КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 939/1385/20

29 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Пікуль А.А.

- Борисової О.В.

при секретарі - Масловській К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивачки ОСОБА_1 на ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 21 вересня 2020 року, постановлену під головуванням судді Міланіч А.М., про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Шурпінов Василь Іванович про переведення прав і обов`язків покупця на співвласника будинку,-

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Бородянського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Шурпінов Василь Іванович про переведення прав і обов`язків покупця на співвласника будинку.

01 вересня 2020 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила, в порядку забезпечення позову накласти арешт на 44/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , заборонивши власнику цієї частини ОСОБА_3 , як відчуження даної частини будинку, так і проведення в ній будь-яких ремонтних робіт, пов`язаних з реконструкцією та переобладнанням будинку.

Зазначала, що відповідачка ОСОБА_3 після придбання нею 44/100 частин спірного будинку розпочала самовільно проводити переобладнання, перебудови та надбудови, які можуть призвести як до ускладнення розгляду справи, так і до руйнування і її частини будинку, який має значний процес зносу.

Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 21 вересня 2020 року було відкрито провадження у даній справі.

Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 21 вересня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишено без задоволення.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 06 жовтня 2020 року позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 21 вересня 2020 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що ухвала суду про відмову у забезпеченні позову є незаконною, постановлена із порушенням норм процесуального права.

Зазначала, що відповідачі до вирішення спору по суті можуть розпорядитися спірною частиною домоволодіння, тому вона й звернулася до суду із даною заявою в якій просила суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на 44/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 .

Вказала, що відповідачка ОСОБА_3 після придбання нею 44/100 частин вказаного домоволодіння розпочала самовільне проведення переобладнання, перебудову та надбудову, що негативно впливає на стан всього будинку, який має єдиний фундамент, спільний дах, тому, до вирішення в суді спору про переведення на неї прав та обов`язків покупця, необхідно вжити заходи забезпечення позову у вигляді заборони ОСОБА_3 на проведення в придбаній частині будинку будь-яких ремонтних робіт, пов`язаних з його реконструкцією та переобладнанням.

Судом першої інстанції не звернуто уваги на її доводи та не враховано, що обрані нею способи забезпечення позову, у вигляді накладення арешту на спірне майно та заборони відповідачці вчиняти дії, повністю відповідають вимогам ст.150 ЦПК України та заявленим нею позовним вимогам.

Крім того, їй стало відомо, що внаслідок невжиття судом першої інстанції заходів забезпечення позову, відповідачі уклали щодо спірної частини будинку нові договори, через що вона повинна збільшити позовні вимоги й вказана обставина свідчить про ускладнення розгляду даного позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Надіч Нонна Дидронівна просила залишити апеляційну скаргу без задоволення посилаючись на те, що заявниця не обґрунтувала належним чином необхідність вжиття вказаних у заяві заходів забезпечення позову і не зазначила причин, що можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову, а також не довела співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Надіч Нонна Дидронівна в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідачка ОСОБА_3 та третя особа: приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Шурпінов Василь Іванович в судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи судом повідомлялись у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Бородянського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Шурпінов Василь Іванович про переведення прав і обов`язків покупця на співвласника будинку.

Позов обґрунтовувала тим, що рішенням Бородянського районного суду Київської області від 11.05.1998 року виділено їй у власність 56/100 частин будинку АДРЕСА_1 , а за відповідачкою ОСОБА_2 визнано право власності на 44/100 частин даного будинку. Право власності на вказані частини будинку за кожною із сторін було зареєстроване в Бородянському БТІ Київської області.

Отже, спірний будинок належав їй та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності.

В червні 2020 року їй стало відомо, що ОСОБА_2 23.06.2020 року належні їй на праві власності 44/100 частини будинку АДРЕСА_1 продала відповідачці ОСОБА_3 за 206 430,00 грн.

Вказувала, що відповідно до вимог ст.362 ЦК України, підставою для пред`явлення співвласником позову про переведення прав і обов`язків покупця за договором купівлі-продажу частки майна у спільній частковій власності є, зокрема, продаж майна за істотно нижчою ціною і на більш легких умовах, ніж пропонувалося співвласникам.

Зазначила, що відповідачка ОСОБА_2 пропонувала їй придбати у неї 44/100 частини спірного будинку за 373508,80 грн., однак продаж вчинила на користь відповідачки ОСОБА_3 за істотно нижчою ціною, а саме: за 206430,00 грн.

Таким чином, при оформленні 23.06.2020 року договору купівлі-продажу 44/100 частин будинку АДРЕСА_1 було порушено її переважне право на придбання даної частини будинку, тому її порушене право підлягає захисту шляхом переведення на неї прав і обов`язків покупця за договором купівлі-продажу від 23.06.2020 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Враховуючи викладене просила суд:

перевести на неї права і обов`язки покупця за договором купівлі-продажу 44/100 частин житлового будинку від 23.06.2020 року за яким ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_3 купила 44/100 частини житлового будинку в АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Шурпіновим Василем Івановичем 23.06.2020 року, зареєстрованого в реєстрі за №509;

стягнути з неї на користь ОСОБА_3 грошові кошти, які знаходяться на депозиті Бородянського районного суду Київської області в сумі 206430,00 грн. за 44/100 частини будинку АДРЕСА_1 .

01 вересня 2019 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила в порядку забезпечення позову накласти арешт на 44/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , заборонивши ОСОБА_3 як відчуження даної частини будинку, так і проведення в ній будь-яких ремонтних робіт, пов`язаних з реконструкцією та переобладнанням будинку.

Зазначала, що відповідачка ОСОБА_3 після придбання нею 44/100 частини спірного будинку розпочала самовільно проводити переобладнання, перебудови та надбудови, які можуть призвести як до ускладнення розгляду справи, так і до руйнування і її частини будинку, який має значний процес зносу.

21 вересня 2020 року ухвалою Бородянського районного суду Київської області заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишено без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції послався на те, що позивачкою не наведено обставин та не надано належних і допустимих доказів, які б свідчили про наявність ризиків можливого істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту, а тому відсутні підстави для застосування зазначених у заяві заходів забезпечення позову.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитися не може з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Отже, метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при його виконанні у випадку задоволення позову.

Згідно п.п. 1,2, 10 ч. 1, ч. 2 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти дії; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту та поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у п. 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в якому просила перевести на неї права і обов`язки покупця за договором купівлі-продажу 44/100 частин житлового будинку від 23.06.2020 року, за яким ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_3 купила 44/100 частини житлового будинку в АДРЕСА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Шурпіновим Василем Івановичем 23.06.2020 року, зареєстрованим в реєстрі за №509.

Тобто, ОСОБА_1 звернулася з позовом майнового характеру, з ціною позову 206 430,00 грн. й предметом даного спору є 44/100 частини житлового будинку в АДРЕСА_1 .

В заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просила, зокрема, накласти арешт на 44/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 .

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на 44/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , які належать на праві власності відповідачці у справі ОСОБА_3 , є співмірними із заявленими позовними вимогами, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

При цьому, умовою застосування заходів забезпечення позову майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Також в апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказувала, що внаслідок невжиття судом першої інстанції заходів забезпечення позову відповідачі уклали щодо спірної частини будинку нові договори, через що вона повинна збільшити свої позовні вимоги й вказана обставина свідчить про ускладнення розгляду даного позову.

На підтвердження вказаних доводів позивачкою ОСОБА_1 було надано до апеляційного суду:

копію договору про розірвання договору купівлі-продажу 44/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Шурпіновим В.І., 23.06.2020 року за реєстровим №509, укладеного 27 серпня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

копію договору дарування 44/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , укладеного 27 серпня 2020 року між ОСОБА_2 (дарувальник) та ОСОБА_3 (обдаровувана), посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Шурпіновим В.І., зареєстрованого в реєстрі за №755;

копію уточненої позовної заяви, зареєстрованої в канцелярії Бородянського районного суду Київської області 16.10.2020 року, в якій ОСОБА_1 , окрім заявлених раніше позовних вимог, просить суд визнати недійсними договір про розірвання договору купівлі-продажу 44/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 27 серпня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та договір дарування 44/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 27 серпня 2020 року між ОСОБА_2 (дарувальник) та ОСОБА_3 (обдаровувана), посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Шурпіновим В.І., зареєстрований в реєстрі за №755.

З викладеного вбачається, що після подачі ОСОБА_1 вказаного позову до суду, відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були вчинені дії щодо розірвання оспорюваного в частині правочину- договору купівлі-продажу та укладення між ними договору дарування спірних 44/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 . Внаслідок укладення вказаних правочинів ОСОБА_3 є власником 44/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування, укладеного 27 серпня 2020 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачці ОСОБА_3 на праві власності майно - на 44/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , з метою забезпечення належного виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог.

Колегією суддів також враховується, що вжиті заходи забезпечення позову у вигляді арешту на спірне майно не обмежують права власника цього майна на користування 44/100 частинами домоволодіння АДРЕСА_1 , оскільки вжито заходи лише щодо обмеження права відповідачки ОСОБА_3 на відчуження вказаної частини домоволодіння на час розгляду спору судом.

Також ОСОБА_1 просила забезпечити даний позов шляхом встановлення заборони ОСОБА_3 на проведення будь-яких ремонтних робіт в 44/100 частинах домоволодіння АДРЕСА_1 , пов`язаних з реконструкцією та переобладнанням будинку, обґрунтовуючи вказане тим,що відповідачка ОСОБА_3 , після придбання нею 44/100 частин спірного будинку, розпочала самовільно проводити в зазначеній частині будинку переобладнання, перебудови та надбудови, які можуть призвести як до ускладнення розгляду справи, так і до руйнування і її частини будинку, який має значний процес зносу.

При цьому, сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 81 ЦПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження доводів її заяви про проведення відповідачкою ОСОБА_3 ремонтних робіт у придбаній нею частині будинку та наявності загрози руйнування будинку внаслідок виконання вказаних робіт, а тому вказані доводи заявниці є припущеннями, а висновки суду не можуть ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», «Джеймс та інші проти Сполученого королівства») положення статті 1 Першого протоколу містять три окремих правила, які не застосовуються окремо: перше правило проголошує принцип мирного володіння майном, друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у власність правомірним, третє правило визнає за державами контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Також, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання в право власності принципу правомірного та допустимого втручання, слід оцінити, чи є захід законним, чи переслідує втручання суспільний інтерес, чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявницею не надано доказів на підтвердження ризиків можливого істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку не забезпечення позову шляхом встановлення ОСОБА_3 заборони на проведення будь-яких ремонтних робіт в 44/100 частинах домоволодіння АДРЕСА_1 , пов`язаних з реконструкцією та переобладнанням будинку. Доводи апеляційної скарги вказаного висновку не спростовують.

Згідно вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивачки ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, ухвала Бородянського районного суду Київської області від 21 вересня 2020 року в частині відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 44/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову в цій частині та накладення арешту на 44/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , які належать на праві власності ОСОБА_3 .

В частині відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 на проведення будь-яких ремонтних робіт в належних їй на праві власності 44/100 частинах домоволодіння АДРЕСА_1 , пов`язаних з реконструкцією та переобладнанням будинку, висновки суду першої інстанції є вірними, а тому відсутні підстави для скасування ухвали Бородянського районного суду Київської області від 21 вересня 2020 року в цій частині.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 21 вересня 2020 року в частині відмови в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 44/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 скасувати та ухвали в цій частині нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 44/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 задовольнити.

Накласти арешт на 44/100 (сорок чотири сотих) частини домоволодіння АДРЕСА_1 , належні ОСОБА_3 .

Ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 21 вересня 2020 року в частині відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 на проведення будь-яких ремонтних робіт в 44/100 частинах домоволодіння АДРЕСА_1 , пов`язаних з реконструкцією та переобладнанням будинку - залишити без змін.

Стягувач: ОСОБА_1 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ; проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Боржник: ОСОБА_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Постанова суду апеляційної інстанції може бути пред`явлена до примусового виконання у строк протягом трьох років, який встановлюється з наступного дня після її прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 29 жовтня 2020 року.

Головуючий: Судді: