 2019 року, індексний номер № 46760980.

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом про визнання недійсним договору оренди землі від 1 серпня 2015 року № 20, посилаючись на те, що у травні 2017 року під час здійснення підготовчих сільськогосподарських робіт на спірній земельній ділянці, невідомі особи, які представилися охоронцями, повідомили про перебування цієї земельної ділянки у користуванні ПОП "Агрофірма Узинська".

Позивач за зустрічним позовом зазначала, що ніякого договору з ПОП "Агрофірма Узинська" не укладала, орендної плати не отримувала. Більше того, в цьому договорі не визначено належним чином спосіб та умови розрахунків при внесенні орендної плати, відсутнє цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду.

Посилаючи на викладене та зауважуючи, що ПОП "Агрофірма Узинська" порушує її право власності в частині використання земельної ділянки, ОСОБА_1 просила визнати недійсним договір оренди землі 1 серпня 2015 року № 20 на підставі статей 203, 215 ЦК України.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 3 квітня 2020 рокупозов ПП"Агрофірма Узинська" задоволено. Визнано недійсним договір оренди землі № б/н від 1 травня 2019 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ "Роза-Л", предметом якого є земельна ділянка площею 3,6200 га, з кадастровим номером :03:001:0007, яка розташована на території Розаліївської сільської ради Білоцерківського району Київської області. Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію іншого речового права № 31451779 від 4 травня 2019 року та припинено право оренди ТОВ "Роза-Л" на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0007. Стягнуто з ОСОБА_1 та ТОВ "Роза-Л" на користь ПП "Агрофірма Узинська" по 1 440 грн. 75 коп. судового збору. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити. Скаржник зазначає, що рішенням Окружного адміністративного суду від 20 квітня 2018 року не вирішувалися правові підстави укладення договору оренди землі від 20 лютого 2016 року, а тому воно не є преюдиційним фактом в даній справі. Крім того, твердження суду щодо обізнаності ОСОБА_1 про прийняття Верховним судом постанови від 18 квітня 2019 року є помилковим, оскільки до матеріалів справи не долучено доказів на підтвердження цієї обставини, тому такі висновки ґрунтуються на припущеннях. Суд не взяв до уваги, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо незаконності дій державного реєстратора Хоцінської А.М. під час здійснення державної реєстрації права оренди землі за ТОВ "РОЗА-Л", оскільки на час здійснення реєстрації в державному реєстрі містився запис про скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки за ПОП "Агрофірма Узинська". Суд дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_1 не довела обставини необізнаності про укладення договору оренди землі з ПОП "Агрофірма Узинська" та не спростовано отримання орендної плати за землю.Поза увагою суду залишилось і те, що в договорі оренди землі № 20 від 1 серпня 2015 року належним чином не визначено спосіб та умови розрахунків при внесенні орендної плати, оскільки в договорі відсутні положення про форму здійснення грошових розрахунків за договором та щодо порядку проведення таких розрахунків.Відсутність у договорі істотних умов свідчить про його недійсність.

У відзиві на апеляційну скаргу директор ПОП "Агрофірма Узинська" - Козачук М.А. зазначає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Інші учасники справи відзиви на апеляційну скаргу не подали.

Представник ПОП "Агрофірма Узинська" - Плаксій Р.В. в суді апеляційної інстанції заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи в суд апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень частини 2 статі 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і

обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки, площею 3,6200 га, яка знаходиться на території Розаліївської сільської ради Білоцерківського району Київської області, кадастровий номер :03:001:0007.

1 серпня 2015 року між ПОП "Агрофірма Узинська" та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі № 20, предметом якого є земельна ділянка, площею 3,6200 га. За умовами договору строк оренди встановлено 10 років.

На підставі вказаного договору державним реєстратором - державним нотаріусом Узинської міської нотаріальної контори Малькевич Л.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26 грудня 2015 року № 27557957 та від 26 грудня 2015 року внесено запис до державного реєстру речових прав на нерухоме майно про інше речове право № 12779518 на земельну ділянку за ПОП "Агрофірма Узинська".

20 червня 2017 року Міністерством юстиції України прийнято наказ № 1977/5 "Про скасування рішень про державну реєстрацію та їх обтяжень", яким було задоволено у повному обсязі колективну скаргу від 6 червня 2017 року та, зокрема, вирішено скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26 грудня 2015 року № 27557957. В цей же день Департаментом державної реєстрації Міністерства юстиції України скасовано запис про інше речове право № 12779518 від 26 грудня 2015 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 квітня 2018 року, залишеним в силі постановою Верховного суду від 18 квітня 2029 року, наказ Міністерства юстиції України від 20 червня 2017 року № 1977/5 визнано протиправним та скасовано в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26 грудня 2015 року № 27557957; скасовано рішення Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України в частині скасування іншого речового права № 12779518 від 26 грудня 2015 року; скасовано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації іншого речового права від 26 грудня 2015 року № 12779518.

1 травня 2019 року (після набрання законної сили вищевказаним судовим рішенням) між ОСОБА_1 та ТОВ "РОЗА-Л" укладено договір оренди спірної земельної ділянки, на підставі якого 4 травня 2019 року державним реєстратором комунального підприємства "Перевага" Хоцінською А.М. здійснено реєстрацію права оренди (індексний номер рішення 46760980 від 7 травня 2019 року, номер запису про інше речове право 31451779).

Ухвалюючи рішення про задоволення первісного позову, суд першої інстанції виходи із того, що договір оренди земельної ділянки між ОСОБА_1 та ТОВ "РОЗА-Л" укладено з порушенням вимог закону, оскільки спірна земельна ділянка перебувала в оренді ПОП "Агрофірма Узинська". Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд виходив з його недоведеності.

Такий висновок суду є правильним.

Статтею 1, 2 Закону України "Про оренду землі" визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до статті 124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Статтею 125 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Отже, момент державної реєстрації є визначальним під час обрахування строку чинності договору та для визначення моменту закінчення його дії.

Відповідно до статті 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

У статті 13 Закону України "Про оренду землі" визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом статті 24 Закону України "Про оренду землі" орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які би перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

Відповідно до статті 27 Закону України "Про оренду землі" орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Статтею 152 ЗК України встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється зокрема шляхом визнання угоди недійсною.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 3 статті 10 та пунктом 5 частини 1 статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями є підставою для відмови в державній реєстрації прав.

Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції правильно встановив, що у порушення норм частини 3 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" під час проведення державної реєстрації права оренди на земельну ділянку за ТОВ "Роза-Л" державний реєстратор Хоцінська А.М. залишила поза увагою існуючі суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на земельну ділянку, вчинила реєстрацію права оренди за ТОВ "Роза-Л" після того, як в судовому порядку було визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 20 червня 2017 року № 1977/5 в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26 грудня 2015 року № 27557957 за ПОП "Агрофірма Узинська", і такі дії державного реєстратора суперечать пункту 5 частини 1 статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

З урахуванням наведеного, оспорюваний договір оренди земельної ділянки, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ "Роза-Л", підлягає визнанню недійсним на підставі положень статей 203, 215 ЦК України та 152 ЗК України, оскільки при його укладенні було порушено вимоги діючого законодавства, а саме земельна ділянка правомірно перебувала в оренді первісного орендаря ПОП "Агрофірма Узинська".

Доводи апеляційної скарги про те, що рішенням Окружного адміністративного суду від 20 квітня 2018 року не вирішувалися правові підстави укладення договору оренди землі від 20 лютого 2016 року, а тому воно не є преюдиційним фактом в даній справі; необізнаність ОСОБА_1 про прийняття Верховним судом постанови від 18 квітня 2019 року, відхиляються колегією суддів з таких підстав.

Предметом розгляду вказаної адміністративної справи було порушення процедури прийняття наказу Міністерством юстиції України від 20 червня 2017 року № 1977/5 "Про скасування рішень про державну реєстрацію та їх обтяжень", яким скасувалося рішення про державну реєстрацію права користування ПОП "Агрофірма Узинська" спірною земельною ділянкою. Після прийняття остаточного рішення Верховним судом, право оренди ПОП "Агрофірма Узинська" було поновлено і саме ця обставина є суттєвою при вирішенні даної справи. Необізнаність ОСОБА_1 з указаним судовим рішенням не впливає на суть спірних правовідносин.

Крім того, колегія суддів враховує, що відповідно до статті 31-1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником. Державна судова адміністрація України у день набрання законної сили рішенням суду, яке передбачає набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора, забезпечує передачу до Державного реєстру прав примірника такого судового рішення.

Таким чином, на час проведення державної реєстрації договору оренди земельної ділянки, укладеного з ТОВ "Роза-Л", державний реєстратор Хоцінська А.М. повинна була перевірити актуальність запису про скасування державної реєстрації договору оренди за ПОП "Агрофірма Узинська".

З урахуванням наведеного доводи апеляційної скарги про відсутність суперечностей у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо наявності іншого землекористувача є необґрунтованими та відхиляються колегією суддів.

Судом апеляційної інстанції враховується і та обставина, що ОСОБА_1 скористалась можливістю захисту свого порушеного, на її думку, права власності на земельну ділянку, подавши зустрічний позов про визнання договору оренди землі від 1 серпня 2015 року недійсним з підстав його не укладення як такого та невідповідності вимогам закону. Проте, як правильно було встановлено судом першої інстанції, обставин на які вона посилалась, доведено належним чином не було.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не була обізнана про укладення договору оренди землі з ПОП "Агрофірма Узинська" та не підписувала його; в цьому договорі належним чином не визначено спосіб та умови розрахунків при внесенні орендної плати, оскільки відсутні положення про форму здійснення грошових розрахунків за договором та щодо порядку проведення таких розрахунків, не відповідають матеріалам справи, а тому відхиляються колегією суддів.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 не вчинила належних дій для підтвердження доводів зустрічного позову щодо не укладення оспорюваного договору. У задоволенні клопотання про призначення почеркознавчої експертизи судом було відмовлено і таке судове рішення ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не оскаржувалося.

Оспорюваний договір оренди землі відповідає істотним умовам договору оренди земельної ділянки та містить положення щодо порядку користування, строку дії, орендної плати (її розміру та порядку виплати). Крім того, факт одержання ОСОБА_1 орендної плати підтверджується копіями наявних в матеріалах справи доказами (том 1 а.с. 13-16, 97-101).

Інші доводи апеляційної скарги у своїй сукупності є тотожними вимогам зустрічного позову та фактично зводяться до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції надав повну та об`єктивну оцінку, вона є достатньо аргументованою, а тому апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника.

У прийнятті даної постанови суд апеляційної інстанції керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 3 грудня 2003 року у справі "Рябих проти Росії", від 9 листопада 2004 року у справі "Науменко проти України", від 18 листопада 2004 року у справі "Праведная проти Росії", від 19 лютого 2009 року у справі "Христов проти України", від 3 квітня 2008 року у справі "Понамарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статі 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статі 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 3 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 29 жовтня 2020 року.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова