Справа № 175/4973/19
Провадження № 2/175/1430/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2020 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.

з участю секретаря Іщенко Д.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому просила суд постановити рішення яким стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 8140 грн. 76 коп., моральну шкоду в розмірі 30000 грн.

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 надала суду відзив на позов в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (а.с.52-56); її адвокат Ревкова І.В. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні.

Вислухавши позивачку, адвоката відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд прийшов до наступного.

Встановлено, що 21 вересня 2013 року близько о 10-40 год. ОСОБА_2 прибула до прохідної с/т «Елеватор» розташованого за адресою: с. Кіровське (нині Обухівка) Дніпропетровського району Дніпропетровської області, де побачивши раніше знайому їй ОСОБА_1 на ґрунті раніше неприязних відносин між ними, спричинила останній тілесні ушкодження. Згідно висновку судово-медичного експерта №5160 від 12 грудня 2013 року (а.с.22-23), у ОСОБА_1 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синців та саден на голові та верхніх кінцівках. Виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку та ушкоджень на голові відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день). Умисні дії ОСОБА_2 виразилися у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, тобто у спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

22 вересня 2013 року було відкрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002577 за ч. 2 ст. 125 КК України.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 грудня 2019 року (а.с.4-7), ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв?язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, кримінальне провадження №0002577 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 вересня 2013 року, за обвинуваченням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України - закрито.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України, необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи (неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії); наявність шкоди (під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Частина 2 цієї статті встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин).

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що на придбання нею ліків було витрачено власних коштів на суму 8140 грн. 76 коп. та на оплату видачі висновку судово-медичного експерта №5160 від 12 грудня 2013 року на суму 158 грн. 03 коп., на підтвердження чого надала копії квитанцій (а.с.8-21).

Аналізуючи встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що належних та допустимих доказів в розумінні ст. 77, 78 ЦПК України, проте, що ОСОБА_1 понесла витрати на лікування, внаслідок неправомірних дій саме відповідачки ОСОБА_2 суду не надано, з огляду на наступне.

ОСОБА_1 не надано суду належних та достатніх доказів причино-наслідкового зв`язку між подією, яка сталась 21 вересня 2013 року та ліками, які ОСОБА_1 придбала в період з 08 жовтня 2013 року по 03 лютого 2017 року, що ставить під обґрунтований сумнів лікування позивачки саме від хвороби, яка виникла саме після сутички з ОСОБА_2 , а не після будь-якої іншої події, яка могла статись з позивачкою вже після 21 вересня 2013 року. Згідно виписки з КЗ «Дніпропетровська міська клінічна лікарня №16» ДОР з 21 вересня 2013 року по 04 жовтня 2013 року призначено лікарем ліки: лізин, естинат, актовегин, гліцин, оксибрал, армадин, кетанов, аналгін, димедрол. Проаналізувавши надані позивачкою копії квитанцій на придбання ліків, своє підтвердження знайшли лише три препарати, це чек №19 на суму 73,83 грн., чек №21 на суму 209,55 грн., чек №27 на суму 107,40 грн. Окрім цього, підтверджено витрати ОСОБА_1 на проведення та виготовлення висновку судово-медичного експерта №5160 від 12 грудня 2013 року на суму 158,03 грн.

Згідно Наказу «Про затвердження Правил виписування рецептів та вимог-замовлень на лікарські засоби і вироби медичного призначення, Порядку відпуску лікарських засобів і виробів медичного призначення з аптек та їх структурних підрозділів, Інструкції про порядок зберігання, обліку та знищення рецептурних бланків та вимог-замовлень» №360 від 19 липня 2005 року, лікарі та уповноважені медичні працівники за наявності відповідних показань у хворого, у зв`язку і випадках, передбачених чинним законодавством, зобов`язані видавати хворим рецепти на придбання медикаментів та ліків, завірені своїм підписом і особистою печаткою.

Позивачкою ОСОБА_1 було надано квитанції на придбання ліків, які лікарем не призначалися і позивачкою не було надано суду рецептів лікаря та доказів того, що саме ці ліки потрібні були для лікування саме хвороби та тілесних ушкоджень, які виникли та які їй були спричинені саме під час сутички з ОСОБА_2 21 вересня 2013 року. Надані позивачкою до позовної заяви письмові докази: медичні документи (виписний епікриз, виписки з історії хвороби), не доводять того, що лікарські засоби купувались саме позивачкою або для лікування саме позивачки.

Виходячи з вищезазначеного, суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 надано суду належні та достатні докази того, що була заподіяна матеріальна шкода на суму 548,81 грн., а тому позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 30000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За приписом ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як роз`яснив Верховний суд у своїй Постанові від 20 лютого 2018 року по справі №303/4076/15-к, згідно з чинним законодавством моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, у порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Окрім того, Верховний суд у своїй Постанові від 25 серпня 2020 року по справі №372/3192/18 підкреслив, що сталою судовою практикою визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Так, під час судового розгляду, судом встановлена наявність завданої моральної шкоди ОСОБА_1 , яка полягала у моральних та фізичних стражданнях оскільки, внаслідок вчиненого ОСОБА_2 кримінального правопорушення, у позивачки довгий час був порушений звичний для неї устрій життя. ОСОБА_1 змушена була лікуватися та нервувати, оскільки в результаті злочинних дій відповідачки, ОСОБА_1 понесла непередбачувані матеріальні витрати на лікування та зазнала фізичних страждань.

З огляду на зазначене та обставини справи, суд вважає, що в даному конкретному випадку факт заподіяння відповідачкою моральної шкоди позивачці є безсумнівним, її наслідками є душевні страждання позивачки спричинені внаслідок злочинних дій відповідачки та перенесених нею у зв?язку з цим травм та страждань.

Суд, зважаючи на короткотривале ушкодження здоров`я ОСОБА_1 внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення, яке є невеликої тяжкості, що призвело до незначних вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивачки внаслідок неправомірних дій відповідачки, враховуючи їх незначну тривалість, час та зусилля, які були необхідні для відновлення попереднього стану, беручи до уваги глибину фізичних та душевних страждань, які були незначними, характер немайнових втрат позивачки у зв`язку з відновленням її фізичного та психологічного здоров`я, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3000 грн., оскільки визначена судом сума відшкодування відповідає характеру правопорушення, глибині фізичних та душевних страждань, розміру погіршення здібностей позивачки, які мали нетривалий характер, ступень тяжкості завданих потерпілому тілесних ушкоджень, а також - принципам розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачкою не було надано до суду доказів на підтвердження обґрунтування наявності моральної шкоди у більшому розмірі.

Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, за наведених вище обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Згідно ст. 141 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 840,80 грн. за позовну вимогу про стягнення матеріальної шкоди та судовий збір в розмірі 840,80 грн. за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди, від сплати яких ОСОБА_1 при подачі позову була звільнена на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», слід стягнути з ОСОБА_2 на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 23, 1166, 1167 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 19, 23, 77, 78, 82, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матеріальну шкоду у розмірі 548 грн. 81 коп., моральну шкоду завдану кримінальним правопорушенням (злочином) у розмірі 3000 грн., а всього стягнути 3548 грн. 81 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1681,60 грн.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Озерянська Ж.М.