Справа № 129/3149/18
Провадження № 22-ц/801/1901/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дєдов С. М.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2020 рокуСправа № 129/3149/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л. О. (суддя-доповідач),

суддів Оніщука В. В., Рибчинського В. П.,

розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 13 липня 2020 року, ухвалене у складі судді Дєдова С. М. в приміщенні суду в м. Вінниця, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 02 червня 2011 року укладено кредитний договір б/н у виді встановленого кредитного ліміту у розмірі 700,00 грн. на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку; у заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку» становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором станом на 15 листопада 2018 року в сумі 19822,52 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредита в сумі 2359,40 грн.; нарахованих відсотків за користування кредитом в сумі 579,34 грн.; нарахованої пені в сумі 15463,66 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 920,12 грн. - штраф (процентна складова).

Виходячи з наведеного, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 02 червня 2011 року в сумі 19822,52 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредита в сумі 2359,40 грн.; нарахованих відсотків за користування кредитом в сумі 579,34 грн.; нарахованої пені в сумі 15463,66 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 920,12 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 13 липня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк», заборгованість за кредитом (заборгованість за тілом кредита) 2359 (дві тисячі триста п`ятдесят дев`ять) грн. 40 коп., за кредитним договором б/н від 02 червня 2011 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 1762 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості нараховані відсотки за користування кредитом в сумі 579,34 грн.; нарахованої пені в сумі 15463,66 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 920,12 грн. - штраф (процентна складова) необхідно відмовити у зв`язку з відсутністю правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 02.06.2011 р., оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. В іншій частині позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, АТ КБ «ПриватБанк» подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог залишив поза увагою копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», особисто підписану відповідачем, в якій зазначено, серед - іншого, базова відсоткова ставка (2,5 %), порядок нарахування пені за невчасне погашення заборгованості, розмір штрафів. Тобто, сторонами при укладанні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору.

З урахуванням наявності в матеріалах справи довідки про умови кредитування, підписаної сторонами, зокрема, з розміром відсоткової ставки, пені та штрафів, правові висновки, що містяться в постанові ВП ВС від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 не можуть бути застосовані.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

28 жовтня 2020 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшли письмові пояснення представника АТ КБ «ПриватБанк» Роя В. Л..

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині частково не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі встановлено наступні обставини.

02 червня 2011 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н у виді встановленого кредитного ліміту у розмірі 700,00 грн. на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку; у заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку» становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 15 листопада 2018 року у відповідача утворилась заборгованість в сумі 19822,52 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредита в сумі 2359,40 грн.; нарахованих відсотків за користування кредитом в сумі 579,34 грн.; нарахованої пені в сумі 15463,66 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 920,12 грн. - штраф (процентна складова).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того. що в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку нарахованих відсотки за користування кредитом в сумі 579,34 грн.; нарахованої пені в сумі 15463,66 грн., а також 500,00 грн. штрафу (фіксована частина); 920,12 грн. штрафу (процентна складова) необхідно відмовити у зв`язку з відсутністю правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 02 червня 2011 року, оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. В іншій частині позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог про стягнення процентів та пені суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції допущено неповноту з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Суд апеляційної інстанції відповідно до частини четвертої статті 363 ЦПК України враховує правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 жовтня 2020 року, справа № 456/3643.

У справі встановлено, що у підписаній відповідачем анкеті-заяві від 02 червня 2011 року не визначено розміру та підстав стягнення з позичальника процентів за користування кредитними коштами, пені та інших штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання, однак, до цієї анкети-заяви позивачем долучено довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»

від 02 червня 2011 року /т. 1 а. с. 13/, яка підписана позичальником, відповідачем, й цей факт не спростований.

У зазначеній довідці вказано, зокрема, базову процентну ставку в місяць за користування кредитом (2,5%), розмір та строк внесення щомісячного платежу (7% від заборгованості, але не менше 50 грн, до 25 числа місяця наступного за звітним), розмір комісії за зняття готівкових коштів, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості, штрафи та ін.

Таким чином, колегія суддів погоджується з аргументами апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про доведеність позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме нарахованих відсотків за користування кредитом в сумі 579,34 грн..

Щодо стягнення з відповідача пені в сумі 15463,66 грн. колегія суддів виходить з наступного.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 ЦК України).

Тлумачення частини третьої статті 551 ЦК України свідчить, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду за наявності однієї з умов: (а) якщо він значно перевищує розмір збитків; (б) за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 727/9352/17 (провадження № 14-319цс19) зроблено висновок, що «положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Такого висновку дійшли Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 4 листопада 2015 року у справі № 6-1120цс15, і Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц та від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором № б/н від 02 червня 2011 року станом на 15 листопада 2018 року за тілом кредита в сумі 2359,40 грн.; за відсотками за користування кредитом в сумі 579,34 грн., тому колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір пені відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України до розміру збитків до 2938,74 грн., що відповідатиме принципу пропорційності у цивільному судочинстві.

Суд апеляційної інстанції вважає, що стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі, що більше ніж у п`ятеро перевищує суму простроченого зобов`язання, не можна вважати таким, який би відповідав завданню цивільного судочинства - справедливому розгляду і вирішенню справи.

При цьому відповідачем не спростовано надані докази і вимоги про визнання цього договору недійсним, зміни або розірвання його ним не заявлялись.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає обгрунтованими висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення штрафу (фіксованої та процентної складової), з огляду на наступне.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Положеннями статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та положення статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому, незважаючи на умови кредитного договору, їх одночасне застосування за одне і те саме правопорушення (порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором) свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку про неможливість одночасного стягнення з відповідачів штрафів (як процентної, так і фіксованої частин) та пені у межах відповідальності за зобов`язаннями за одним і тим самим кредитним договором.

Такі правові висновки відповідають усталеній практиці Верховного Суду, викладеній у постановах: від 13 лютого 2019 року у справі № 216/2813/15 (провадження № 61-38341св18), від 13 лютого 2019 року у справі № 523/17197/15-ц (провадження № 61-24792св18), від 13 лютого 2019 року у справі № 2-884/10 (провадження № 61-24993св18), від 17 червня 2020 року у справі № 466/1669/16-ц (провадження №61-14327св18) та іншими.

Умовами договору, укладеного між сторонами у справі, а саме довідкою про умови кредитування, підписаною 02 червня 2011 року ОСОБА_1 , передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого на-рахування пені відбувається за кожний день прострочення або один раз на місяць за певних визначених умов. Цією довідкою передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за інші порушення боржницею зобов`язань: один із них - несвоєчасне повернення кредиту, процентів за користування кредитом та комісій.

Отже, колегія суддів вважає, що одночасне стягнення з відповідача штрафів (як процентної, так і фіксованої частин) та пені у межах відповідальності за зобов`язаннями за одним і тим самим кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

Відповідно до пункту 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам, пені та розподілу судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором від 02 червня 2011 року станом на 15 листопада 2018 року в сумі 3518,08 гривень, з них : нараховані відсотки за користування кредитом в сумі 579,34 грн.; нарахована пеня в сумі 2938,74 грн..

Щодо розподілу судових витрат.

Беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 141, підпункту в пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 слід стягнути на користь АБ КБ «ПриватБанк» судовий збір за подання позовної заяви в сумі 522,43 грн /розрахунок 1762 х 29,65 % = 522,43/ та в сумі 783,65 грн /розрахунок 2643 х 29,65 % = 783,65/ за подання апеляційної скарги.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 13 липня 2020 року в частині відмовлених позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам, пені та розподілу судових витрат скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам, пені задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () заборгованість за кредитним договором № б/н від 02 червня 2011 року станом на 15 листопада 2018 року в сумі 3518,08 (три тисячі п`ятсот вісімнадцять) гривень 08 копійок, з них : нараховані відсотки за користування кредитом в сумі 579,34 грн.; нарахована пеня в сумі 2938,74 грн.

В іншій частині рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 13 липня 2020 року у даній справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () судовий збір за подання позовної заяви в сумі 522 (п`ятсот двадцять дві) гривні 43 копійки та 783 (сімсот вісімдесят три) гривні 65 копійок за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: В. П. Рибчинський

В. В. Оніщук