Справа № 243/8859/20
Провадження № 2/243/2693/2020
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

26 жовтня 2020 року суддя Слов`янського міськрайонного суду Донецької області Пронін С.Г., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, та стягнення моральної і матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

В провадження Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшла вищевказана позовна заява ОСОБА_1 , у якій позивач просить суд визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане ОСОБА_2 , та стягнути на його користь з відповідача моральну та матеріальну шкоду у сумі 888 888 грн.

Вивчивши дану позовну заяву, суд доходить висновку про неможливість прийняття її до розгляду та відкриття провадження у справі без усунення недоліків.

Так, за приписами п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Разом з тим, ОСОБА_1 в порушення вищенаведених вимог цивільного процесуального законодавства відповідних відомостей ані стосовно себе, ані стосовно відповідача ОСОБА_2 у позовній заяві не зазначено.

Крім того, пунктом третім частини третьої статті 175 ЦПК України передбачено, що позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Натомість позовна заява ОСОБА_1 не містить ані ціни позову, який, як вбачається зі змісту позовної заяви, підлягає грошовій оцінці, ані обґрунтованого розрахунку грошової суми, яку позивач просить стягнути на свою користь з відповідача, складові якої матеріальна та моральна шкода незважаючи на їх різну правову природу, об`єднані позивачем в одне ціле.

До того ж, відповідно до п.п. 4, 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Проте, ОСОБА_1 у своєму позові змісту позовних вимог не визначає, а виклад обставин, якими він обґрунтовую свої вимоги, зводиться до окремих клопотань, направлених на встановлення майна, з приводу якого він заявляє позовні вимоги, та збір доказів у справі.

В той же час, суд звертає увагу позивача, що частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 ЦПК України закріплено правило, за яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами п`ятою та сьомою статті 81 ЦПК України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються

предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Разом з тим, в жодному клопотанні про витребування доказів позивач не зазначає ані обставини, які може підтвердити цей доказ, ані підстав, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа, ані заходів, вжитих для самостійного отримання цього доказу, а також доказів вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цих доказів.

Крім того, позовна заява ОСОБА_1 не містить попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, а також підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, як це передбачено п.п. 9, 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України.

В той же час, з ухвал Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, постановлених 02 вересня 2020 ркоу у справі № 243/6843/20, провадження № 2/243/2241/2020 та 28 вересня 2020 року у справі № 243//7612/20, провадження № 2/243/2393/2020, які набули законної сили 18 вересня 2020 року та 15 жовтня 2020 року відповідно, вбачається, що ОСОБА_1 вже звертався з аналогічними позовами до суду, які, через неусунення ним недоліків, були йому судом повернуті.

У свою чергу, згідно п. 2 ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Проте відповідної вимоги ЦПК України ОСОБА_1 також не дотримався та не надав суду копії позовної заяви та копії всіх доданих до неї документів для відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Так, ОСОБА_1 у своєму позові заявляє як вимогу майнового характеру стягнення на його користь з відповідача моральної та матеріальної шкоди у сумі 888 888 грн., так і вимоги немайнового характеру визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

У свою чергу, частиною третьою статті шостої Закону України «Про судовий збір» закріплено правило, за яким за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

За приписами пп. 1, 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання до суду позовної заяви немайнового характеру 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» на 1 січня 2020 року встановлено прожитковий мінімум на одну особу для працездатних осіб в розмірі 2 102 гривні.

Отже враховуючи вищевикладене, суд доходить переконання, що за подання до суду цього позову сума судового збору повинна складати 10 570 грн. 48 коп. (по 840 грн. 80 коп. за дві вимоги немайнового характеру та 8 888 грн. 88 коп. за вимогу майнового характеру).

Натомість, позивачем у його позові заявлено клопотання про звільнення його від сплати судового збору, обґрунтоване тим, що він відбуває покарання у виді позбавлення волі та не має, в зв`язку з цим, грошових коштів.

В той же час, частиною першою статті 8 Закону України «Про судовий збір» визначено вичерпний перелік підстав, за яких позивача може бути звільнено від сплати судового збору, жодна з яких, у свою чергу, ОСОБА_1 не підтверджена, а відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк та до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, а також особи, взяті під варту, лише у справах, пов`язаних із питаннями, які вирішуються судом під час виконання вироку відповідно до статті 537 Кримінального процесуального кодексу України, у разі відсутності на їхніх особових рахунках коштів, достатніх для сплати судового збору.

За таких обставин суд не знаходить підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору та доходить висновку, що позовна заява ОСОБА_1 взагалі не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Частиною першою статті 185 ЦПК України закріплено правило, за яким суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, позовну заяву ОСОБА_1 необхідно залишити без руху та надати позивачу строк для усунення вищенаведених недоліків тривалістю десять днів з дня вручення йому цієї ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст.ст. 175, 177, 185 ЦПК України, Законом України «Про судовий збір», суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, та стягнення моральної і матеріальної шкоди залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення вищезазначених недоліків терміном десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду С.Г. Пронін