ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/741/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Журбіцький В.О.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

його представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Хмельницької міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне об`єднання» про відшкодування шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 січня 2020 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Хмельницької міської Ради (далі - Міськвиконком), Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне об`єднання» (далі - ТОВ «ЖЕО») про відшкодування шкоди.

ОСОБА_1 зазначив, що 27 червня 2019 року неподалік будинку по АДРЕСА_1, на належний йому на праві власності автомобіль «Hyundai Accent» реєстраційний номер НОМЕР_1 впала гілка з дерева, внаслідок чого автомобіль отримав механічні ушкодження та потребує відновлювального ремонту, а він зазнав душевних страждань. Оскільки Міськвиконком і ТОВ «ЖЕО» несуть відповідальність за збереження зелених насаджень і догляд за ними, то вони мають відшкодувати позивачеві завдані збитки.

За таких обставин ОСОБА_1 просив суд стягнути солідарно з Міськвиконкому і ТОВ «ЖЕО» 12 951 грн майнової шкоди та 5 000 грн моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 січня 2020 року в позові відмовлено.

Суд виходив з того, що ОСОБА_1 здійснив стоянку у невідведеному для цього місці, тому пошкодження автомобіля сталося з його вини, а у відповідачів не виникло зобов`язання з відшкодування шкоди.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що Міськвиконком як орган місцевого самоврядування не виконав обов`язок із контролю за станом благоустрою міста та не врегулював питання облаштування місця для стоянки автомобілів, а ТОВ «ЖЕО» як утримувач прибудинкової території не заперечувало проти її використання для паркування автомобілів і не забезпечило належне утримання зелених насаджень. У свою чергу, ОСОБА_1 не порушив правила стоянки автомобілів, отже, внаслідок падіння гілки з дерева на автомобіль йому завдано шкоди з вини відповідачів. Суд першої інстанції не врахував цих обставин, не застосував норми чинного законодавства, що регулюють спірні відносини, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Міськвиконком і ТОВ «ЖЕО» подали відзиви на апеляційну скаргу, в яких просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, вказуючи на його законність та обґрунтованість.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги і заперечення сторін, зазначив у судовому рішенні певні обставини, які не підтверджені достатніми та достовірними доказами, не застосував закон (ст.1167 ЦК України, ст. 15 Закону України від 6 вересня 2005 року №2807-ІV «Про благоустрій населених пунктів» (далі - Закон №2807-ІV)), який підлягав застосуванню, неправильно витлумачив норми ст. 1166 ЦК України, ст. 11 Закону України від 21 травня 1997 року №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон №280/97-ВР) та не дотримався положень ст.ст. 48, 81, 89 ЦПК України.

У зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю цих обставин, які суд визнав встановленими, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права оскаржуване рішення підлягає зміні.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

ТОВ «ЖЕО» є балансоутримувачем прибудинкової території багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 зареєстрований і проживає у квартирі №65 цього будинку.

ОСОБА_1 на праві власності належить автомобіль «Hyundai Accent» реєстраційний номер НОМЕР_1 . Наприкінці червня 2019 року було пошкоджено лобове скло вказаного автомобіля. Вартість його відновлювального ремонту склала 12 951 грн.

а) щодо належного відповідача у справі

Застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону №280/97-ВР виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

За змістом пп. 7 п. «а» ч. 1 ст. 30 Закону №280/97-ВР до власних (самоврядних) повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

В силу ст. 1 Закону №2807-ІV благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Як передбачено п. 5 ч. 2 ст. 10 Закону №2807-ІV, до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо.

Статтею 12 Закону №2807-ІV встановлено, що суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни.

Прибудинкові території належать до об`єктів благоустрою населених пунктів (п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону №2807-ІV).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 21 Закону №2807-ІV елементами (частинами) об`єктів благоустрою є зелені насадження (у тому числі снігозахисні та протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, в парках, скверах, на алеях, бульварах, в садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях.

Із положень ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону №2807-ІV слідує, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть утворювати підприємства для утримання об`єктів благоустрою державної та комунальної власності. У разі відсутності таких підприємств органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень визначають на конкурсних засадах відповідно до закону балансоутримувачів таких об`єктів.

Підприємство та балансоутримувач забезпечують належне утримання і своєчасний ремонт об`єкта благоустрою власними силами або можуть на конкурсних засадах залучати для цього інші підприємства, установи та організації.

Правила утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджені наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10 квітня 2006 року №105, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 27 липня 2006 року за №880/12754 (далі - Правила), визначають правові та організаційні засади озеленення населених пунктів, спрямовані на забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини.

Відповідно до п. 2.1 Правил балансоутримувач - спеціально вповноважені на конкурсних засадах державними чи місцевими органами влади підприємства, організації, які відповідають за утримання та збереження зелених насаджень на підпорядкованих територіях зеленого господарства.

Балансоутримувач забезпечує належне утримання та своєчасний ремонт об`єкта благоустрою власними силами або може на конкурсних засадах залучати інші підприємства, установи, організації, використовуючи для цього кошти, передбачені власником об`єкта (п. 5.2 Правил).

Як передбачено п. 5.5 Правил, відповідальними за збереження зелених насаджень і належний догляд за ними на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності є балансоутримувачі цих об`єктів.

Частиною 1 статті 2 ЦК України встановлено, що учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи.

Відповідно до ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

За правовим визначенням відповідачем є особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Визначення кола відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача, а встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Цивільний процесуальний закон покладає саме на позивача обов`язок визначати відповідача у справі.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є як виконавчі комітети цих рад, так і відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

На ці виконавчі органи покладаються власні (самоврядні) повноваження, зокрема, в галузі житлово-комунального господарства - організація благоустрою населених пунктів, у тому числі здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, утворення підприємств для утримання об`єктів благоустрою комунальної власності або визначення балансоутримувачів таких об`єктів.

До об`єктів благоустрою населених пунктів належать прибудинкові території, складовою яких є зелені насадження.

Якщо органи місцевого самоврядування не утворюють спеціалізованих підприємств для утримання об`єктів благоустрою комунальної власності, то належне утримання таких об`єктів, у тому числі зелених насаджень покладається на їх балансоутримувачів.

У такому разі балансоутримувачі є відповідальними за збереження зелених насаджень і належний догляд за ними.

Рішенням Хмельницької міської ради від 31 березня 2010 року №5 перейменовано відділ з питань екології та раціонального природокористування в управління з питань екології та контролю за благоустроєм міста.

Цим же рішенням затверджено Положення про управління з питань екології та контролю за благоустроєм міста, згідно якого це управління є виконавчим органом Хмельницької міської ради, підконтрольне та підзвітне їй, підпорядковане виконавчому комітету міської ради та міському голові (п. 1.1). Управління створено з метою здійснення виконавчих функцій і повноважень у сфері екологічної безпеки громадян, охорони навколишнього природного середовища, контролю за станом благоустрою території міста, дотриманням Правил благоустрою території міста Хмельницького, санітарного утримання територій, забезпечення чистоти і порядку, утриманням в належному стані прилеглих та закріплених територій за фізичними особами, підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та фізичними особами - підприємцями (п. 1.2). Управління є юридичною особою, має самостійний баланс, реєстраційні рахунки у відділенні Державного казначейства, печатку із своїм найменуванням та необхідні штампи, бланки, володіє відокремленим майном (п. 1.4).

Отже, виконавчим органом Хмельницької міської ради у сфері організації та контролю за станом благоустрою м. Хмельницького є управління з питань екології та контролю за благоустроєм міста, а не Міськвиконком.

ОСОБА_1 пред`явив позов до Міськвиконкому, який не має безпосередній зв`язок із спірними матеріальними правовідносинами та не може відповідати за цими вимогами, внаслідок чого заявлений до нього позов є безпідставним.

Матеріали справи не містять даних про те, що органом місцевого самоврядування було утворено спеціалізоване підприємство для утримання об`єктів благоустрою комунальної власності, тому належне утримання зелених насаджень по АДРЕСА_1 , покладається на балансоутримувача прибудинкової території - ТОВ «ЖЕО».

Саме ТОВ «ЖЕО» є належним відповідачем у справі.

Неврахувавши цих обставин і норм чинного законодавства, суд першої інстанції помилково виходив з того, що Міськвиконком має відповідати за заявленим ОСОБА_1 позовом нарівні з ТОВ «ЖЕО».

б) щодо відшкодування збитків

Застосовані норми права

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, або у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Із положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України слідує, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз норм статей 1166, 1167 ЦК України дає підстави для висновку, що в деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинний зв`язок між двома першими елементами і вина завдавача шкоди.

При цьому на потерпілого покладається обов`язок доведення факту неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у завданні потерпілому шкоди.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «ЖЕО» про відшкодування майнової та моральної шкоди в порядку деліктних правовідносин. При цьому ОСОБА_1 обґрунтував свій позов тим, що неправомірна бездіяльність ТОВ «ЖЕО», яке не забезпечило належне утримання зелених насаджень на прибудинковій території, призвела до майнових втрат і душевних страждань позивача.

В суді першої інстанції відповідачі заявили, що факт падіння гілки з дерева на автомобіль ОСОБА_1 не доведений.

На підтвердження своїх вимог ОСОБА_1 надав: відповідь ТОВ «ЖЕО» від 23 липня 2019 року №377 на акт-претензію, в якій зазначено, що на місці ймовірного падіння гілки стоянка автомобілів заборонена, а у квітні 2018 року на прибудинковій території було проведене омолоджувальне обрізання дерев, які знаходяться у задовільному стані (а.с. 18); довідку Управління патрульної поліції в Хмельницькій області від 24 вересня 2019 року №89-су/41/18/2019 про те, що 27 червня 2019 року співробітниками управління здійснений виїзд за адресою: АДРЕСА_1 , - з приводу пошкодження автомобіля, за наслідками виїзду відібрано заяву та пояснення, матеріали передані до місцевого відділку поліції (а.с. 19); письмову заяву позивача до органів національної поліції про притягнення осіб, які обслуговують прибудинкову територію, до відповідальності за пошкодження його автомобіля, письмові пояснення позивача щодо обставин інциденту (а.с. 67, 68).

Названі письмові докази достовірно не підтверджують ту обставину, що 27 червня 2019 року мало місце падіння гілки з дерева на автомобіль ОСОБА_1 .

Також ОСОБА_1 подав суду світлини з зображенням автомобіля «Hyundai Accent» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який має пошкодження лобового скла, а на його капоті знаходиться гілка дерева (а.с. 64-66, 69, 70).

Ці світлини є сумнівними доказами з огляду на наступне.

Так, характер ушкоджень лобового скла автомобіля вказує на те, що їх було спричинено предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, до яких не може бути віднесений великий боковий відросток дерева зі значним розгалуженням пагонів.

ОСОБА_1 стверджує, що у результаті падіння гілки було пошкоджено лише лобове скло автомобіля, разом із тим, за своїми значними розмірами ця гілка повинна була завдати ушкодження й іншим складовим частинам транспортного засобу.

Із загальних джерел відомо, що 27 червня 2019 року у м. Хмельницькому мали місце погодні умови, які не супроводжувалися сильними поривами вітру, а зображена на світлинах гілка дерева не є сухою, до того ж, відсутні достатні дані про те, що ця гілка належить до дерева, поруч із яким стояв автомобіль ОСОБА_1 .

Наведені доводи дають підстави для сумніву, що пошкодження автомобіля ОСОБА_1 сталося за обставин, на які він вказує.

Після того, як ухвалою від 3 березня 2020 року суд апеляційної інстанції роз`яснив ОСОБА_1 право на вчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України), позивач не надав належних і достатніх доказів на підтвердження своїх вимог.

Зібрані докази не вказують на те, що мала місце бездіяльність ТОВ «ЖЕО» в належному утриманні зелених насаджень, яка знаходиться у прямому причинному зв`язку з завданою позивачеві шкодою.

Отже, ОСОБА_1 не довів склад цивільного правопорушення, що є юридичною підставою відповідальності ТОВ «ЖЕО» перед ним за завдані збитки.

За таких обставин його позов є необґрунтованим і не підлягає задоволенню.

б) щодо висновків суду про пошкодження майна з вини власника

Правила стоянки транспортних засобів урегульовано розділом 15 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Згідно п. 15.10 цих Правил стоянка забороняється: а) у місцях, де заборонена зупинка; б) на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками); в) на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м; г) ближче 50 м від залізничних переїздів; ґ) поза населеними пунктами в зоні небезпечних поворотів і випуклих переломів поздовжнього профілю дороги з видимістю або оглядовістю менше 100 м хоча б в одному напрямку руху; д) у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів; е) ближче 5 м від контейнерних майданчиків та/або контейнерів для збирання побутових відходів, місце розміщення або облаштування яких відповідає вимогам законодавства; є) на газонах.

Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів про те, що ОСОБА_1 здійснив стоянку автомобіля з порушення правил дорожнього руху, зокрема, на газоні, внаслідок чого було пошкоджено транспортний засіб.

У зв`язку з цим, висновок суду першої інстанції про пошкодження автомобіля з вини позивача є необґрунтованим.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Суд першої інстанції при розгляді справи не звернув уваги на вказані обставини, не дотримався норм матеріального та процесуального закону, які підлягали застосуванню, хоча зробив правильні висновки по суті вирішеного спору.

У зв`язку з цим, рішення суду слід змінити.

Оскільки під час розгляду справи встановлено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, то згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України при перегляді рішення суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 січня 2020 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 квітня 2020 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

А.В. Купельський

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції - Продан Б.Г.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 34