КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №379/817/18

13 квітня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни на рішення Таращанського районного суду Київської області від 31 січня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Зінкіна В.І., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

25 червня 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до Таращанського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до укладеного договору № б/н від 27.02.2008 року, ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Посилається на те, що відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Також відповідачка на час укладення кредитної угоди дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідачка станом на 30.04.2018 року має заборгованість у розмірі 54 746,97 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 4794,46 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом в розмірі 46 707,42 грн., заборгованості за пенею в сумі 400 грн. та штрафів в сумі 250 грн. (фіксована частина) і в сумі 2595,09 грн. (процентна складова), а тому просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь банку вказану загальну суму заборгованості, а також понесені судові витрати в сумі 1762 грн.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 31 січня 2020 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в розмірі 4794,46 грн. та судовий збір в розмірі 154,30 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції , 05 березня 2020 року представник позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилова Олена Леонідівна надіслала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Таращанського районного суду Київської області від 31 січня 2020 року в частині відмови у стягненні з відповідачки заборгованості за процентами та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким вказані позовні вимоги задовольнити. В іншій частині рішення суду просить залишити без змін.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що рішення суду в оскаржуваній частині ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів у справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Зазначає що, відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку про стягнення з відповідачки заборгованості за процентами, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в Анкеті-заяві позичальника було зазначено базову процентну ставку за користування кредитом - 3% на місяць, тип кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», валюту кредиту, кредитний ліміт, тощо. Тобто, сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. Оскільки банк надав відповідачці кредит, а відповідачка його не повернула, суд першої інстанції, з урахуванням погодження сторонами базової відсоткової ставки по кредиту, безпідставно відмовив у стягненні з відповідачки на користь позивача відсотків по кредиту.

Посилалась на те, що з урахуванням наявності в матеріалах справи вказаної анкети-заяви, в якій вказано розмір відсоткової ставки по кредиту, правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 не можуть бути застосовані у даній справі.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.02.2008 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

У вказаній заяві зазначено, що ОСОБА_1 , ознайомившись із Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами Приватбанку, згідна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем АТ КБ «ПриватБанк», відповідачка має заборгованість за договором б/н від 27.02.2008 року станом на 30.04.2018 року у розмірі 54746,97 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 4794,46 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом в розмірі 46707,42 грн., пені в сумі 400 грн., штрафу (фіксована частина) - 250,00 грн., штрафу (процентна складова) - 2595,09 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для стягнення з відповідачки заборгованості по тілу кредиту в розмірі 4794,46 грн. В задоволенні позовних вимог банку про стягнення з відповідачки відсотків за користування кредитом, пені та штрафів відмовив з огляду на їх недоведеність, пославшись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17-ц.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення Таращанського районного суду Київської області від 31 січня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по тілу кредиту в сумі 4794,46 грн. та в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафів апелянтом не оскаржується, а тому, відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог банку про стягнення з відповідачки відсотків за користування кредитом.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача відсотків за користування кредитними коштами не ґрунтуються на встановлених обставинах справи та суперечать вимогам матеріального права, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що відповідно до укладеного договору № б/н від 27.02.2008 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

На підтвердження укладення кредитного договору та наявності у відповідачки ОСОБА_1 заборгованості за вказаним договором, позивачем АТ КБ «ПриватБанк» було надано суду першої інстанції розрахунок заборгованості за кредитним договором, копію анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписаної відповідачкою 27.02.2008 року, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, Витяг з тарифів банку, копію паспорта відповідачки.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як вбачається з матеріалів справи, анкета-заява від 27.02.2008 року містить анкетні дані ОСОБА_1 , її контактну інформацію, бажаний кредитний ліміт, дату відкриття карткового рахунку - 27.02.2008 року та номер картки - НОМЕР_1 .

Зі змісту вказаної заяви вбачається, що ОСОБА_1 погодилася з тим, що дана заява разом із Пам`яткою, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, суд першої інстанції послався на правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, згідно якого без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З урахуванням зазначеного, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ "ПриватБанк" дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Вказаний висновок суду першої інстанції не грунтується на фактичних обставинах справи та досліджених судом доказах, з огляду на наступне.

З наданої суду та дослідженої Анкети-заяви від 27.02.2008 року, підписаної відповідачкою, вбачається, що базова процентна ставка за кредитом становить 3% на місяць на залишок заборгованості.

Вказана обставина свідчить про обізнаність відповідачки з умовами кредитування, зокрема, з розміром відсоткової ставки за користування кредитними коштами, а тому доводи апеляційної скарги про неможливість застосування до позовних вимог у даній справі про стягнення відсотків за користування кредитом правових висновків, що містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, колегія суддів вважає обгрунтованими.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про обгрунтованість доводів позивача, що з моменту підписання відповідачкою анкети-заяви, між банком та нею укладено кредитний договір шляхом приєднання до запропонованого банком договору та що відповідачка була повідомлена про умови кредитування, зокрема, про відсоткову ставку за користування кредитними коштами.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачці, що не заперечувалося останньою.

ОСОБА_1 свої обов`язки за кредитним договором №б/н від 27 лютого 2008 року належним чином не виконувала, що призвело до виникнення заборгованості, а тому Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості, яка за розрахунками банку станом на 30.04.2018 року становить 54746,97 грн. та складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 4794,46 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом в розмірі 46707,42 грн., пені в сумі 400 грн., штрафу (фіксована частина) - 250,00 грн., штрафу (процентна складова) - 2595,09 грн.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12 дійшла висновку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У вказаних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З наявної в матеріалах справи довідки Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» вбачається, що ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н від 27.02.2008 року отримала картку НОМЕР_1 , терміном дії до 09.2016 року.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до 30 вересня 2016 (строк дії картки № НОМЕР_1 ) включно.

Відтак, у межах строку кредитування до 30 вересня 2016 року (строк дії картки № НОМЕР_1 ) відповідачка мала, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами.

Відповідно до змісту постанови «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів», затвердженої Національним банком України від 30 квітня 2010 року №223, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06 липня 2010 року №474/17769 , залежно від умов, за якими здійснюються платіжні операції з використанням спеціальних платіжних засобів, можуть застосовуватися дебетова, дебетово-кредитна та кредитна платіжні схеми.

Кредитна схема передбачає здійснення користувачем платіжних операцій з використанням спеціального платіжного засобу за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит або в межах кредитної лінії.

Кредитна лінія під операції зі спеціальними платіжними засобами відкривається банком на визначений термін і в межах установленого договором ліміту заборгованості або граничної суми кредитування. Строк дії кредитної лінії, яка відкривається під спеціальні платіжні засоби, установлюється договором.

Користувач на власний розсуд або відповідно до умов кредитного договору, якщо кредит має цільовий характер, частково або в повному обсязі використовує кредит протягом строку дії кредитного договору і зобов`язаний повернути кредит та проценти за користування ним на умовах, встановлених кредитним договором.

Банк зобов`язаний після виконання взаємних зобов`язань або в разі розірвання чи закінчення терміну дії договору на вимогу користувача видати йому довідку про повернення спеціального платіжного засобу, крім випадків передавання його користувачу у власність, кредиту та процентів за користування ним.

Таким чином, у разі закінчення строку дії кредитної лінії для продовження кредитних відносин між банком та клієнтом, що виникли внаслідок видачі попередньої кредитної картки, має переукладатися кредитний договір на таких самих умовах, на яких він був укладений, з видачею нової платіжної картки під підпис позичальника про її отримання.

З наявної в матеріалах справи довідки Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» вбачається, що на виконання умов кредитного договору №б/н від 27 лютого 2008 року банком було видано ОСОБА_1 кредитну картку № НОМЕР_1 , строком дії по 09.2016 року.

З наданого банком розрахунку заборгованості за договором б/н від 27.02.2008 року станом на 30.04.2018 року вбачається, що відсотки за користування кредитом на загальну суму 46707,42 грн. нараховувалися банком по 30.04.2018 року, тобто і після закінчення строку дії кредитного договору від 27 лютого 2008 року, а саме після 30 вересня 2016 року, що суперечить вимогам чинного законодавства.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що обґрунтованими є нарахування відповідачці відсотків за користування кредитом по 30 вересня 2016 року включно.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що станом на 30.09.2016 року (закінчення терміну дії кредитного договору) заборгованість по відсотках за користування кредитом становила 10133,25 грн.

При цьому з вказаного розрахунку також вбачається, що за період з 01 квітня 2015 року по 30 вересня 2016 року відсоткова ставка дорівнювала 43,20 % річних, тоді як з анкети-заяви вбачається, що сторони договору встановили базову процентну ставку на рівні 3% на місяць на залишок заборгованості, тобто 36 % річних.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 була повідомлена позивачем про підвищення відсоткової ставки з 01 квітня 2015 року та надала згоду на таку зміну умов кредитування.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивач має право на стягнення з відповідачки відсотків за користування кредитом за період з 27.02.2008 року по 31.03.2015 року в сумі 291,13 грн., а також має право на стягнення відсотків за період з 01.04.2015 року по 30.09.2016 року обрахованих, виходячи з процентної ставки 36% річних.

Розрахунок процентів здійснюється за формулою: сума боргу * 36 % /100%/365 днів*кількість днів.

Таким чином заборгованість відповідачки за процентами за період з 01.04.2015 року по 30.09.2016 року становить 2541,75 грн. При цьому, оскільки 09.04.2015 року погашено відсотки на суму 291,13 грн. та 11.06.2015 року на суму 183,69 грн., з відповідачки на користь позивача за вказаний період підлягає стягненню 2066,93 грн. (2541,75 грн.-291,13 грн.-183,69 грн.)

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за процентами за користуванням кредитом за період з 27.02.2008 року по 30.09.2016 року в загальній сумі 2358,06 грн. ( 291,13 грн. за період до 01.04.2015 року + 2066,93 грн. за період з 01.04.2015 року по 30.09.2016 року).

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення Таращанського районного суду Київської області від 31 січня 2020 року в оскаржуваній частині про відмову в задоволенні позовної вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за процентами в сумі 2358,06 грн.

В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржувалося.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В ході розгляду даної справи Акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» було понесено судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції в розмірі 1 762 грн.

Задовольнивши позовні вимоги про стягнення заборгованості по тілу кредиту суд першої інстанції, пропорційно до задоволених позовних вимог, стягнув з відповідачки на користь позивача 154,30 грн. судового збору за подання позовної заяви. Рішення суду в цій частині не оскаржується й в апеляційному порядку не переглядається.

Позовні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками задоволені судом апеляційної інстанції частково на загальну суму 2358,06 грн., що становить 5% від суми заявлених вимог по процентах.

З урахуванням розміру задоволених вимог відшкодуванню відповідачкою на користь позивача підлягають судові витрати за подачу позову в частині стягнення заборгованості по відсотках в сумі 88,10 грн.

Також за подання апеляційної скарги апелянтом сплачено судовий збір в розмірі 2643 грн. З урахуванням, того що рішення суду оскаржувалося лише в частині відмови в стягненні відсотків за користування кредитом та враховуючи їх часткове задоволення в ході апеляційного перегляду судового рішення (5%), тому відшкодуванню відповідачкою на користь позивача підлягають судові витрати за подання апеляційної скарги в сумі 132,15 грн.

Отже, з урахуванням вимог ч.10 ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 220,25 грн.

Керуючись ст.ст. 526, 530, 634, 638, 1048, 1054, ЦК України, ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни задовольнити частково.

Рішення Таращанського районного суду Київської області від 31 січня 2020 року в частині відмови в задоволенні позову про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами в сумі 2358,06 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () судовий збір в сумі 220,25 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: