ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2898/19 Номер провадження 22-ц/814/902/20Головуючий у 1-й інстанції Шелудяков Л. В. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Карпушина Г.Л., Панченка О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди завданої злочином,

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди завданої злочином.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що внаслідок протиправних дій відповідача йому було завдано легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. За вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 17 жовтня 2019 року відповідача визнано винним за ч.2 ст.125 КК України та призначено покарання у виді штрафу. Після спричинення йому тілесних ушкоджень стан його здоров`я погіршився. Виникли головні болі в потиличній сім`яній ділянці, безсоння, головокружіння, швидка втомленість, головний біль посилюється у другій половині дня, що призвело до тривалого лікування. У результаті отриманих тілесних ушкоджень та через неможливість продовження активного громадського життя, у нього були порушені нормальні життєві зв`язки.

Просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь моральну (немайнову) шкоду завдану йому вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, в розмірі 15000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 17 січня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, завданої злочином задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , моральну шкоду в сумі 2000 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. в дохід держави.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду його оскаржив ОСОБА_1 . В апеляційній скарзі просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ОСОБА_1 вважає, що при винесенні рішення судом зроблені висновки, які не відповідають обставинам справи, не враховано вчинення щодо нього кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, наслідки заподіяння йому тілесних ушкоджень, порушення звичайного укладу життя.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу відхилити, як незаконну та необґрунтовану, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Щодо розгляду справи без виклику сторін

Враховуючи положення ч. 7 ст. 10, ч. 1 ст. 369 ЦПК України і беручи до уваги ціну позову колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Встановлені обставини справи

Як вбачається з матеріалів справи, вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 17 жовтня 2019 року у справі №545/1351/19 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вказаним вироком встановлено, що 01 травня 2019 року, близько 20-00 години, поблизу будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 на ґрунті тривалих неприязних відносин та ревнощів, умисно наніс тілесні ушкодження ОСОБА_1 , а саме, удар кистю правої руки, стиснутої в кулак в область голови, удар в область грудної клітини та удар стопою правої ноги у взутті в колінний суглоб лівої ноги потерпілого. Вказаними діями ОСОБА_2 , згідно висновку експерта № 409 від 23 травня 2019 року, спричинив потерпілому ОСОБА_1 наступні тілесні ушкодження: до першої групи відносяться закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку та синець лівого ока, які по ступеню тяжкості оцінюються лише в своїй сукупності та кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; до другої групи відносяться набряк м`яких тканин лівого колінного суглобу та синець тулубу, які по ступеню тяжкості оцінюються як в своїй сукупності так і кожне окремо як легкі тілесні ушкодження. (а.с.6, 7).

Висновком експерта обласного бюро СМЕ ДОЗ Полтавської облдержадміністрації №409 від 23 травня 2019 року підтверджуються механізм спричинення та ступінь тяжкості заподіяних ОСОБА_1 відповідачем ОСОБА_2 тілесних ушкоджень при обставинах, встановлених вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 17 жовтня 2019 року.

За даними виписки №5735 КП «1-а міська клінічна лікарні Полтавської міської ради» від 08 листопада 2019 року із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 , убачається, що останній перебував на стаціонарному лікуванні з 05 листопада 2019 року по 08 листопада 2019 року із діагнозом: відновний період ЗЧМТ (01 травня 2019 року) зі струсом головного мозку (а.с.8, 9).

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як вбачається з ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Згідно правової позиції викладеної у п.п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що згідно загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Тобто, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків позивачів, вимагають від них додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до вимог ст.ст. ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції вірно звернув увагу, що позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди, в тому числі втрат немайнового характеру, які саме життєві плани порушені.

При цьому, колегія суддів погоджується з тим, що злочинні дії відповідача дійсно завдали позивачу моральної шкоди, оскільки його права були порушені і природно, що будь-яка особа у такій ситуації зазнає моральної шкоди, що виражається у душевних стражданнях, яких особа зазнає в зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, що свідчить про наявність підстав, передбачених ст.ст. 23, 1167 ЦК України, для відшкодування йому моральної шкоди.

А тому, суд першої інстанції об`єктивно врахував обставини справи, ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості дійшов обґрунтованого висновку, що розмір моральної шкоди необхідно визначити у розмірі 2000 грн., як такий, що відповідає характеру правопорушення, глибині фізичних та душевних страждань позивача. Розмір моральної шкоди заявлений позивачем у позові, з урахуванням встановлених судами обставин, є завищеним та не відповідає засадам розумності та справедливості, а також є недоведеним у такому розмірі.

Щодо доводів апеляційної скарги

Безпідставними є посилання ОСОБА_1 на те, що суд не в повній мірі врахував обставини справи, а саме кримінальний характер вчинених відповідачем дій, визнання вини ОСОБА_2 , завдання позивачу тілесних ушкоджень та лікування після цього, погіршення стану його здоров`я, порушення звичайного укладу життя, оскільки суд у врахував завдання позивачу моральних страждань в наслідок вчинення щодо нього дій передбачених ч. 2 ст. 125 КК України. Разом з тим, ОСОБА_1 не надано жодних доказів на підтвердження інших зазначених ним обставин та обґрунтування розміру визначеного ним моральної шкоди.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Як вбачається з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального права, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Щодо судових витрат

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не задовольняє вимоги позивача, не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється при розгляді цієї апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текс постанови виготовлено 02 квітня 2020 року

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Г.Л. Карпушин

О.О. Панченко