Ухвала

27 березня 2020 року

м. Київ

справа № 592/14885/18

провадження № 61-4549ск20

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 грудня 2019 рокута постанову Сумського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Фармак» про визнання незаконним та скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до акціонерного товариства «Фармак» (далі - АТ «Фармак»), у якому просив визнати незаконним та скасувати наказ директора з персоналу АТ «Фармак» Кондрашихіної В. М. від 07 вересня 2018 року № 141-12711 про припинення трудового договору з ОСОБА_1 внаслідок відмови від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці згідно з пунктом 6 статті 36 КЗпП України. Поновити ОСОБА_1 на посаді менеджера з питань регіонального розвитку у відділі маркетингу госпітальних препаратів сектора регіональних продажів в АТ «Фармак». Стягнути з АТ «Фармак» на його користь середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу з 08 вересня 2018 року до дня поновлення його на роботі. Стягнути з АТ «Фармак» на його користь моральну шкоду у розмірі 35 760,00 грн. Допустити рішення суду до негайного виконання в частині поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за один місяць. Вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 грудня 2019 року, залишеним без змін постановою Сумського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

03 березня 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 грудня 2019 року та постанову Сумського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року. ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. При цьому посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

08 лютого 2020 року набрав чинностіЗакон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» № 460-IX від 15 січня 2020 року.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 листопада 2018 рокусправу № 592/14885/18 спір визнано малозначним, відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у малозначній справі.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі вказує, що справа має для нього виняткове значення, оскільки незаконним звільненням було порушення порушено його трудові права, є інвалідом 2 групи, держава не забезпечила захист від незаконного звільнення відповідно до статті 43 Конституції України.

Проте ОСОБА_1 не обґрунтовує в чому проявляється виняткове значення цієї справи. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що справа має виняткове значення для ОСОБА_1 .

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими, ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Вказівка в резолютивній частині постанови Сумського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року про можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржені рішення ухвалені у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 грудня 2019 року та постанову Сумського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Фармак» про визнання незаконним та скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення в відшкодування моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

В. І. Крат