Справа № 524/9201/19
Провадження №2/524/971/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2020 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі: головуючого-судді - Нестеренка С.Г., при секретарі судового засідання - Бельченко Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчук Полтавської області цивільну справу за цивільним позовом ОСОБА_1 до Кременчуцької міської ради Полтавської області про визначення права власності в порядку спадкування за законом,-
У грудні 2019 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у порядку спадкування.
Вказав, що до складу спадщини після смерті ОСОБА_2 також входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .
05 березня 2019 року державним нотаріусом Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори Ющенко В.М. було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказаний житловий будинок, оскільки відповідно до довідки КП "МБТІ" від 09.11.2018 року за №61/5067 за даними архівного обліку станом на 28.12.12 року право власності на вказане нерухоме майно зареєстроване на ім`я ОСОБА_2 у розмірі 1/10 частки на підставі договору дарування, посвідченого Першою кременчуцької державною нотаріальною конторою за №2851 від 20.06.1969 року відповідно до якого ОСОБА_2 належить 4/25 частини вказаного житлового будинку та договору конкретного користування, посвідченого Першою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою №1861 від 05.07.1987 року та на ім`я іншого співвласника - ОСОБА_3 у розмірі 2/5 частки на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького нотаріального округу Михно В.М. за № 517 від 02.02.2002 року.
Крім того, рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 01.10.2007 року у власності ОСОБА_2 як власника квартири АДРЕСА_2 залишено - згідно літ. "А, А2,а, a1, a 3" технічного плану кімнату 4-2 площею 12,5 кв. м., прибудову 4 площею 3.3 кв. м., що складає 6/25 частин загальної площі будинку. За свого життя ОСОБА_2 не провела державну реєстрацію права власності на новостворений об`єкт, що виникло на підставі рішення суду.
При подані до Реєстраційної служби виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області документів для проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок за померлою ОСОБА_2 , позивачу було відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень у зв`язку з неподанням документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.
Позивач просив визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку літ. «А» 1923 року забудови, прибудови літ. «а4», прибудови літ. «а5», сараю літ. «Д», сараю літ. «М», убиральні літ. «К».
Ухвалою судді від 19 грудня 2019 року позовну заяву було залишено без руху для усунення недоліків (а.с. 34-35).
28 грудня 2019 року на виконання ухвали судді від 19 грудня 2019 року до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків (а.с.38-41).
Ухвалою судді від 20 січня 2020 року у справі відкрито провадження, залучено сторін та третю особу до участі у справі, постановлено розглянути справу у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання (а.с. 44).
06 лютого 2020 року від представника Кременчуцької міської ради Полтавської області Коробова Д.В. надійшли письмові пояснення, з яких постає наступне. 05 березня 2019 року ОСОБА_2 , який є спадкоємцем першої черги, при зверненні з заявою про прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом державним нотаріусом Першої кременчуцької державної нотаріальної контори Ющенко В.М. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що у відповідності до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих належність цього майна спадкоємцеві. Вказав, що позивач звертався до державного реєстратора, однак за рішенням від 17 січня 2019 року було призупинено розгляд його заяви, а 19 лютого 2019 року було відмовлено в державній реєстрації права власності з підстав відсутності документів, що дають змогу встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Звернув увагу, що відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно(житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то право власності виникає з моменту державної реєстрації. Правові засади виникнення права власності на об`єкти нерухомості, що є об`єктами незавершеного будівництва, визначення у статті 331 ЦК України, відтак, майно підлягає державній реєстрації, яку може провести особа, яка його побудувала і яка є живою, а до моменту державної реєстрації - вказане будинковолодіння вважається об`єктом незавершеного будівництва. Просили розглянути вищезазначеного справу без участі представника Кременчуцької міської ради Полтавської області відповідно до норм чинного законодавства.
Ухвалою суду від 11 лютого 2020 року визнано підготовку справи до розгляду закінченою, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом сторін, третіх осіб (а.с. 57).
У судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 не прибули, до суду надали заяви про розгляд справи без їх участі, позов підтримали, просили задовольнити, посилаючись на обставини і підстави, викладені в позовній заяві (а.с. 62).
Представник відповідача Кременчуцької міської ради Полтавської області в судове засідання не прибув, керівництво якого було належним чином повідомлено про час, дату та місце розгляду справи, просили розглядати справу за відсутності їх представників, про що надали письмову заяву (а.с. 54).
Представник третьої особи Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори Північно-Східного міжреогінального управління Міністерства юстиції (м. Суми) не прибув, надали до суду заяву, відповідно до якої просили справу розглянути справу без участі представника, проти задоволення позову не заперечував.
Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.
Право власності на земельну ділянку було зареєстровано на ОСОБА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується копією витягу з індексним номером 173841904 від 15.07.2019 року.
Згідно копії довідки № 61/5067 від 09.11.2018 року, виданої КП «Кременчуцьке Міжміське бюро технічної інвентаризації Кременчуцької міської ради Полтавської області», за даними архівного обліку станом 28.12.2002 року право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано на ОСОБА_1 у розмірі 1/10 частки на підставі договору дарування, посвідченого Першою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою за р. № 2851 від 20.06.1969 року та договору конкретного користування, та договору конкретного користування, посвідченого Першою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою №1861 від 05.07.1987 року та на ім`я іншого співвласника - ОСОБА_3 у розмірі 2/5 частки на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького нотаріального округу Михно В.М. за № 517 від 02.02.2002 року.
Відповідно до рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 01.10.2007 року у власності ОСОБА_2 як власника квартири АДРЕСА_2 залишено - згідно літ. "А, А2,а, a1, a 3" технічного плану кімнату 4-2 площею 12,5 кв. м., прибудову 4 площею 3.3 кв. м., що складає 6/25 частин загальної площі будинку.
За свого життя ОСОБА_2 не провела державну реєстрацію права власності на новостворений об`єкт, що виникло на підставі рішення суду. Позивач в порядку спадкування набув прав забудовника, які успадкував.
З рішення Реєстраційної служби виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 45582322 від 19.02.2019 року позивачу було відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок,що розташований за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_2 , у зв`язку з неподанням документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.
Постановою приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Ющенко В.М. від 05 березня 2019 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , так як не було подано документи для вчинення нотаріальної дії.
З довідки Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори ГТУЮ у Полтавській області №3153/02-14 від 03.12.2018 року постає, що єдиним спадкоємцем за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 є її син відповідач ОСОБА_1 , що також підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 .
Відповідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно п. 1 ч. ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Відповідно 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
У ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
За таких обставин суд приходить до висновку, що померла ОСОБА_2 до моменту своєї смерті була законним власником, а отже вказане майно входить до складу спадщини та може бути успадковане у передбаченому законом порядку.
У статті 1261 ЦК України передбачено, що спадкоємцями першої черги за законом є діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.
Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.
Статтями 1216, 1267 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Позивач є єдиним спадкоємцем за законом після померлої ОСОБА_2 .
У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Згідно ст. 331 ЦК України особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.
Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).
Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.
Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).
У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за №24-753-0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», п.3.4., у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутись з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.
Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.
З роз`яснення, наданого Вищим Спеціалізованим Судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16 травня 2013 року за № 24-753/0/4-13 постає, що відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.
Статтею 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація речових прав на об`єкт незавершеного будівництва та їх обтяжень проводиться у порядку, визначеному цим Законом, з урахуванням особливостей правового статусу такого об`єкта.
Державна реєстрація права власності за висновком суду є похідним від здійснення права власності, а тому її відсутність не може бути окремою підставою для відмови в задоволенні цього позову, оскільки призведе до порушення законних прав та інтересів позивача.
Крім того, суд вважає, що у позивача, як спадкоємця, виникло право на спадщину, відкриту після смерті ОСОБА_2 , яку він прийняв, подавши у передбачений законом строк заяву про прийняття спадщини.
Відповідачі та треті особи не подали суду належних, допустимих, безспірних і достовірних доказів на спростування встановлених судом обставин та позову в цілому.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
Звідси, на підставі встановлених судом обставин, суд вважає, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.
Необхідно визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку літ. «А» 1923 року забудови, прибудови літ. «а4», прибудови літ. «а5», сараю літ. «Д», сараю літ. «М», убиральні літ. «К».
Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходив з того, що позивач не наполягав на стягненні з відповідачів на свою користь коштів у повернення сплаченого судового збору.
Керуючись ст. ст. 16, 328, 392, 1217, 1218, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 133, 141, 258, 264, 265, 273, 280, 281, 282, 283, 284, 289, 352, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку літ. «А» 1923 року забудови, прибудови літ. «а4», прибудови літ. «а5», сараю літ. «Д», сараю літ. «М», убиральні літ. «К».
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Повне рішення виготовлено 09 квітня 2020 року.
Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Рішення набирає законної сили у випадку закінчення строку подання апеляційної скарги або якщо рішення залишено в силі за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: