Провадження №2/522/6230/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Соболевій О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивача звернувся до суду з позовом до відповідача у якому просив визнати за собою право власності на нежитлове приміщення салону-магазину, за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 35,4 кв.м.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 02 червня 2020 року, між ним та ОСОБА_3 був укладений договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, предметом якого є нежилі приміщення салону-магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 35,4 кв.м. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюком О.Б.

Предметом вказаного договору є відступлення права вимоги за кредитним договором № СМ-SМЕ 501/032/2008 укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 18.03.2008 року, а саме Іпотекодержатель передає, а Новий Іпотекодеожатель приймає всі права вимоги за Договором іпотеки № РМ-SМЕ 501/032/2008, що укладений між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та правонаступником якого у відповідності із ст. 23 ЗУ «Про іпотеки» є ОСОБА_2 .

З моменту укладання 02 червня 2020 року договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором Новий кредитом набуває статус Іпотекодержателя за Іпотечним договором.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотек № 211132133 від 02 червня 2020 року, слідує що Іпотекодавцем нежитлового приміщення салону-магазину, за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 35.4 кв.м. є відповідач по справі ОСОБА_2 , Іпотекодержателем вказаного майна є позивач - ОСОБА_1 .

Таким чином позивач вважає, що набув право на нежитлове приміщення салону-магазину, за адресою: АДРЕСА_3 , а тому просить визнати за собою право власності на вказане майно.

Позивач у судове засідання не з`явився, але надав заяву про розгляд справи у свою відсутність, позовні вимоги підтримує.

Відповідачка у судове засідання не з`явилась, надала заяву про визнання позову, про розгляд справи за її відсутність, а також надала заяву посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сандрачук Т.А. від 31.07.2020 року, якою підтверджує відсутність будь-яких фінансових або майнових претензій до кредитора - ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, приймаючи до уваги письмові заяви сторін, суд приходить до висновку про те, що позовну заяву необхідно задовольнити, виходячи із наступного.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 18 березня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № СМ-SМЕ 501/032/2008, на підставі якого позичальник отримав грошові кошті.

В забезпечення виконання вказаного кредитного договору 18 березня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки № РМ-SМЕ 501/032/2008, предметом якого є нежилі приміщення салону-магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , що належить іпотекодавцю на праві власності.

02 червня 2020 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, предметом якого є нежилі приміщення салону-магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 35,4 кв.м.

Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюком О.Б.

Предметом вказаного договору є відступлення права вимоги за кредитним договором № СМ-SМЕ 501/032/2008 укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 18.03.2008 року, а саме Іпотекодержатель передає, а Новий Іпотекодеожатель приймає всі права вимоги за Договором іпотеки № РМ-SМЕ 501/032/2008, що укладений між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та правонаступником якого у відповідності із ст. 23 ЗУ «Про іпотеки» є ОСОБА_2 .

З моменту укладання 02 червня 2020 року договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором Новий кредитом набуває статус Іпотекодержателя за Іпотечним договором.

За вищевказаним договором іпотеки відбувалися наступні відступлення права вимоги:

- Договір відступлення права вимоги, укладений між ЗАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», посвідчений 18.03.2011 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. та зареєстрований в реєстрі за № 1677;

- Договір відступлення права вимоги, укладений між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Стандарт Фінанс Групп», посвідчений 28.10.2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чапським А.Е. та зареєстрований в реєстрі за № 4276;

- Договір відступлення права вимоги, укладений між ТОВ «Стандарт Фінанс Групп» та ОСОБА_3 , посвідчений 28.10.2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чапським А.Е. та зареєстрований в реєстрі за № 4278.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотек № 211132133 від 02 червня 2020 року, вбачається що Іпотекодавцем нежитлового приміщення салону-магазину, за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 35.4 кв.м. є відповідач по справі ОСОБА_2 , Іпотекодержателем вказаного майна є позивач - ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом першим частини першої статті 512 ЦК України визначено що відступлення права вимоги - передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином - є підставою заміни кредитора у зобов`язанні.

Згідно з приписами ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі наведеного вбачається, що новим кредитором за кредитним договором СМ-SМЕ 501/032/2008 від 18 березня 2008 року, а також іпотекодержателем за договором іпотеки РМ-SМЕ 501/032/2008 від 18 березня 2008 року, за якими боржником є відповідач став позивач, у зв`язку з чим до нього перейшли всі права кредитора та іпотекодержателя за вищевказаними договорами.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання недопустима. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачені загальні умови виконання зобов`язання, а саме: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Крім того, з приписів статті 536 ЦК України слідує, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Статтею 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

З приписів ч.ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» слідує, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Відповідно до ст. 8 Конституція України має найвищу юридичну силу. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Отже, якщо законом та правочином передбачено право особи на передачу іпотекодержателю прав на предмет іпотеки без звернення до суду, то в судовому порядку таке право також має бути захищено.

Згідно ст.328ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають, в тому числі, із договорів та інших правочинів. Іпотечний договір укладений як забезпечення виконання основного зобов`язання - кредитного договору. Комплекс правовідносин між сторонами виникає із основного зобов`язання та його забезпечення. За умови порушення основного зобов`язання і у випадках, передбачених кредитним договором, у іпотекодержателя виникає право на звернення стягнення на предмет іпотеки. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд, у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (ст.ст. 12, 13 ЦК України). Таким чином, позивач обрав спосіб захисту порушеного права саме визнання права власності на предмет іпотеки та, обґрунтовуючи правові підстави позову шляхом такого визнання, користуючись своїм правом вибору.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 258-259, 263-268, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) право власності на нежитлове приміщення салону-магазину, за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 35,4 кв.м.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя:

27.10.2020