У Х В А Л А

02 квітня 2020 року

м. Київ

справа №760/11488/16-ц

провадження № 61-2884ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду: Калараша А. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06 серпня 2018 року та на постанову Київського апеляційного суду від 21 січня 2020 року в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

ВСТАНОВИВ :

Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 06 серпня 2018 року позовні вимоги задоволені у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитними договорами у розмірі 99 720,50 дол. США та 59 399,50 дол. США.

Постановою Київського апеляційного суду від 21 січня 2020 року заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06 серпня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

10 лютого 2020 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06 серпня 2018 року та на постанову Київського апеляційного суду від 21 січня 2020 року, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати та направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвалою Верховного Суду від 28 лютого 2020 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків, а саме: оформлення касаційної скарги відповідно до вимог статі 392 ЦПК України.

У березні 2020 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 , разом з якою надано виправлену касаційну скаргу на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 28 лютого 2020 року, однак, скаржником недоліки касаційної скарги не усунуті в повному обсязі.

Верховний Суд акцентує увагу скаржника на тому, що касаційна скарга подається ним на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України, тобто, судові рішення оскаржуються ним за умови, що суди встановили обставини, що мають суттєве значення для справи, на підставі недопустимих доказів. В обґрунтування даної підстави скаржник зазначає, що не погоджується з судовими рішеннями, оскільки суди не звернули увагу на те, що сума заборгованості за кредитним договором у розрахунку заборгованості, наданому позивачем, відрізняється від суми заборгованості, зазначеної у позовній заяві, а тому такий розрахунок заборгованості є недопустимим доказом. Крім того, суди надали неправильну оцінку наданому відповідачем розрахунку заборгованості. Відтак, суди, неналежно дослідивши докази у справі, ухвалили судові рішення на підставі недопустимих доказів.

За правилами пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно, зокрема, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

За правилами пункту 4частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Таким чином, диспозиція вищенаведених норм цивільного процесуального законодавства передбачає, можливість оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України за умови, що на підставі таких на думку скаржника недопустимих доказів суди встановили обставини, що мають суттєве значення для вирішення спору.

Однак, виправлена касаційна скарга не містить конкретних посилань, які саме докази на думку скаржника є недопустимими, яким чином вони унеможливили встановлення судами обставин, які мають суттєве значення для справи, та які саме обставини, що мають суттєве значення для вирішення спору, були встановлені на підставі недопустимих доказів.

Доводи скаржника з цього приводу зводяться фактично до незгоди з порядком дослідження судами доказів у справі, оцінкою судами доказів та заперечення з приводу їх допустимості, що не є безумовною підставою для касаційного оскарження судових рішень, оскільки суд касаційної інстанції в силу вимог статті 400 ЦПК України перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не уповноважений встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином, вимоги ухвали Верховного Суду від 28 лютого 2020 року скаржником не виконані у повному обсязі, а відтак, касаційна скарга не може бути прийнята судом до розгляду.

За змістом статті 127 ЦПК України встановлений судом строку може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

З урахуванням того, що скаржник звертається до суду особисто, без допомоги адвоката, не має достатніх знань в сфері юриспруденції, в зв`язку з чим не усунув у повному обсязі недоліки касаційної скарги, з метою недопущення порушення принципу доступу до правосуддя, Верховний Суд вважає за необхідне продовжити строк для усунення недоліків касаційної скарги, а саме: для надання виправленої касаційної скарги, яка відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, з урахуванням посилань, викладених в мотивувальній частині даної ухвали.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що у разі невиконання вимог законодавства щодо належного оформлення касаційної скарги така касаційна скарга буде повернута скаржнику.

Відповідно до статей 185, 393 ЦПК України строк на усунення недоліків касаційної скарги становить не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали Верховного Суду.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» №540-ІХ від 30 березня 2020 року Прикінцеві положення Цивільного процесуального кодексу доповнено пунктом 3: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу продовжуються на строк дії такого карантину».

Постановою Кабінету міністрів України (далі: КМУ) №211 від 11березня 2020 року з 12 березня 2020 р. до 3 квітня 2020 року на усій території України встановлено карантин.

Постановою КМУ №239 від 25 березня 2020 року строк карантину продовжено до 24 квітня 2020 року.

Таким чином, строк на усунення недоліків касаційної скарги продовжений до закінчення строку карантину.

Керуючись статтями 127, 261 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Продовжити ОСОБА_1 строк для усунення зазначених вище недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга буде повернута особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Калараш