Ухвала

01 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 524/18/19

провадження № 61-5128ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 вересня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 20 грудня 2019 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом

до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором

про надання банківських послуг у розмірі 64 005, 87 грн.

В обґрунтування свого позову зазначало, що 28 травня 2012 року між сторонами було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 6 900 грн. Внаслідок неналежного виконання кредитних зобов`язань у відповідача утворилась заборгованість в розмірі 64 005, 87 грн, що складається: 12 022, 93 грн - заборгованість за тілом кредиту; 10 586, 21 грн - заборгованість

за відсотками за користування кредитом; 37 872, 64 грн - пеня; 500 грн - штраф (фіксована частина); 3 024, 09 грн - штраф (процентна складова).

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 вересня 2019 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 20 грудня 2019 року, позов

АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 28 травня 2012 року

у розмірі 8 500 грн.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Верховного Суду від 28 лютого 2020 року касаційну скаргу

АТ КБ «Приватбанк»на рішення Автозаводського районного суду

м. Кременчука Полтавської області від 18 вересня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 20 грудня 2019 року у справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг повернуто заявнику.

13 березня 2020 року до Верховного Суду АТ КБ «Приватбанк» повторно подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 вересня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 20 грудня 2019 року

в незадоволеній частині позовних вимог та ухвалити нове рішення

про задоволення позову у цій частині.

У клопотанні, доданому до касаційної скарги, заявник просить поновити строк на касаційне оскарження судових рішень, посилаючись на його пропуск у зв`язку з поверненням первинно поданої касаційної скарги.

Враховуючи строки поштового обігу кореспонденції при поверненні первинно поданої заявником касаційної скарги, є підстави вважати, що строк на касаційне оскарження заявником пропущено з поважних причин. Клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження підлягає задоволенню, а строк - поновленню.

Підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень банк зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті3 Цивільного процесуального кодексуУкраїни провадження у цивільних справах здійснюється відповідно

до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду

і вирішення справи.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною першою статті 394 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено те, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі,

що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках -

на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень, лише у тих випадках, коли таке оскарження

є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної

правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах

та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених

у цій же статті ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах

про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою,

яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Ціна позову у цій справі становить 64 005, 87 грн, тобто суму, яка станом

на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму

для працездатних осіб (2 102, 00 грн х 100 = 210 200, 00 грн).

Отже, справа, на судові рішення у якій подана касаційна скарга, відноситься до категорії малозначних.

Заявник у касаційній скарзі вказав, що справа має для банку виняткове значення, а тому є підстави для відкриття касаційного провадження. Також заявник зазначив, що справа має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Суд не може погодитись із тим, що ця справа, в якій судовими рішеннями судів першої й апеляційної інстанції відмовлено у задоволенні позову

у частині стягнення відсотків за кредитним договором, пені й штрафів

у зв`язку із необґрунтованістю позовних вимог у цій частині, з урахуванням правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17) та від 04 вересня 2019 року (справа № 550/109/18), має виняткове значення для

АТ КБ «ПриватБанк», що є одним із найбільших банків України, а також

має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Випадків, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, у цій справі не встановлено Верховним Судом.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки АТ КБ «Приватбанк» подало касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 вересня 2019 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 20 грудня 2019 року задовольнити.

Поновити акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» строк на касаційне оскарження рішення Автозаводського районного суду

м. Кременчука Полтавської області від 18 вересня 2019 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 20 грудня 2019 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 вересня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 20 грудня 2019 року

у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович