СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_______________________________________________________________________________
№2/760/124/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І . Вступна частина

03 серпня 2020 року в м. Києві

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Семененко А.Д.

представника Позивача - адвоката Влащенка О.А.

представника Відповідача - адвоката Ющенко Н.О.

розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у м. Києві, треті особи: ОСОБА_2 , державний нотаріус Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Бочкова Ніна Георгіївна, про визнання дій нотаріуса протиправними та визнання договору недійсним.

ІІ. Описова частина

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у м. Києві та просив визнати недійсним договір дарування квартири від 27.11.2007, укладений між ним та його дочкою ОСОБА_2 .

Свої вимоги Позивач мотивує наступним.

27 листопада 2007 року між Позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір дарування, згідно з яким ОСОБА_1 подарував своїй дочці квартиру АДРЕСА_1 . Зазначений договір був посвідчений державний нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Бочковою Н.Г.

Позивач зазначає, що вказана квартира була об`єктом спільної власності подружжя, а тому на її відчуження необхідна була згода його дружини - ОСОБА_3 .

Така згода, як стверджує Позивач, була надана його дружиною, проте на момент її надання, як стверджує Позивач, його дружина являлася інвалідом ІІ групи психічного захворювання, фактично була недієздатною, а тому, підписуючи письмову згоду, фактично не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Відтак, Позивач вважає, що державний нотаріус не пересвідчився належним чином у дієздатності ОСОБА_3 під час посвідчення її письмової згоди на відчуження квартири, а тому договір, укладений на підставі заяви слід визнати недійсним.

16 травня 2018 року до суду надійшов письмовий відзив Головного територіального управління юстиції у м. Києві, згідно з яким Відповідач проти позову заперечує, наполягаючи на тому, що недієздатність ОСОБА_3 належними доказами (судовим рішенням) не обгрунтована. Нотаріус посвідчив справжність її підпису у письмовій згоді на відчуження квартири АДРЕСА_1 , а відтак, діяв у спосіб, передбачений законом, та у межах своїх повноважень.

Ухвалою від 25 липня 2018 року у справі призначена судова психіатрична експертиза, на вирішення якої поставлено питання щодо психічного стану ОСОБА_3 під час надання згоди на відчуження квартири.

25 квітня 2019 року до суду надійшов висновок судово-психіатричного експерта №121 від 28.02.2019, згідно з яким ОСОБА_3 на момент укладання договору від 27.11.2007 страждала стійким хронічним психічним розладом у вигляді «Рекурентного депресивного розладу, тяжкий поточний епізод без психотичних симптомів» і за своїм психічним станом не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

У судовому засіданні Позивач, який був допитаний також і в якості свідка, а також його представник позовні вимоги підтримали.

Представник Третьої особи ОСОБА_2 проти позову заперечував.

ІІІ. Мотивувальна частина

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову в позові, виходячи з наступного.

Встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 10.09.1998 за ОСОБА_1 було зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Станом на день набуття права власності на квартиру ОСОБА_1 перебував у шлюбі з ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про одруження від 30.12.1965. Відтак, в силу положень ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України квартира перебувала у спільній сумісній власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з положеннями статті 65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Встановлено, що 27 листопада 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір дарування квартири АДРЕСА_1 , яка перебувала у спільній сумісній власності подружжя.

Для укладення зазначеного договору ОСОБА_3 надала письмову згоду, яка була посвідчена нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Бочковою Н.Г.

В той же час, з висновку судово-психіатричного експерта №121 від 28.02.2019, який складений на підставі ухвали суду, ОСОБА_3 на момент укладання договору від 27.11.2007 страждала стійким хронічним психічним розладом у вигляді «Рекурентного депресивного розладу, тяжкий поточний епізод без психотичних симптомів» і за своїм психічним станом не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Між тим, суд виходить з того, що оспорити укладений договір щодо спільного сумісного майна подружжя, як зазначено в ст. 66 Сімейного кодексу України, може той чоловік або дружина, згоди яких не було отримано для вчинення правочину.

Між тим, сама ОСОБА_3 не зверталася до суду з позовом про визнання договору недійсним.

Крім того, сам Позивач не зміг зазначити та обгрунтувати суду, які саме його права були порушені внаслідок укладення договору дарування від 27.11.2007, і на захист яких ним заявлений даний позов.

Підставою для відмова у задоволенні позову є також те, що до участі у справі якості належної Відповідачки не залучена - сторона договору дарування, обдаровувана ОСОБА_2 .

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

ІV. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 203, 215, 223 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд вирішив:

1.У задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та визнання договору недійсним відмовити.

2.Судові витрати покласти на Позивача.

3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4.Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Відповідач: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, адреса: 01001, м. Київ, пров. Музейний, 2-Д, ;

Третя особа: ОСОБА_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ;

Третя особа: Бочкова Ніна Георгіївна , державний нотаріус Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори, адреса: м. Київ, вул. Волинська, 6.

Суддя: