Справа № 161/3450/20
Провадження № 2/161/1818/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2020 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Філюк Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Денисюка І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

02 березня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в квітні 2019 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю належного йому автомобіля марки «ВАЗ 21099» д.н.з. НОМЕР_1 , яким на той час керував ОСОБА_2 . 15 березня 2019 року вищевказаний автомобіль був переданий позивачем на ПФ «Ріа-Клас» для надання послуг по перевезенню пасажирів на таксі. На вищевказаному автомобілі ОСОБА_2 , який перебував у трудових відносинах з ПВ «Ріа-Клас» надавав послуги по перевезенню пасажирів. В подальшому, зі слів ОСОБА_2 , позивачу стало відомо, що під час буксирування заднім ходом на автомобілі марки «ВАЗ 21099», не були зачиненні дверцята автомобіля з водійської сторони, та внаслідок буксирування вони загнулись в іншу сторони, що призвело до ушкодження дверцят та лівого переднього крила. Отже, внаслідок ДТП його автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Відповідач здійснив ремонт пошкоджених деталей, однак неналежним чином. Після чого позивач змушений був провести ремонт свого автомобіля за власні кошти, в результаті чого отримав збитки на суму 11938 гривень.

На підставі викладеного позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь матеріальні збитки в сумі 11938 гривень, судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою судді від 18 березня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання.

Станом на 15 жовтня 2020 року відзив на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надійшов.

Від позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позов підтримують та просять його задовольнити. Не заперечує щодо постановлення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. В ході розгляду справи, в судовому засіданні 07 жовня 2020 року надавав пояснення, зокрема не заперечував факту завдання шкоди, автомобілю марки «ВАЗ 21099» внаслідок ДТП, однак заперечував щодо суми збитків.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.

Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов таких висновків.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником автомобіля марки «ВАЗ 21099», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2004 року випуску, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 (а.с. 5).

Як встановлено в ході розгляду справи, що не заперечувалось відповідачем у судовому засіданні 07 жовтня 2020 року, та вбачається з постанови про закриття кримінального провадження від 28 грудня 2019 року, мала місце дорожньо-транспортна пригода, за участі відповідача ОСОБА_2 , внаслідок якої був пошкоджений транспортний засіб марки «ВАЗ 21099» державний номерний знак НОМЕР_1 .

Згідно рахунку фактури № ПП -000867 від 07 лютого 2020 року та акту виконаних робіт № ПП 000867 від 07 лютого 2020 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу ОСОБА_1 , які останній поніс, становить 8920 гривень, з яких: 1300 заміна переднього лівого крила, виставлення зазорів + робота -1300 грн., заміна передньої лівої двері, виставлення зазорів + робота 2200 грн., фарбування лівого крила перед + робота 2000 грн., фарбування лівої двері перед + робота 3100 грн., розхідні матеріали 320 грн. Також згідно товарного чека від 04.02. 2020 року, вартість запчастини, яка сплачена складає 113 грн., Відповідно до накладної від 13 січня від 2020 року вартість матеріального збитку, який було сплачено ОСОБА_1 складає 2905 гривень ( а.с. 11).

Таким чином, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу, як власнику майна, заподіяна матеріальна шкода.

Враховуючи те, що саме винні дії відповідача призвели до дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої позивачу завдано матеріальних збитків, то відповідач зобов`язаний відшкодувати такі збитки за власний рахунок. Сума завданих збитків, понесених позивачем становить 11938 гривень.

Отже суд вирішує позов у відповідності до приписів ст. 13 ЦПК України у межах заявлених вимог.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно зі ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Положеннями ст. 1195 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Наведене дає підстави для висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем якої є відповідач, в розмірі 11938 гривень є обґрунтованими та підлягають до задоволення у повному обсязі.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, тому вимоги позивача про відшкодування відповідачем судових витрат підлягають до задоволення.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 4 ст.137 ЦПК україни розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Частиною 1 статті 82 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак позивачем не підтверджені належними та допустимими доказами витрати на правничу допомогу.

Зважаючи на особливості предмета спору, суб`єктний склад правовідносин, складність справи, значення розгляду справи для сторін, враховуючи також фактичні обставин справи, суд вбачає за можливе залишити сплату витрат на правничу допомогу за позивачем.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 77, 81, 141, 247, 263, 264, 265, 280-283 ЦПК України, на підставі ст.1166, 1192 ЦК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 11938 ( одинадцять тисяч дев`ятсот тридцять вісім) гривень матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 840 гривень 40 копійок судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 );

Відповідач: ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 ).

Дата складення повного тексту рішення 23 жовтня 2020 року.

Суддя

Луцького міськрайонного суду Т.М. Філюк