Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2020 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Нікандрової С.О., за участю секретаря судового засідання Дудки Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Василівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про звільнення майна з-під арешту, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до Василівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про звільнення майна з-під арешту, в якому просить зняти арешт з 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 04 травня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Харченко Ю.Г. та внесеного до реєстру за №472. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначає, що їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 . На теперішній час позивач має намір продати квартиру, та під час збору документів вона дізналась, що на % частину квартири мається обтяження, а саме відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12 лютого 2020 року встановлено, що постановою Василівського районного відділу державної виконавчої служби AM 157513 від 05 вересня 2005 року було накладено арешт на 1/4 частину квартири, підстави накладення арешту не відомо, власником 1/4 частини квартири зазначений ОСОБА_2 , у зв`язку із цим обтяженням зробити відчуження квартири не можливо. Звернувшись до Василівського РВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) із адвокатським запитом про надання інформації щодо арешту квартири, було отримано відповідь за вих. №11707/11 від 20 лютого 2020 року про те, що арешт на майно позивача було накладено в межах виконавчого провадження №937110 від 06 травня 2005 року, яке було закрито 01 січня 2008 року на підставі п.2 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження». Надати повну інформацію за виконавчим провадження №937110 не є можливим, оскільки воно було знищено. Також відсутня можливість звільнити майно з-під арешту та запропоновано з цього питання звернутись до суду. Після з`ясування підстав накладення арешту на квартиру було встановлено, що постановою Василівського районного відділу державної виконавчої служби AM157513 від 05 вересня 2005 року було накладено арешт на 1/4 частину квартири, власником якої помилково зазначений ОСОБА_2 , який був співвласником квартири раніше та продавцем під час укладення договору купівлі-продажу від 04 травня 2005 року. На час відкриття виконавчого

провадження №937110 від 06 травня 2005 року ОСОБА_2 вже відчужив своє право власності на 1/4 частину квартири, а тому арешт на 1/4 частину квартири позивача ОСОБА_1 , як на майно ОСОБА_2 , був накладений помилково.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 06 березня 2020 року відкрито провадження у даній цивільній справі, та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, але від представника позивача адвоката Першина В.М. надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та представника, на задоволенні позовних вимог наполягають.

Представник відповідача Василівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву, у якій просить розглядати справу без їх участі, прийняти рішення на розсуд суду.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вивчивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 04 травня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Харченко Ю.Г., зареєстрованого в реєстрі за №472 (а.с.7), Витягу з Державного реєстру правочинів №958736 від 04.05.2005 року (а.с.8), та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7324295 від 24.05.2005 року (а.с.9), позивачу ОСОБА_1 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 .

З Інформаційної довідки №199892136 від 12.02.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, позивачу стало відомо про існування обтяження (арешт нерухомого майна), що накладено на нерухоме майно. Запис про арешт нерухомого майна: реєстраційний номер обтяження 2376323 від 12.09.2005 року, на 1/4 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , власник ОСОБА_2 , накладеного на підставі постанови АМ 157513, 05.09.2005 року, Василівського районного відділу державної виконавчої служби (а.с.10-11).

Згідно листа №11707/11 від 20.02.2020 року Василівський районний відділ державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро), повідомив, що відповідно до відомостей з Автоматизованої системи виконавчих проваджень арешт на майно, що належить ОСОБА_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 накладено в межах виконавчого провадження №937110. Виконавче провадження №937110 з примусового виконання постанова від 06.05.2005 №3-2141 завершено 01.01.2008 року згідно пункту 2 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження». Надати повну інформацію за виконавчим провадженням №937110 не є можливим, оскільки дане виконавче провадження було знищено відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом № 2274/5 від 25.12.2008 р. Міністерства юстиції України п.9.8., строк зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень та здавальних описів (завершених виконавчих проваджень) становить три роки, після чого вони підлягають знищенню по п.9.10. «документи органу державної

виконавчої служби через закінчення строків їх зберігання підлягають знищенню».

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а, відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч. 1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Ст.391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Арешт може бути знятий за рішенням суду відповідно до ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому суд враховує, що згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «East/West Alliance Limited» проти України» , яке набрало статусу остаточного 02.06.2014 р., в п. 167 рішення Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля.

У п. 168 Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний» «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Якщо хоча б одного із цих критеріїв не додержано, Європейський суд з прав людини констатує у такому випадку порушення статті 1 Першого протоколу.

Законність означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків

дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон не передбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправданим за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обгрунтованої пропорційності) між метою, що передбачає для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

Судом встановлено, що підстава накладення арешту на майно позивача відсутня, будь-які виконавчі провадження, за якими позивач є боржником, відсутні, однак на підставі постанови АМ 157513, 05.09.2005 року, Василівського районного відділу державної виконавчої служби в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстроване обтяження нерухомого майна позивача у вигляді арешту на майно, що перешкоджає позивачеві як власникові майна здійснювати всі повноваження власника. Таким чином, виходячи із встановлених обставин, вбачається невідповідність заходу втручання держави в право власності ОСОБА_1 критеріям втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці Європейського суду з прав людини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що є підстави для зняття арешту з належного позивачу майна в судовому порядку, згідно ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження».

Керуючись ст.ст.259, 263-265, 274, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Василівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про звільнення майна з-під арешту задовольнити.

Зняти арешт з 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 04 травня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Харченко Ю.Г. та внесеного до реєстру за №472.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-

телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області С.О. Нікандрова