10.04.2020 року Провадження №2/425/274/20
Справа №425/495/20
місто Рубіжне Луганської області
Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі головуючого судді Коваленка Д.С., секретар Клименко А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні залу судових засідань Рубіжанського міського суду Луганської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_3 , якою просять визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .
В судове засідання сторони не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Позивачі подали заяву, в якій просили розглянути справу без їх участі. Не заперечували проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідач у встановлений йому строк правом на подачу відзиву на позов не скористався.
За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Позиція позивачів полягала в тому, що вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . Вони як власники цієї квартири надали члену своєї сім`ї, право користування цією квартирою. Однак відповідач не проживає у вказаній квартирі з 2014 року. А його реєстрація місця проживання у цій квартирі, заважає позивачам, вільно розпоряджатись та користуватись квартирою і тому відповідача слід визнати таким, що втратив право користування зазначеною квартирою.
Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався, і будь-які докази суду не надав; був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але не з`явився без повідомлення причин; позивачі не заперечує проти розгляду справи та вирішення справи у заочному порядку.
Тому суд, на підставі частини 1 статті 280 ЦПК України, здійснював розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати.
І на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини:
Двадцятого березня 1995 року Фонд міського комунального майна міста Рубіжне, видав свідоцтво на право власності на житло, яким посвідчено, що квартира АДРЕСА_2 , дійсно належить на праві приватної, спільної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та членам його сім`ї: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в рівних частках (а.с. 10).
П`ятнадцятого серпня 1996 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 уклали договір дарування на 1/4 частку квартири, згідно з яким ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_1 прийняв в дар 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 (а.с. 11).
Сьомого лютого 2020 року, ОСОБА_5 , який діяв від імені ОСОБА_3 на підставі довіреності, подарував, а ОСОБА_1 прийняв 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 (а.с. 12). І того ж дня ОСОБА_1 зареєстрував своє право власності на вказану частку квартири (а.с. 13).
Станом на 13 лютого 2020 року у спірній квартирі має право користування та зареєстроване місце проживання, крім співвласників їх син ОСОБА_3 (а.с. 14).
Проте, відповідно до акту про встановлення фактичного місця проживання від 17 лютого 2020 року, складеного в присутності сусідів-свідків ( ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ), за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_3 не проживає з 2014 року (а.с.15).
Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачами та відповідачем виникли цивільні правовідносини у сфері права власності, в межах яких між ними виник спір щодо наявності у відповідачів, як членів сім`ї власника, права користування будинком у зв`язку з їх відсутністю понад п`яти років.
Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:
Відповідно до положень частини першої статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Згідно з частиною першою статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном.
Також положення частин перших статей 383 і 405 Цивільного кодексу України (надалі за текстом ЦК України) прямо встановлюють, що власник будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. При цьому житлове приміщення, яке члени сім`ї мають право займати визначається власником.
Отже, члени сім`ї власника квартири можуть отримати право користування нею від власника, який при цьому, може визначити конкретне житлове приміщення у будинку якою можуть користуватись члени його сім`ї.
Судом встановлено, що відповідач отримав право користування квартирою АДРЕСА_1 , саме як член сім`ї власників, оскільки відповідач являється сином позивачів (а.с.14).
Однак згідно з положеннями частини другої статті 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Тож з огляду на те, що відповідач продовжує бути зареєстрованим у квартирі АДРЕСА_1 , але позивачами доведена його відсутність у квартирі без поважних причин понад один рік, а дані про наявність іншої домовленості між позивачами та відповідачем відсутні, і законом іншого не встановлено, відповідача, як члена сім`ї позивачів, слід визнати таким, що втратив право користування цією квартирою.
А тому, позовні вимоги про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 , слід визнати обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Таким чином, керуючись статтями 2,19,23,34,43,49,133-142,206,211,213,217,220-222,244-248,258,259,263-265,268,272,273,351,352,354,355 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення позивач не подав апеляційної скарги, а відповідач не подав письмової заяви про перегляд заочного рішення. У випадку подання позивачем апеляційної скарги, заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У випадку подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення, якщо його не скасовано, воно набирає законної сили у випадку подання відповідачем апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга може бути подана до Луганського апеляційного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня проголошення цього заочного рішення. Заява про перегляд цього заочного рішення може бути подана до Рубіжанського міського суду Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя - Д.С. Коваленко