Справа № 185/8034/19
Провадження № 2/185/749/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2020 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Перекопського М.М.,

за участю секретаря судового засідання Кривозуб А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання земельних ділянок об`єктами права спільної сумісної власності та їх поділ, -

встановив:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому з урахуванням письмової заяви від 15.09.2020 року та уточнення позовних вимог, просить визнати земельні ділянки, що знаходяться по АДРЕСА_1 об`єктами спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та провести поділ цих земельних ділянок між ними відповідно до висновку експерта.

Позов обґрунтовано тим, що позивач з листопада 2006 року почав проживати з відповідачем однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. В період спільного проживання сторонами по справі було придбано домоволодіння АДРЕСА_1 , при цьому покупцем у договорі купівлі-продажу житлового будинку від 09 листопада 2007 року значиться відповідач. Рішенням Павлоградської міської ради від 12.02.2008 року земельна ділянка площею 0,1000 га (кадастровий номер :02:066:0135) для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та земельна ділянка площею 0,0679 га (кадастровий номер № 121240000:02:066:0136) для ведення особистого селянського господарства домоволодіння АДРЕСА_1 були передані безкоштовно у власність ОСОБА_2 . Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2019 року встановлено факт проживання позивача та відповідача однією сім`єю, як чоловіка та жінки, які не перебувають у шлюбі між собою, в період з листопада 2006 року до 14 грудня 2007 року. На даний час відносини між позивачем та відповідачем погіршилися. На думку позивача, придбані в період спільного проживання земельні ділянки є спільно нажитим майном, яке підлягає поділу між подружжям.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила відмовити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість вимог позивача, перевіривши належність, допустимість, достовірність, достатність доказів, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Судом встановлено, що 09 листопада 2007 року відповідач придбала житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Семенякою А.А. та зареєстрованого в реєстрі № 1941 (а.с.16).

У позовній заяві та у судовому засідання позивача зазначив, що придбаний будинок був розвалений і на теперішній час його не існує.

Рішенням Павлоградської міської ради № 569-30/V від 12.02.2008 року відповідачу передано безкоштовно у власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, для ведення особистого селянського господарства, в тому числі: для будівництва та обслуговування житлових будинків 1000 кв.м.; для ведення особистого селянського господарства 679 кв.м. (а.с.19). На підставі зазначеного рішення відповідачу 16 травня 2008 року було видано державні акти на право власності на земельну ділянку, а земельним ділянкам присвоєні кадастрові номери: :02:066:0135 та 121240000:02:066:0136 (а.с.22,23).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що вищевказані земельні ділянки були придбані відповідачем під час проживання їх однією сім`єю, як чоловіка та жінки. Факт проживання позивача та відповідача однією сім`єю, як чоловіка та жінки, які не перебувають у шлюбі між собою, в період листопада 2006 року до 14 грудня 2007 року було встановленого рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2019 року (справа №185/9704/18) (а.с.115).

За приписами частини 1 ст. 61 Сімейного кодексу України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Враховуючи різні редакції 57 та 61 статтей Сімейного кодексу України, якщо земельна ділянка або житло були приватизовані та набуті у власність під час діючого шлюбу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року, то таке майно вважається спільною сумісною власністю подружжя.

З наданих позивачем доказів вбачається, що відповідач набула право власності на земельні ділянки, розташовані по АДРЕСА_1 , внаслідок приватизації у 2008 році, а отже вони не є спільною сумісною власністю подружжя.

Таким чином, суд приходить до висновку, що підстав для визнання вищевказаних земельних ділянок об`єктами права спільної сумісної власності, а також їх поділу між подружжям немає, а тому в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ч.1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись ст.ст.2,12,19,81,89,263,265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання земельних ділянок об`єктами права спільної сумісної власності та їх поділ.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду або через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 29 жовтня 2020 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя М. М. Перекопський