Справа № 536/1261/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

Головуючого судді - Колотієвського О.О.,

при секретарі - Пшеничній В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Третя Кременчуцька державна нотаріальна контора Полтавської області; Приватний нотаріус Сапко Ольга Борисівна - про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на 1/4 частину домоволодіння в порядку спадкування та вилучення частки у добросовісного набувача,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на 1/4 частину домоволодіння в порядку спадкування та вилучення частки у добросовісного набувача

17 липня 2017 року ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області залучено до участі у справі третіх осіб: Третю Кременчуцьку державну нотаріальну контору Полтавської області; Приватного нотаріуса Сапко Ольгу Борисівну.

10 жовтня 2018 року ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області замінено відповідача ОСОБА_3 на ОСОБА_2 .

В своїй позовній заяві позивач вказувала, що вона являється спадкоємцем після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 за час свого життя склала заповіт на її ім`я відносно свого майна, яке складалось з житлового будинку.

Вона прийняла спадщину після неї фактично, так як проживала з нею разом у її житловому будинку на день її смерті та після її смерті та до смерті батька, тобто до грудня 2002 року.

Вона звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але отримала письмову відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки на момент її звернення до нотаріуса майно вже успадковане іншою особою та продано громадянину ОСОБА_3 .

Враховуючи те, що її померла мати залишила заповіт від 17.06.1997 р. на її ім`я та ім`я її померлого брата, то при оформленні спадщини нотаріус повинна була її повідомити.

Її брат, як видно з договору дарування на відповідача ОСОБА_3 , отримав спадщину за заповітом на весь житловий будинок та отримав свідоцтво про право на спадщину від 06.12.2002 р. за № 8014, після чого уклав договір дарування з ОСОБА_3 .

Позивач вважає, що нотаріус, який по заповіту оформлював спадщину, повинен та зобов`язаний був врахувати те, що у реєстрі повинні були бути дані про заповіт відносно неї, раз він виявив що є заповіт відносно брата і повинен був оформити не всю, тобто одну цілу частину житлового будинку як спадщину, а 1/2 його частину, або іншу.

Таким чином, позивач вважає що спадщина від 06.12.2002 р. оформлена з помилкою і нотаріус не врахував те, що у померлих є донька, тобто позивач.

Позивач вказувала, шо на день смерті матері ОСОБА_4 , і на день смерті батька, ОСОБА_5 , хоча була зареєстрована у м. Кременчуці, але фактично проживала у с. Омельник та доглядала за батьками і допомагала їм по господарству, так як вони вже не спроможні були самі жити, тому вона жила у с. Омельник разом з ними.

Так, згідно акту від 22.05.2017 р. було встановлено, що вона проживала зі своїми батьками до грудня 2002 року.

Таким чином, за діючим законодавством на той час, вона фактично прийняла спадщину та мала право на спадщину, як після померлої матері, так і після померлого батька.

Позивач вважає, що спадщина була оформлена на її брата з помилкою. Нотаріус не залучив всіх спадкоємців до спадкування та оформив спадщину ІНФОРМАЦІЯ_2 на її брата ОСОБА_6 невірно.

Слід визнати дане свідоцтво про право на спадщину недійсним та скасувати.

Оскільки свідоцтво про право на спадщину являється недійсним, то і договір дарування від її брата на громадянина ОСОБА_3 , являється також недійсним і його, також, слід визнати недійсним. Так як їй стало відомо, мав місце договір купівлі - продажу, а не дарування. За цю угоду було отримано грошові кошти і була прихована істинність даної угоди.

Вважає, що вона набула право власності на спадкове майно, у наслідок того, що вона прийняла його фактично, так як проживала разом з померлими, матір`ю та батьком.

На підставі вищевикладеного, просила суд ухвалити рішення, яким:

- встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після померлих батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у наслідок спільного проживання з ними.

- визнати договір дарування між - ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Сапко О.Б., 10.11.2003 р., недійсним;

- визнати свідоцтво про право на спадщину видане на ОСОБА_6 від 06.12.2002 р. за № 8014, посвідчене третьою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою недійсним

- витребувати 1/4 частину житлового будинку у відповідача, як добросовісного набувача.

- визнати за ОСОБА_1 , право власності у порядку спадкування на 1/4 частину житлового буд. АДРЕСА_1

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову. Крім цього, 19 квітня 2019 року на адресу суду надіслали відзив на позов, в якому просили застосувати строк позовної давності, оскільки договір дарування між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 укладено 10.11.2003 року. Саме із дати укладення договору почав спливати термін позовної давності щодо будь яких претензій ОСОБА_1 стосовно спірного майна.

Позивач, яка стверджує, що «прийняла спадщину після померлих батьків», не могла не знати про перехід належного їй (за її твердженням) майна у володіння, користування та розпорядження іншої особи.ОСОБА_1 звернулася до суду тільки 17.07.2017 року. Таким чином вона пропустила без поважних причин загальних трирічний строк позовної давності.

Третя особа Приватний нотаріус Сапко О.Б. в судове засідання не з`явилася. На адресу суду надіслала заперечення на позов, в яких вважала позовні вимоги незаконними, необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами. Крім цього просила застосувати строк позовної давності, оскільки договір дарування між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 укладено 10.11.2003 року. Саме із дати укладення договору почав спливати термін позовної давності щодо будь яких претензій ОСОБА_1 стосовно спірного майна.

Позивач, яка стверджує, що «прийняла спадщину після померлих батьків», не могла не знати про перехід належного їй (за її твердженням) майна у володіння, користування та розпорядження іншої особи.ОСОБА_1 звернулася до суду тільки 17.07.2017 року. Таким чином вона пропустила без поважних причин загальних трирічний строк позовної давності.

Представник Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився. На адресу суду надіслав заяву про розгляд справи без його участі.

Суд розглянувши матеріали справи, дав повну оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 являється спадкоємцем після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 за час свого життя, 18 червня 1997 року склала заповіт на позивача та на ОСОБА_6 , на майно що виражається в 1/2 частині житлового будинку та господарських будівель, що розташований в селі Омельник, Кременчуцького району Полтавської області, та взагалі все те, що належатиме їй на день смерті, в рівних долях.

Позивач вказувала, що вона прийняла спадщину після ОСОБА_4 фактично, так як проживала з нею разом у її житловому будинку на день її смерті та після її смерті - до смерті батька, тобто до грудня 2002 року, та вважала необхідним застосувати норму ст.549 ЦК УССР.

Ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.77, ч.2 ст.78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Так в матеріалах справи міститься акт обстеження від 22 травня 2017 року, складеного ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , засвідчений секретарем виконавчого комітету Омельницької сільської ради Кременчуцького району Полтавської області Гнєдаш І.В., яким підтверджено дану обставину.

Крім цього, для підтвердження вказаної обставини позивачем заявлялося клопотання про виклик свідків.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні своїми показами не підтвердила факт проживання ОСОБА_1 станом на день смерті ОСОБА_4 разом з останньою.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні своїми показами не підтвердив факт проживання ОСОБА_1 станом на день смерті ОСОБА_4 разом з останньою.

Отже, з викладеного вище вбачається, що єдиним доказом, який підтверджує факт проживання ОСОБА_1 у спірний період є акт про обстеження, але такий акт не є достатнім доказом у таких правовідносинах, оскільки з його тексту неможливо встановити на яких фактичних обставинах ґрунтується засвідчення факту, тобто чи особи, що засвідчують такий акт проживали як сусіди і могли знати про такі обставини, чи допомагали по господарству в той період, та інше.

Навіть, якщо припустити, що такого акту достатньо для підтвердження вказаної обставини, але спірні відносини не можуть бути підтверджені фактом проживання зі спадкодавцем на час прийняття спадщини, оскільки відповідно до ст.549 ЦК УССР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Такі дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Прийняття спадщини шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може прирівнюватись до фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном. Для першого способу прийняття спадщини необхідними є два юридичних факти: позитивний (постійне проживання в одному житловому приміщенні із спадкодавцем на час відкриття спадщини) і заперечний (відсутність відмови від прийняття спадщини протягом встановленого законом строку). В той час, підставами застосування другого способу вимагає значно ширшу кількість юридичних фактів. При цьому сам по собі факт проживання спадкоємця зі спадкодавцем в одному житловому приміщенні недостатній для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину шляхом фактичного вступу.

Під вступом спадкоємця в управління або володіння спадковим майном розуміється будь-які активні дії, що свідчать про наявність фактичного волевиявлення спадкоємця, спрямованого на володіння, користування та розпорядження спадщиною. Зазначені дії можуть виражатися у підтриманні майна, що входить до складу спадщини, у належному стані, пред`явленні претензій до боржників спадкодавця, погашенні його боргів, сплаті податків та зборів, здійсненні за рахунок спадщини інших виплат, дозволених законом, та інше. Для безспірного визнання особи спадкоємцем необхідно, щоб перелічені вище дії здійснювались систематично і продовжувались до закінчення строку для прийняття спадщини.

Отже, достатніх доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 , відповідно до вимог ст.549 ЦК УССР, прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном суду не надано.

Таким чином, ОСОБА_1 є такою, що не прийняла спадщину в розумінні закону, що діяв на час виникнення вказаних обставин, за таких обставин єдиним спадкоємцем залишився ОСОБА_6 який прийняв спадщину в повному обсязі, таким чином останній мав право розпоряджатися належним йому спадковим майном на власний розсуд.

Отже, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_1 фактично не прийняла спадщину, в той час вирішення інших позовних вимог безумовно залежить від визнання ОСОБА_1 такою, що прийняла спадщину, тому в решті позовних вимог також слід відмовити, оскільки фактично дії ОСОБА_6 щодо розпорядження належним йому спадковим майном, жодним чином не порушують права ОСОБА_1 .

Керуючись ст.549 ЦК УССР, ст.ст. 76, 258-259, 263-265, 273, 352 ЦПК України, п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.08 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", суд ,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Третя Кременчуцька державна нотаріальна контора Полтавської області; Приватний нотаріус Сапко Ольга Борисівна - про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на 1/4 частину домоволодіння в порядку спадкування та вилучення частки у добросовісного набувача відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду через Кременчуцький районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. О. Колотієвський