Ухвала

Іменем України

08 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 751/8159/19

провадження № 61-5793ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Курило В. П.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02 січня 2020 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Чернігова Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області - Качури Володимира Володимировича,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, в якій просила:

- визнати незаконними дії старшого державного виконавця Центрального відділу ДВС м. Чернігова ГТУЮ у Чернігівській області Качури В. В. у виконавчому провадженні № 40039833 щодо здійснення 16 жовтня 2019 року опису та арешту 1/2 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Центрального відділу ДВС м. Чернігова ГТУЮ у Чернігівській області Качури В. В. у виконавчому провадженні № 40039833 про опис та арешт 1/2 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Скарга мотивована тим, що в межах зазначеного виконавчого провадження старшим державним виконавцем Качурою В. В. 16 жовтня 2019 року винесено постанову про опис та накладення арешту на майно: 1/2 частини будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявник зазначала, що до складу домоволодіння АДРЕСА_1 , входять надвірні будівлі та споруди, які є його приналежністю, однак характеристика належного їй на праві власності об`єкту нерухомості, що міститься в оскаржуваній постанові, не відповідає фактичній, яка зазначена в технічній документації. Також в оскаржуваній постанові державним виконавцем не визначено суми стягнення за виконавчим листом № 2/743/69/13 від 26 червня 2013 року. Крім цього, постанову винесено з порушенням строків, передбачених статтями 13, 56 Закону України «Про виконавче провадження». Заявник також вказувала, що державний виконавець незаконно почав процедуру звернення стягнення на будинок, який є її єдиним житлом.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02 січня 2020 року, залишеною без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року, у задоволенні скарги відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що дії державного виконавця Качури В. В. при винесенні постанови про опис та арешт майна боржника від 16 жовтня 2019 року є правомірними та здійснені відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», а тому підстави для задоволення скарги ОСОБА_1 відсутні.

У березні 2020 року ОСОБА_1 надіслала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02 січня 2020 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року.

В касаційній скарзі заявник просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її скаргу.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що при розгляді скарги судами неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовані норми права.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З касаційної скарги вбачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Суди установили, що на примусовому виконанні у Центральному відділі ДВС м. Чернігова ГТУЮ у Чернігівській області перебуває зведене виконавче провадження № 58294204 з виконання виконавчого листа № 2/743/69/13, виданого 26 червня 2013 року Ріпкинським районним судом Чернігівської області, про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ТОВ «ЛТД-Компані» на користь ОСОБА_5 заборгованості за кредитом № 012/13/014/07 від 07 березня 2007 року в розмірі 745 575,20 грн та судового збору в сумі 3 219 грн (ВП № 40039833), та виконавчого листа № 751/6320/15-ц, виданого 12 листопада 2015 року Новозаводським районним судом м. Чернігова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 228 967,98 грн заборгованості за кредитним договором (ВП № 49418821).

Постанова про об`єднання вказаних виконавчих проваджень у зведене № 58294204 винесена державним виконавцем 05 лютого 2019 року.

01 жовтня 2019 року стягувач звернувся до Центрального відділу ДВС м. Чернігова ГТУЮ у Чернігівській області з клопотанням про вчинення виконавчих дій.

01 жовтня 2019 року державним виконавцем Качурою В. В. сформовано довідку з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, згідно з якою ОСОБА_1 належить на праві приватної власності 1/2 частина будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

16 жовтня 2019 року старшим державним виконавцем Центрального відділу ДВС м. Чернігів ГТУЮ у Чернігівській області Качурою В. В. винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою описано та накладено арешт на належне боржниці ОСОБА_1 майно: 1/2 частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Будинок цегляний загальною площею 266,1 кв.м. Будинок має два поверхи та підвальне приміщення (цокольний поверх). Цокольний поверх складається з підвального приміщення І - площа 8,5 кв.м; підвальне приміщення ІІ - площа 27,6 кв.м; підвальне приміщення ІІІ - площа 35,5 кв.м; підвальне приміщення ІV - площа 17,0 кв.м. Перший поверх: веранда - 10,7 кв.м; коридор - 3,4 кв.м; санвузол- 4,8 кв.м; кімната - 40,6 кв.м; кухня - 18,7 кв.м; кімната - 31,2 кв.м; шафа - 1,3 кв.м. Другий поверх: коридор - 17,2 кв.м; санвузол - 3,4 кв.м; гардеробна - 5,8 кв.м; кімната - 21,1 кв.м; кімната - 18,3 кв.м, що розташований на земельній ділянці площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:048:5132, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15 вересня 2006 року, виданого Новозаводською районною у м. Чернігові радою, ОСОБА_1 є власницею 1/2 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Державним актом на право власності на земельну ділянку від 08 лютого 2010 року підтверджується право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, присадибна ділянка, кадастровий номер :01:048:5132.

Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Права державного виконавця визначені у частині третій статті 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Із змісту наведених положень закону випливає, що метою виконавчого провадження є захист інтересів стягувачів шляхом здійснення сукупності передбачених законом заходів, спрямованих на дієве та ефективне виконання рішень суду та інших органів і посадових осіб.

Відповідно до частини четвертої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим.

У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються:1) якщо опису підлягає земельна ділянка - її розмір, цільове призначення, наявність комунікацій тощо; 2) якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди; 3) якщо опису підлягає транспортний засіб - марка, модель, рік випуску, об`єм двигуна, вид пального, пробіг, комплектація, потреба у ремонті, колір тощо.

Судами встановлено, у постанові про опис та арешт вказаного майна державним виконавцем було зазначено суму заборгованості за виконавчим листом № 2/743/69/13, а також вказано вид нерухомого майна та його місцезнаходження, матеріал будинку, загальна площа, кількість поверхів, описано всі приміщення, в тому числі підвальні, їх площа та призначення, поверхи, на яких вони розташовані, а також зазначено земельну ділянку, на якій розташований будинок, її кадастровий номер та цільове призначення.

Опис та арешт майна проведено відповідно до інформації, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, а саме описано та арештовано 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Після отримання 01 жовтня 2019 року державним виконавцем інформації про наявність у боржника майна, останній здійснив опис та арешт лише 16 жовтня 2019 року.

Відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що дії державного виконавця при винесенні постанови про опис та арешт майна боржника від 16 жовтня 2019 року є правомірними та здійснені відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», а тому підстави для задоволення скарги відсутні.

Касаційна скарга не містить обґрунтованих посилань на неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги.

Керуючись частинами першою, четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02 січня 2020 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Чернігова Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області - Качури Володимира Володимировича.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Є. В. Коротенко А. Ю. Зайцев В. П. Курило