Єдиний унікальний номер 227/4364/19
Номер провадження 22-ц/804/1319/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2020 року Донецький апеляційний суду складі:

судді-доповідача: Мальованого Ю.М.,

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

розглянувши у м. Бахмут Донецької області у приміщенні суду в письмовому провадженні циві-льну справу № 227/4364/19 за позовом ОСОБА_1 до Ак-ціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі, з апеляційною скаргою відповідача Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19 грудня 2019 року у складі судді Кошля А.О., -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товарис-тва "Українська залізниця" (далі - АТ "Укрзалізниця") про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з березня по липень 2017 року та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Позов мотивований тим, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем, працював на посаді машиніста залізничного водопостачання 5 розряду виробничого підрозділу "Іловайське будівельно-монтажне експлуатаційне управління" структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця".

Наказом № 6611/ДН-ОС від 10 липня 2017 року його було звільнено з 17 липня 2017 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Посилаючись на те, що відповідач до теперішнього часу розрахунок з ним не провів, просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в сумі 16 509 грн. 20 коп. та компенсацію втрати частини гро-шових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 3 537 грн. 10 коп.

В подальшому з урахуванням суми авансу, отриманого за березень 2017 року, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в сумі 14 835 грн. 46 коп. та компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 3 128 грн. 71 коп.

Постановою Кабінету Міністрів України № 938 від 31 жовтня 2018 року змінено тип публіч-ного акціонерного товариства "Українська залізниця" (ПАТ "Укрзалізниця") з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство "Українська залізниця" (скорочене на-йменування АТ "Укрзалізниця").

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19 грудня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ "Укрзалізниця" про стягнення заборгованості по заробі-тній платі та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати задоволено частково.

Стягнуто з АТ "Укрзалізниця" на користь позивача заборгованість по заробітній платі за пе-ріод з березня по липень 2017 року у сумі 14 835 грн. 46 коп., компенсацію втрати частини гро-шових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 2 454 грн. 27 коп. без утри-мання податку та інших обов`язкових платежів.

Рішення в частині стягнення заробітної плати за березень 2017 року в сумі 2 563 грн. 30 коп. допущено до негайного виконання.

Стягнуто з АТ "Укрзалізниця" на користь держави судовий збір у розмірі 662 грн. 73 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач в апеляційній скарзі посилається на порушен-ня судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального пра-ва, просить скасувати рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19 грудня 2019 року і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що захоплення 17 березня 2017 року адміністративної будівлі структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" АТ "Укрзалізниця" унеможливило виконання АТ "Укрзалізниця" обов`язків передбачених чинним законодавством України, через вплив форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили ), про що зазначила Торгово-промислова палата України у своєму Науково-правовому висновку від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2, якому суд першої інстанції не надав належної оцінки.

Починаючи з 16 березня 2017 року у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізнич-них перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниці», у відповідності до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідклад-ні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15 березня 2017 року № 62/2017, нарахування заробітної плати робітникам цих підрозділів було припинено.

У відповідача був відсутній зв`язок з виробничими підрозділами структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Ук-рзалізниця», тому нарахування заробітної плати та інших виплат стало неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати, доступ до яких відсутній.

В порушення норм чинного законодавства суд першої інстанції ухвалив рішення на підставі документів, складених після 16 березня 2017 року невідомими особами. Доказів того, що позивач виконував свої посадові обов`язки та йому було нарахована, але не виплачена заробітна плата не надано.

Крім того доводом апеляційної скарги є те, що в порушення ст. 190 ЦПК України судом першої інстанції надіслано на адресу відповідача копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви. При цьому відповідачем не була отримані копії доданих до позовної заяви документів. Порушення вказаних приписів норм процесуального права позбавили відповідача права на справедливий, неупереджений розгляд і вирішення справи.

Позивач в апеляційному порядку рішення суду не оскаржував.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Лаврищев В.В. зазначає, що матеріали справи містять докази, які спростовують доводи відповідача про не-можливість надання первинних документів. Так до матеріалів справи залучено щомісячні розра-хункові листи, які підтверджують факт встановлення простою у структурному підрозділі позива-ча. Із наданих індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5) видно, що відпо-відач відзвітував до підрозділів ДФС України про нарахування заробітної плати позивачу за бе-резень 2017 року у розмірі 4237 грн. 04 коп., що відповідає сумі вказаній у наданому позивачем розрахунковому листі за березень 2017 року. Згідно наказу про припинення трудового договору № 6611/ДН-ОС від 10 липня 2017 року, відповідач вказує про зобов`язання роботодавця здійсни-ти виплату компенсації за відпустку та одноразової грошової допомоги. Вказана обставина від-повідачем не оскаржується, проте під час судового розгляду відповідач надав інформацію про відсутність заборгованості перед позивачем, що між собою не узгоджується.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 11 березня 2020 року за апеляційною скаргою відповідача АТ "Укрзалізниця" відкрито апеляційне провадження (а.с. 149 - 151).

Позивач ОСОБА_1 копію ухвали про відкриття апеляційного провадження від 11 бе-резня 2020 року з копією апеляційної скарги отримав 20 березня 2020 року, що підтверджено ре-комендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 174).

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 26 березня 2020 року справу відповідно до ч. 1 ст. 369, ч. 13 ст. 7 ЦПК України призначено до розгляду в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи), оскільки ціна позову у ній складає 17 964 грн. 17 коп., що мен-ше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, сторони клопотання про розгляд справи у суді апеляційної інстанції з їх повідомленням не заявили та справа не відноситься до тих, які відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 170 - 171).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляцій-ної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача АТ "Укрзалізниця" не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верхо-венства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриман-ням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодек-сом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду Укра-їни від 24 жовтня 2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційно-му порядку" апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в оскаржуваній частині і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеля-ційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступ-них підстав.

Відповідно до ст. 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Генераль-ною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, закріплено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі i сприятливі умови праці та на захист вiд безробіття.

Частиною 3 ст. 43 Конституції України встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

У ч. 1 ст. 1 Закону України "Про оплату праці" визначено, що заробітна плата - це винагоро-да, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець випла-чує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 1); в період між переглядом роз-міру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чин-ним законодавством (стаття 33).

Відповідно до ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з роз-рахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб. За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток.

З записів у трудовій книжці ОСОБА_1 вбачається, що позивач перебував у трудо-вих відносинах з відповідачем. На підставі наказу (розпорядження) № 6611/ДН-ОС від 10 липня 2017 року його звільнено з 17 липня 2017 року з посади машиніста залізничного водопостачання 5 розряду дільниці водопостачання та санітарно-технічного обладнання ВП "Іловайське будіве-льно-монтажне експлуатаційне управління" СП "Донецька дирекція залізничних перевезень" РФ "Донецька залізниця" ПАТ "Українська залізниця" за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скоро-ченням штату. Зазначений наказ видано структурним підрозділом "Донецька дирекція залізнич-них перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" та підписано вико-нуючим обов`язки начальника дирекції залізничних перевезень ОСОБА_2 . В наказі за-значено, що ОСОБА_1 має право на виплату компенсації за 9 днів відпустки та одноразо-вої грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку. (а.с. 18).

На підтвердження розміру не виплаченої заробітної плати позивачем до суду надані розра-хункові листи (табулеграми) за період з березня по травень 2017 року згідно яких позивачу від-повідачем була нарахована до виплати заробітна плата: за березень 2017 року - 4 237 грн. 04 коп., квітень 2017 року - 2 505 грн. 63 коп., травень 2017 року - 00 грн. 00 коп., червень 2017 року - 2 606 грн. 32 коп., липень 2017 року - 7 160 грн. 21 коп. (а.с. 25-29).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП України, Законом "Про оплату праці", позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, виконував свої трудові обов`язки в повному обсязі, при звільненні не отримав усі належні плате-жі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розраху-нок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що на-лежать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо пра-цівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше насту-пного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен пи-сьмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у гро-шовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регуляр-но в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботода-вця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповнова-женим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Висновок суду першої інстанції про доведеність заборгованості відповідача по заробітній платі за березень 2017 року у розмірі 2 563 грн. 30 коп. за відрахуванням отриманої позивачем суми у розмірі 1 673 грн. 74 коп., за квітень 2017 року - 2 505 грн. 63 коп., за травень - 00 грн. 00 коп., червень 2017 року - 2 606 грн. 32 коп., липень 2017 року - 7 160 грн. 21 коп. (з яких компен-сація за 9 днів невикористаної відпустки становить 1 514 грн. 16 коп., вихідна допомога при зві-льненні - 5 389 грн. 73 коп.) на загальну суму 14 835 грн. 46 коп. підтверджується наданими по-зивачем розрахунками заборгованості, довідками про доходи, розрахунком заробітної плати за березень - липень 2017 року, а також індивідуальними відомостями про застраховану особи з Пенсійного фонду України (форми ОК-5) (а.с. 25-29, 64, 81-83).

Відомості, зазначені у наданих позивачем розрахунках заробітної плати за березень - липень 2017 року узгоджуються з іншими доказами по справі, зокрема, наказом начальника структурно-го підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізни-ця" ПАТ "Укрзалізниця" від 17 березня 2017 року № 236/ДНД, згідно якого у зв`язку з відсутніс-тю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних пере-криттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування з непідконтрольною українсь-кій владі територією, встановлено початок простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції; призначено відповідальними за облік працівників, які знахо-дяться на простої, начальників відповідних виробничих підрозділів; оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи (а.с. 46).

Даний наказ узгоджується з нормою ст. 113 КЗпП України, згідно якої час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Відповідачем ці відомості не спростовані та суду не надані докази, що ці відомості є недо-стовірними.

Посилаючись в апеляційній скарзі на відсутність об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків, відповідач конкретних заперечень щодо сум оплати за час простою за березень - липень 2017 року не наводить.

Відповідно до ч. 4 ст. 97 КЗпП України, ст. 22 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Оскільки в період простою, встановленого структурним підрозділом "Донецька дирекція за-лізничних перевезень", до складу якого входив виробничий підрозділ "Іловайське будівельно-монтажне експлуатаційне управління", позивач на виконання наказу виходив на своє робоче місце до дня звільнення, що підтверджується наданими до суду першої інстанції розрахунками заробітної плати, та на день звільнення позивача наказ про встановлення простою скасовано не було, у відповідача відсутні підстави не здійснювати позивачу оплату за час простою.

Згідно наказу (розпорядження) № 6611/ДН-ОС від 10 липня 2017 року позивач звільнений за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату та має право на компенсацію за 9 днів невикористаної відпустки та виплату вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного за-робітку (а.с. 18). Саме на підставі цього наказу відповідачем здійснено запис у трудову книжку позивача про його звільнення (а.с. 14).

Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується гро-шова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки

Сума компенсації за невикористану відпустку згідно наданого позивачем розрахунку заробі-тної плати складає 1 514 грн. 16 коп. та відповідачем в апеляційній скарзі її розмір не оспорюєть-ся.

Посилаючись на те, що заборгованість перед позивачем з виплати заробітної плати відсутня, відповідач будь-якої інформації щодо нарахованих, сплачених йому сум до суду не надав.

Більш того, відповідач визнає, що починаючи з 16 березня 2017 року заробітну плату позива-чу до дня звільнення, тобто до 17 липня 2017 року, не нараховував, що розрахунок з позивачем при звільненні не провів.

Доводи апеляційної скарги про те, що з березня 2017 року до структурного підрозділу "До-нецька дирекція залізничних перевезень" не надходять документи для нарахування заробітної плати, що на підконтрольній Україні території відсутня первинна документація для нарахування заробітної плати за період з 20 березня 2017 року не спростовують висновків суду.

Згідно правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною докуме-нтацією роботодавця. Отже відсутність у відповідача первинної документації не є підставою для не нарахування та не виплати позивачу заробітної плати.

Що стосується посилання на втрату контролю і доступу АТ "Укрзалізниця" до своїх вироб-ничих потужностей та іншого майна, що знаходяться на території, тимчасово не підконтрольних органам державної влади України, вони не впливають на висновки суду, оскільки згідно наказу начальника структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 17 березня 2017 року № 236/ДНД відповіда-льними за облік явки працівників, які знаходяться на простої, було призначено начальників від-повідних виробничих підрозділів та саме виробничі підрозділи здійснювали нарахування заробі-тної плати своїм працівникам (а.с. 46).

Згідно доданого відповідачем до відзиву на позовну заяву Науково-правового висновку Тор-гово-промислової палати України щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2, який складений на замовлення ПАТ "Укрзалізниця", встановлено, що:

- наказом регіональної філії "Донецька залізниця" № 682-Н від 12 травня 2017 року "Про фо-рмування робочої комісії з опрацювання первинних документів щодо остаточного розрахунку працівників структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" створена ро-боча комісія з працівників регіональної філії "Донецька залізниця" до моменту закінчення скоро-чення штату працівників Донецької дирекції залізничних перевезень з метою опрацювання доку-ментів вказаної дирекції, повноти утримань та перерахування податків і зборів, формування до-кументів обліку та розрахунку заробітної плати, відображення господарських операцій в фінан-совій звітності та з інших питань фінансової діяльності;

- наказом регіональної філії "Донецька залізниця" № 899-Н від 26.06.2017 року "Про введен-ня в дію Порядку остаточного розрахунку працівників структурних підрозділів "Донецька дире-кція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" уведено в дію По-рядок остаточного розрахунку працівників структурних підрозділів "Донецька дирекція залізни-чних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень", яким враховується нестандар-тна ситуація та особливості роботи регіональної філії "Донецька залізниця", оскільки частина структурних підрозділів та працівників знаходяться на тимчасово неконтрольованій Україною території, а виплата здійснюється на контрольованій території України регіональною філією "Донецька залізниця" через каси структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних пере-везень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" за місцем їх знаходження (м. Лиман) та регламентується здійснення проведення остаточного розрахунку з працівниками структурних підрозділів відповідної дирекції робочими комісіями з опрацювання первинних документів щодо остаточного розрахунку з працівниками структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" (а.с. 67 - 75).

Маючи відомості про нарахування позивачу заробітної плати, зокрема до 15 березня 2017 року, зазначивши в наказі про припинення трудового договору про виплату позивачу при звіль-ненні компенсації за 9 днів невикористаної відпустки та вихідної допомоги при звільненні, від-повідач довідку про нарахування зазначених в наказі сум не видає, чим зловживає своїми проце-суальними правами. Отже, суд першої інстанції з метою захисту конституційного права позивача на оплату праці обґрунтовано взяв до уваги надані позивачем розрахунки заробітної плати.

Враховуючи, що відповідач в порушення Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР "Про оплату праці" не надав суду першої інстанції документів за підписом від-повідальної посадової особи ні про нараховану позивачу заробітну плату за період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, ні про наявність заборгованості по заробітній платі за цей пері-од, ні про відсутність такої заборгованості, в апеляційній скарзі визнає, що з 16 березня 2017 ро-ку нарахування позивачу заробітної плати припинено через відсутність первинних документів, що розрахунок з позивачем при його звільненні не проведено, суд першої інстанції при вирішен-ні спору обґрунтовано виходив з доказів, наданих позивачем, та дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення на користь позивача забор-гованості з виплати заробітної плати (сум, які належали йому від підприємства на день звільнен-ня).

Доводи апеляційної скарги про те, що Науково-правовий висновок Торгово-промислової па-лати №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року є підставою для звільнення відповідача від виплати заборгованості по заробітній платі, не ґрунтуються на законі.

Відповідно до Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбаче-них законодавством України про працю при вивільнені працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), терористична загроза та загроза терито-ріальної цілісності України, у тому числі територій міста Донецьк Донецької області, міста Лу-ганськ Луганської області, що супроводжується актами тероризму, для подолання яких направ-лене проведення в Донецькій та Луганській областях антитерористичної операції у 2014 році та станом на поточну дату заходи її проведення тривають є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання обов`язків сторонами, передбачених умовами трудового договору (контракту), законодавчими та іншими нормативними актами.

У зв`язку із тим, що виробничі потужності, які було закріплено за структурними підрозділа-ми "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", що знаходяться на територіях міста Донецька і Донецької області, міста Луганська та Луганської області, які перебувають під кон-тролем незаконних збройних формувань, і вийшли із-під контролю роботодавця у зв`язку із зло-чинним їх захопленням для подальшої господарської діяльності представниками цих незаконних збройних формувань і термін їх повернення є невідомим, термінове припинення трудових відно-син з усіма працівниками, що за трудовим договором виконують функціональні обов`язки на цих виробничих потужностях у зв`язку із скороченням штату, згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України, є вимушеним, необхідним, об`єктивним та упереджуючим заходом.

Втрата контролю і доступу ПАТ "Укрзалізниця", регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ праців-ників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавались до контролюючих органів, комп`ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням тру-дових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозді-лу "Донецька дирекція залізничних перевезень" та з 12 квітня 2017 року щодо структурного під-розділу "Луганська дирекція залізничних перевезень", коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями, позбавило можливості ПАТ "Укрзаліз-ниця", регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" виконати зобов`язання перед вивільненими працівниками згідно статей 47, 83, 115 і 116 КЗпП України, а саме: кожному звіль-неному працівнику структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Лу-ганська дирекція залізничних перевезень" видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок.

Це свідчить про відсутність вини ПАТ "Укрзалізниця" у невиконанні своїх обов`язків (а.с. 67 - 75).

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відпо-відальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Законом України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період про-ведення антитерористичної операції" встановлено, що сертифікат Торгово-промислової палати України є єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непе-реборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної опера-ції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зо-бов`язань (стаття 10).

Відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні встановлена ст. 117 КЗпП України, згідно якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Тобто, форс-мажорні обставини, про існування яких йдеться у висновку, свідчать про відсу-тність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Проте заробітна плата, в тому числі оплата за час простою (ст. 113 КЗпП), компенсація за не-використані дні відпустки (ст. 83 КЗпП) не є відповідальністю за порушення строків виплати за-робітної плати і жодним нормативним актом про працю не передбачено звільнення роботодавця від виплати заробітної плати та цей обов`язок роботодавця не залежить від наявності або відсут-ності його вини.

Закон України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період прове-дення антитерористичної операції" не скасовує обов`язків роботодавця, визначених статтями 47, 116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифіка-цію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В рішенні у справі "Кечко проти України" від 08.11.2005 року Європейський суд з прав лю-дини зазначив, що поняття "власності", яке міститься в першій частині ст. 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як "майнові права", і, таким чином, як "власність" в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відпові-дно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений ст. 1 Протоколу № 1 (п. 22).

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юри-дичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Враховуючи, що позивач до 17 липня 2017 року знаходився з регіональною філією "Донець-ка залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" у трудових відносинах, що в період з 20 березня 2017 року по 17 липня 2017 року на виконання наказу роботодавця про встановлення простою згідно графіку роботи виходив на своє робоче місце, майнові вимоги позивача щодо оплати йому заборгованос-ті по заробітній платі за період з березня 2017 року по 17 липня 2017 року, виплати компенсації за невикористані дні відпустки, вихідної допомоги про що роботодавцем зазначено в наказі про звільнення, відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського суду з прав людини.

Оскільки відповідач не спростував надані позивачем розрахунки заробітної плати за бе-резень - липень 2017 року, у строки, встановлені ч. 1 ст. 116 КЗпП України, не виплатив всі суми, що належали позивачу від підприємства при звільненні, не виплатив ці суми і на час розгляду справи судом першої інстанції, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Відповідно до ст. 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату пра-ці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послу-ги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію грома-дянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, устано-ви і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) (стаття 1).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпе-чення) (стаття 2).

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4).

Відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію грома-дянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" Кабінет Мі-ністрів України постановою від 21 лютого 2001 року № 159 затвердив "Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати".

Відповідно до пунктів 4, 5 зазначеного Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання по-датків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення мі-сячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс спожи-вчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (пункт 4).

Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (пункт 5).

Відповідно до п. 2.2 рішення Конституційного Суду від 15.10.2013 року № 9-рп/2013 кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний ха-рактер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, які викладені у постановах від 21.05.2014 року у справі № 6-43цс14, від 14.12.2016 року у справі № 428/7002/14-ц, відповідно до статті 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці", Закону Укра-їни від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсація втрати частини заробітної плати прова-диться підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час ін-декс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

Оскільки на теперішній час позивачу не виплачена заборгованість по заробітній платі за бе-резень - липень 2017 року, компенсація за невикористану відпустку, затримка виплати цих гро-шових доходів складає більше одного місяця, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого ви-сновку про те, що вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків їх виплати є обґрунтованими.

Доводи щодо розміру компенсації в апеляційній скарзі відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відо-бражає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших ор-ганів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунту-ються. Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача щодо порушення його процесуальних прав внаслідок не надсилання на адресу відповідача доданих до позовної заяви матеріалів, апеляцій-ний суд вважає їх безпідставними, оскільки частинами. 1, 2 ст. 177 ЦПК України визначено, що позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. Правила цієї статті щодо подання копій доку-ментів не поширюються на позови, що виникають, зокрема, з трудових правовідносин.

Таким чином, суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріаль-ного права. Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення або призвели до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено. Отже, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної ін-станції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл су-дових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, а рішення суду - без змін, підстави для зміни розподілу судових витрат, понесе-них у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, відсутні.

За подання апеляційної скарги відповідачем АТ "Укрзалізниця" сплачено судовий збір у ро-змірі 1 261 грн. 20 коп. (а.с. 142).

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява ОСОБА_1 з вимогами майнового характеру про стягнення заборгованості по заробітній платі подана до суду у жовтні 2019 року.

Згідно п/п 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Згідно ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2019 року стано-вить 1921 грн.

Так, розмір судового збору за подання до суду даного позову з вимогами про стягнення забо-ргованості по заробітній платі та компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з по-рушенням термінів її виплати у загальному розмірі 17 964 грн. 17 коп. мав становити 768 грн. 40 коп. (17 964,17 х 1%, але не менше 768,40 (1921 х 0,4))

Таким чином, за подання апеляційної скарги відповідач мав сплатити судовий збір у розмірі 1 152 грн. 60 коп. (768,4 х 150%).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, підстави для відшкодування йому витрат по сплаті судового збору відсутні, су-дові витрати по сплаті відповідачем судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 152 грн. 60 коп. покладаються на відповідача. При цьому, апеляційний суд зазначає, що у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", у разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Відомості про інші судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, сторонами не надані.

Керуючись ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 19 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку, як така що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 24 квітня 2020 року.

Головуючий суддя: Ю.М. Мальований

О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська