№ 201/8670/19
провадження 2/201/657/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2020 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Плевако О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про повернення стягнутих за виконавчим листом коштів та витрат,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 31 липня 2019 року звернулася до суду з позовом до відповідача ПАТ «Перший український міжнародний банк» про повернення стягнутих за виконавчим листом коштів та витрат, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Позивач в своїх позовних вимогах посилається на те, що 13 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 1855 за кредитним договором № GР-2359588 від 11 квітня 2011 року, укладеним між позивачем ОСОБА_1 та АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ПАТ «Перший Український міжнародний банк» про стягнення з неї на користь ПАТ «ПУМБ» грошових коштів у розмірі 16 876. 95 грн.. 08 грудня 2017 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. було відкрито виконавче провадження, 18 грудня 2017 року приватним виконавцем було звернуто стягнення на заробітну плату позивача та інші доходи, внаслідок чого за період з 01 березня по 31 грудня 2018 року з її заробітної плати були здійснені відрахування та виплати на користь ПАТ «ПУМБ» на загальну суму 4 948 гривень 80 коп.

18 вересня 2018 року рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, справа № 201/1730/18, було визнано виконавчий напис № 1855, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. від 13 жовтня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № GР-2359588 від 11 квітня 2011 року грошових коштів в сумі 16 876. 95 грн. таким, що не підлягає виконанню. Вказане рішення набрало законної сили 06 листопада 2018 року. 26 грудня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження та припинено відрахування із заробітної плати позивача.

Відповідно до ч. 1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Як стверджує позивач, під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Тому позивач вважає, що стягнена за виконавчим написом на користь ПАТ «ПУМБ» з неї сума 4 948 грн. 80 коп. підлягає стягненню на її користь.

Позивач вважає, що відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання щодо вказаного договору, що є порушенням вимог чинного законодавства, умов укладеного договору та законних прав позивача. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням виконати умови договору або розірвати його і повернути йому його гроші, але відповідач цього не зробив, чим порушив його права, в добровільному порядку спір не вирішено. Отже, на сьогодні відповідач фактично відмовився від виконання взятих на себе зобов`язань, безпідставно посилаючись на неіснуючі обставини. Вважає такі дії відповідача не законними, позивачу фактично завдані матеріальні збитки та просив стягнути з відповідача вказані безпідставно набуті кошти, задовольнивши позов в повному обсязі.

Представник відповідача ПАТ ПУМБ в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив; вказаним і матеріалами справи, на думку суду, позовні вимоги не визнали повністю. Все ним зроблено згідно вимог закону. Ніяких інших зобов`язань відносно позивача на себе не брали і не беруть, нічиїх прав не порушували, матеріальної чи моральної шкоди не завдавали. Позовні вимоги не доведені, заперечували проти задоволення позову і вважали за можливе розгляд справи без їх участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника вказаного відповідача відповідно до ст. 223 ЦПК України.

З`ясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що дійсно 13 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 1855 (копія виконавчого напису нотаріуса додається) за кредитним договором № GР-2359588 від 11 квітня 2011 року, укладеним між позивачем ОСОБА_1 та АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» (копія кредитного договору про додається) про стягнення з неї на користь ПАТ «ПУМБ» грошових коштів у розмірі 16 876. 95 грн.

08 грудня 2017 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. було відкрито виконавче провадження. 18 грудня 2017 року приватним виконавцем було звернуто стягнення на заробітну плату позивача та інші доходи, внаслідок чого за період з 01 березня по 31 грудня 2018 року з її заробітної плати були здійснені відрахування та виплати на користь ПАТ «ПУМБ» на загальну суму 4 948 (чотири тисячі дев`ятсот сорок вісім) гривень 80 коп.

Не погодившись з вказаним, позивач звернулася до суду з позовом про оскарження вказаного виконавчого напису нотаріуса. 18 вересня 2018 року рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, справа № 201/1730/18, було визнано виконавчий напис № 1855, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. від 13 жовтня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ОР-2359588 від 11 квітня 2011 року грошових коштів в сумі 16 876. 95 грн. таким, що не підлягає виконанню. Вказане рішення набрало законної сили 06 листопада 2018 року.

Отримавши вказане рішення, 26 грудня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження та припинено відрахування із заробітної плати позивача.

Відповідно до ч. 1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають при наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або стеження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Тому позивач вважає, що стягнена за виконавчим написом на користь ПАТ «ПУМБ» з неї сума 4 948 грн. 80 коп. підлягає стягненню на її користь.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 1 п. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Договором відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 631 ЦК України передбачає, що договір набирає чинності з моменту його укладення та строком його дії є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: розірвання договору, відшкодування збитків.

Позивач вважає, що відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання щодо вказаного договору, що є порушенням вимог чинного законодавства, умов укладеного договору та законних прав позивача. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням виконати умови договору або розірвати його і повернути йому його гроші, але відповідач цього не зробив, чим порушив його права, в добровільному порядку спір не вирішено. Отже, на сьогодні відповідач фактично відмовився від виконання взятих на себе зобов`язань, чим порушив права позивача, в добровільному порядку спір не вирішено. Вважає такі дії відповідача не законними, позивачу фактично завдані матеріальні збитки, в добровільному порядку спір не вирішено і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду.

Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

13 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 1855 за кредитним договором № GР-2359588 від 11 квітня 2011 року, укладеним між позивачем ОСОБА_1 та АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ПАТ «Перший Український міжнародний банк» про стягнення з неї на користь ПАТ «ПУМБ» грошових коштів у розмірі 16 876. 95 грн. 08 грудня 2017 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. було відкрито виконавче провадження. 18 грудня 2017 року приватним виконавцем було звернуто стягнення на заробітну плату позивача та інші доходи, внаслідок чого за період з 01 березня по 31 грудня 2018 року з її заробітної плати були здійснені відрахування та виплати на користь ПАТ «ПУМБ» на загальну суму 4 948 гривень 80 коп.

18 вересня 2018 року рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, справа № 201/1730/18, було визнано виконавчий напис № 1855, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. від 13 жовтня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ОР-2359588 від 11 квітня 2011 року грошових коштів в сумі 16 876. 95 грн. таким, що не підлягає виконанню. Вказане рішення набрало законної сили 06 листопада 2018 року. Отримавши вказане рішення, 26 грудня 2018 року приватним виконавцем Лисенко Ю.О. було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження та припинено відрахування із заробітної плати позивача.

Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, а відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За загальними положеннями про договір (ч. 1 ст. 626 ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України «Межі здійснення цивільних прав»: не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, виходячи з того, що позивач всі передбачені договорами сторін умови виконав в повному обсязі; відповідач укладав договір, приймав кошти і зобов`язувався їх виконати у відповідності до норм чинного законодавства, тому відповідач мав можливість виконати умови договору у відповідності до домовленостей з позивачем, але без поважних причин цього не зробив.

Таким чином неправомірними діями відповідача, пов`язаними з невиконанням належним чином умов укладеного договору і закону позивачу було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв`язку зі вказаними діями відповідача і підлягають відшкодуванню за рахунок винної особи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої постановлене рішення. Враховуючи результат вирішення даної справи судові витрати повинні бути покладені на відповідача.

Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що первісний позов підлягає задоволенню повністю.

Тобто, відповідач повинен довести, що його дiями не було порушено його права або права позивача. Однак, жодних доказiв відповідачем до суду не надано. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-якi домовленості i зобов`язання стосовно вiдповiдача (крім договірних, зазначених в позові) відносно завдання збитків, предмета спору, а вiдповiдач не довів незаконність дій позивача. Твердження можливе вiдповiдача про наявнiсть будь-яких iнших зобов`язань стосовно позовних вимог - є припущенням.

Не може суд прийняти до уваги незгоду відповідача з позовом, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджена. Позовні вимоги не уточнювалися, зустрічні вимоги не заявлені.

Позивач при подачі позову не сплатив судовий збір, тому вказане потрібно стягнути на користь позивача з відповідача.

При таких обставинах суд вважає можливим позовну заяву задовольнити та стягнути з ПАТ «Перший український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 в порядку повернення стягнутих за виконавчим написом нотаріуса грошових коштів в сумі 4 948 грн. 80 коп., а також стягнути з ПАТ ПУМБ на користь ОСОБА_1 сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп..

Таким чином, викладені позивачем обставини знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, переконливих доказів на спростування позиції позивача відповідач суду не надав, його позовна заява ґрунтується на законі та підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 41, 33, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 15, 16, 18, 22, 525, 526, 530, 609-612, 1212 ЦК України, ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 в порядку повернення стягнутих за виконавчим написом нотаріуса грошових коштів в сумі 4 948 грн. 80 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп..

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня проголошення рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень ч. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень ч. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Повний текст рішення складено 14 квітня 2020 року.

Суддя -