Справа № 0508/9648/2012
Провадження № 4-с/242/41/20
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и
21 жовтня 2020 року м.Селидове
Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Черкова В.Г., при секретарі Кідрон О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Селидове скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця,-
в с т а н о в и в:
16.10.2020 р. заявник звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця.
В обґрунтування заяви зазначив, що постановою державного виконавця від 11.05.2016 р. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/255/176/2013, виданого 13.03.2013 р. Ворошиловським районним судом м.Донецька про стягнення з нього на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості у розмірі 213387,00 грн. Постановами державного виконавця від 06.07.2020 р. накладено арешт на майно та кошти боржника. Приймаючи до уваги повне погашення боргу перед стягувачем він звернувся 14.07.2020 р. із заявою про закінчення виконавчого провадження. 02.10.2020 р. було отримано довідку, що виконавче провадження не закінчено, арешти не скасовані, що свідчить про протиправну бездіяльність державного виконавця, що порушує його права та законні інтереси, спричиняє матеріальні збитки.
-Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Семенової Т.Ю. Олександрівського ВДВС у місті Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) в межах виконавчого провадження (ВП № 51035335);
-Зобов`язати державного виконавця Семенову Т.Ю. Олександрівського ВДВС у місті Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) закінчити виконавче провадження (ВП № 51035335) з примусового виконання виконавчого листа № 2/255/176/2013, виданого 13.03.2013 р. Ворошиловським районним судом м.Донецька про стягнення з фізичної особи ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» суми боргу;
-Скасувати постанову державного виконавця Семенової Т.Ю. Олександрівського ВДВС у місті Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 06.07.2020 р. про арешт майна боржника (ВП № 51035335), за наслідками закінчення виконавчого провадження;
-Скасувати постанову державного виконавця Семенової Т.Ю. Олександрівського ВДВС у місті Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 06.07.2020 р. про арешт коштів боржника (ВП № 51035335), за наслідками закінчення виконавчого провадження;
-Зобов`язати державного виконавця Семенову Т.Ю. Олександрівського ВДВС у місті Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) вилучити відомості про боржника ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників, скасувати інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення;
-Зобов`язати головного державного виконавця Семенову Т.Ю. Олександрівського ВДВС у місті Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) повідомити суд та заявника про виконання ухвали.
Сторони у судове засідання не з`явилися, про день слухання справи повідомлялися належним чином шляхом направлення SMS-повідомлення на телефонний номер скаржника та судової повістки на адресу ВДВС, що була отримана 20.10.2020 р.
Суд вважає за можливе розглянути скаргу без участі представника скаржника, оскільки згідно ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).
За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 18 ЦПК України визначено, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п.2 та п.3 ч.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. - і за її межами. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.
Статтею 19 зазначеного Закону передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.
Сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.
Відповідно до ст..13 Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.

Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Згідно п.9 ч.1 ст.39 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Статтею 40 Закону передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Згідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Аналогічні положення містяться і в ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як визначено в ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно положень ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи зі змісту статті 447 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

При цьому суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження.

Відповідно до ч.4 ст.59 Закону підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Для того щоб були всі підстави звернутися до суду, насамперед необхідно звернутися письмово до органу ВДВС, де перебуває виконавче провадження, з клопотанням зняти арешт з усього майна (коштів) боржника або його частини на добровільних засадах. У свою чергу, державний виконавець підготує мотивовану письмову відповідь з роз`ясненням про можливість чи відмову у вчиненні таких дій.

З моменту отримання письмової відповіді від державного виконавця ВДВС про неможливість здійснити зняття арешту з майна (коштів) боржника, громадянин має право звернутися за вирішенням зазначеного питання до суду шляхом подачі скарги на дії державного виконавця або відповідною позовною заявою про зняття арешту з коштів боржника.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що фактично ОСОБА_1 було у добровільному порядку виконано рішення Ворошиловського районного суду м.Донецька, на підставі якого 13.03.2013 р. було видано виконавчий лист № 2/255/176/2013 про стягнення з нього на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості у розмірі 213387,00 грн. Про що свідчить довідка банку від 19.05.2016 р., відповідно до якої заборгованість за виконавчим листом № 2/255/176/2013, виданим Ворошиловським районним судом м.Донецька, відсутня. ОСОБА_1 . Він звернувся до відділу ВДВС із відповідною заявою, яка отримана відділом 14.07.2020 р., про закінчення виконавчого провадження та зняття арешту. Станом на 05.10.2020 р. виконавче провадження не закінчено, арешти не зняті.

Таким чином, вимоги ОСОБА_1 щодо бездіяльності державного виконавця обґрунтовані.

Проте, суд не може брати на себе повноваження щодо зобов`язання державного виконавця закрити виконавче провадження, вилучити відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників та скасування інших заходів щодо виконання рішення, що є обов`язком державного виконавця.

Що стосується скасування арешту, то з моменту отримання письмової відповіді від державного виконавця ВДВС про неможливість здійснити зняття арешту з майна (коштів) боржника, громадянин має право звернутися за вирішенням зазначеного питання до суду шляхом подачі скарги на дії державного виконавця або відповідною позовною заявою про зняття арешту з коштів боржника.

Матеріали справи не містять відповіді державного виконавця стосовно неможливості скасування арештів.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у задоволенні скарги цій частині слід відмовити внаслідок передчасності заявлених вимог.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 447, 448, 449, 450, 451 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Олександрівського ВДВС у місті Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Семенової Т.Ю. в межах виконавчого провадження (ВП № 51035335).

Зобов`язати державного виконавця Олександрівського ВДВС у місті Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Семенову Т.Ю. усунути допущені порушення.

В задоволені решти вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.Г.Черков