Провадження № 2/234/1181/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2020 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі судді Костюкова Д.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 234/21795/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя, визнання права власності на частку спільного майна,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

24.12 2019 року до Краматорського міського суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя, визнання права власності на частку спільного майна. Свої вимоги обґрунтувала тим, що з 13.09.2003 року по 14.09.2016 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. 25.12.2008 року вони придбали 5/6 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку було зареєстровано за відповідачем. Після розірвання шлюбу вона продовжує мешкати у вказаному житлі разом з їх неповнолітньою донькою ОСОБА_3 . Відповідач мешкає окремо. В листопаді 2019 року від відповідача вона отримала письмову вимогу про виселення з вказаного будинку, оскільки останній не визнає її право власності на це майно. Оскільки дане майно є спільною власністю подружжя, а відповідач не визнає цей факт, позивачка змушена була звернутися з відповідним позовом до суду. Просить визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 5/6 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , здійснити його поділ між ними у рівних частках, визнати за нею право власності у спільній частковій власності на житловий будинок у розмірі 5/12 частки.

У відповідності до ч. 6 ст. 187 ЦПК України, 26.12.2019 року судом було надано запит до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача.

20.01.2020 року до суду з Управління реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальної громади Краматорської міської ради надійшла довідка про реєстрацію місця проживання відповідача ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Краматорського міського суду від 21.01.2020 року позовна заява була прийнята до розгляду та по ній відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Копія ухвали була надіслана до відома сторін.

11.02.2020 року представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якої позовні вимоги ним визнаються.

Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами,

ВСТАНОВИВ:

Сторони ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 13.09.2003 року по 14.09.2016 року. ( а.с. 9-10).

Від сумісного проживання мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 15.).

Згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 25.12.2008 року ОСОБА_2 , зі згоди дружини ОСОБА_1 придбав 5/6 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських та побутових будівель та споруд, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 11-12).

Право власності на 5/6 частки житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 ( а. с. 13-14).

Відповідно до ст.12 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом ук передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст.. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми) самостійного заробітку ( доходу).

Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, з винятком виключеного з цивільного обороту ( ч. 1 ст. 61 СК України). Здійснення права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжям. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст.. 69 СК України.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними ( частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки ( частина друга статті 364 ЦК України).

Згідно розяснень п.п.23,24постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року„ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, вирішуючи між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60,69 СК України, ч.3ст. 368 ЦК), відповідно до ч.ч.2,3ст. 325 ЦКможуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права ( ст. 60 СК України) та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто, критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття) 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя ( постанова ВСУ від 25.11.2015 року № 6-2333цс15).

При розірванні шлюбу право спільної сумісної власності на житло, набуте під час шлюбу, не припиняється. Розпорядження цим житлом здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ст. 369 ЦК України.

За правилом, встановленим ч.1ст. 70 СК Україниу разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідачем не оспорюється факт того, що 5/6 частка придбаного будинку є спільною сумісною власністю подружжя ( а.с. 30.), також ця обставина підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Враховуючи вищезазначене, виходячи з рівності часток подружжя, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до частин 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволені, то з відповідача на користь позивача має бути стягнуто судовий збір в розмірі 768,40 грн., які остання понесла при зверненні до суду з позовною заявою ( а.с. 1).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 57 , 60,61,69,70, 71 СК України, ст. 377 ЦК України, ст. ст. 3,5,12,13,18, 258,260,265,268, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце мешкання якої зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 , місце мешкання якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ) про розподіл спільного майна подружжя, визнання права власності на частку спільного майна, задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 5/6 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських та побутових будівель та споруд, що розташований за адресою:

АДРЕСА_1 порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка народилася у м. Краматорську Донецької області, ІПН НОМЕР_1 ,місце мешкання якої зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 право власності на 5/12 частку будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 .

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який народився у м. Краматорську Донецької області, ІПН НОМЕР_2 , місце мешкання якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 право власності на 5/12 частку будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Краматорський міський суд Донецької області. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Краматорського міського суду Д. Г. Костюков