Романівський районний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

8 квітня 2020 року смт. Романів

Романівський районний суд Житомирської області в складі судді Бабича С.В., з участю секретаря судового засідання Багінської В.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

В січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому зазначено, що 29 листопада 2019 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, за умовами якого позивач передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 9524 грн, які останній зобов"язався повернути до 1 грудня 2019 року.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 станом на день звернення до суду дане зобов"язання не виконав, позивач просить суд стягнути з останнього 104764 грн, з яких: 9524 грн - сума позики та 95524 грн штрафу, що передбачений договором позики.

Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач своїм правом подати відзив не скористався.

Судом встановлено, що 29 листопада 2019 між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, на підтвердження умов якого була представлена розписка ОСОБА_2 .

За змістом вищевказаного договору позики ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 отримав 9524 грн, які останній зобов"язався повернути до 1 грудня 2019 року. Окрім цього, ОСОБА_2 зобов"язався у випадку прострочення повернення суми позики більше ніж на 30 календарних днів сплатити штраф у десятикратному розмірі даної позики.

Оригінал розписки ОСОБА_2 знаходиться в матеріалах справи, що свідчить про те, що зобов"язання за договором позики останнім перед ОСОБА_1 не виконані.

Згідно статті 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно із нормами статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Судом встановлено, що розписка від 29 листопада 2019 року містить усі необхідні умови договору позики, зокрема, дату її складання, отримання грошових коштів в конкретно визначеній сумі та зобов`язання щодо їх повернення, строк повернення, при цьому написана дана розписка власноручно позичальником.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Водночас, відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов"язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (статті 549, 551, 611 ЦК України).

Договором позики від 29 листопада 2019 року визначено, що у разі порушення вказаного зобов`язання на строк більше ніж 30 днів, ОСОБА_2 зобов"язаний сплатити штраф, що становить десятикратиний розмір суми позики.

Відповідачем доводи позивача щодо невиконання ним договірного зобов`язання за договором позики не спростовані, а тому майнові права ОСОБА_1 підлягають захисту шляхом стягнення з ОСОБА_3 суми позики та штрафу.

Суд бере до уваги розрахунки, надані позивачем, згідно яких заборгованість за договором позики від 29 листопада 2019 року складає 104764 грн, з яких: 9524 грн - сума позики та 95524 грн штрафу.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, суд також стягує з відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись статтями 10-13, 141, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) 104764 (сто чотири тисячі сімсот шістдесят чотири) грн заборгованості за договорами позики від 29 листопада 2019 року та 1047,65 грн судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Строк апеляційного оскарження продовжуються на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), відповідно до пункту 3 розділу ХІІ " Прикінцеві положення" ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя С.В. Бабич