ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

26 жовтня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/3896/19

Головуючий у першій інстанції - Лібстер А. С.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1130/20

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді - Бобрової І.О.,

суддів - Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

сторони справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

місце ухвалення судом першої інстанції рішення - смт Куликівка,

дата складання судом першої інстанції повного тексту рішення -23.10.2019,

У С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останнього на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 24.06.2015 в розмірі 18702,16 грн та 1921 грн судових витрат.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим, підписав заяву № б/н від 24.06.2015, згідно з якої отримав кредит у розмірі 2800,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», викладеними на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач при укладенні цього договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та на його зміну за рішенням та ініціативою банку; договором передбачена можливість зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору, при цьому у кредитора виникає обов`язок інформувати позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки за картковим рахунком; у позичальника виникає право отримання виписки про стан та про здійснені операції за картковими рахунками.

Відповідач належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконував, у зв`язку з чим, станом на 16.05.2019 виникла заборгованість за кредитом у розмірі 18702,16 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 8534,25 грн, заборгованості за простроченим тілом кредиту - 2197,54 грн, нарахованої пені за прострочене зобов`язання - 6303,00 грн, пені за несвоєчасність сплати боргу - 900,00 грн, а також штрафи: фіксована частина - 500,00 грн, процентна складова - 866,77 грн, які АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь.

Рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2019 року позов задоволено частково, стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за тілом кредиту по кредитному договору б/н від 24.06.2015 у розмірі 956,39 грн та 1921 грн у відшкодування судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту у розмірі 10731,79 грн та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушенням норм матеріального і процесуального права, неповне та необ`єктивне дослідження всіх обставин справи, в іншій частині рішення залишити без змін.

Скаржник вважає, що суд зробив помилковий висновок про розмір заборгованості по тілу кредиту та про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, чим допустив грубе порушення норм цивільного права. Суд ухвалив оскаржуване рішення нехтуючи принципами платності кредитного договору, всупереч приписів ст. 534 ЦК України, зробив помилковий висновок щодо черговості погашення вимог за грошовим зобов`язанням. Суд своїм рішенням наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку, чим порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави, ігноруючи те, що важливою ознакою кредитної операції є те, що вона надається за рахунок залучених грошових коштів. Звільнення боржника від сплати відсотків за кредитним договором може становити економічну небезпеку для країни та призведе до неможливості здійснювати виплату відсотків за депозитними договорами та іншими обов`язковими платежами.

Відповідач своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2,5 ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення нарахованої пені за прострочене зобов`язання - 6303,00 грн, пені за несвоєчасність сплати боргу - 900,00 грн, а також штрафів: фіксованої частини - 500,00 грн, процентної складової - 866,77 грн, заборгованості за кредитом не оскаржується, тому, відповідно до положень ст. 367 ЦПК України, апеляційним судом в цій частині не переглядається.

Судове рішення в частині, що оскаржується, вимогам ст.263 ЦПК України відповідає.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що, підписавши заяву б/н від 24.06.2015, ОСОБА_1 отримав від банку грошові кошти в сумі 2800 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Станом на 01.06.2016 заборгованість за кредитом була відсутня. За період з 01.06.2016 по 16.05.2019 було витрачено кредитних коштів в розмірі 12101,81 грн та поповнено рахунок на 11145,42 грн, тобто борг відповідача становить 956,39 грн. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, пені та штрафів, суд першої інстанції виходив з того, що у заяві позичальника відсутня домовленість сторін про сплату відсотків, Умови та Правила надання банківських послуг не можуть бути підставою для стягнення відсотків, оскільки позивачем не було надано доказів, що саме додані до позову Умови та Правила діяли на час підписання відповідачем заяви-анкети, вони не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 24.06.2015 відповідачем ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а. с. 9).

У тексті вказаної заяви зазначено, що ОСОБА_1 погодився з тим, що ця заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві; ознайомився з договором про надання банківських послуг до його підписання і згоден з його умовами, примірник цього договору згоден отримати шляхом самостійного роздрукування з офіційного сайту банку; зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно знайомитися з їх змінами на сайті банку; підтвердив, що ознайомлений і згодний з Умовами та Правилами надання послуг накопичення «Копилка», і згоден на оформлення цієї послуги.

Згідно з розрахунком, наданим банком до позовної заяви, заборгованість, яку просить стягнути позивач, за вказаним кредитним договором станом на 16.05.2019 становить 18702,16 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі - 8534,25 грн, заборгованості за простроченим тілом кредиту -2197,54 грн, нарахованої пені за прострочене зобов`язання 6303,60 грн, заборгованості за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу 300 грн, заборгованості по судовим штрафам 1366,77 грн (а. с. 6-8).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у згаданому випадку - АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У анкеті-заяві позичальника від 24.06.2015 процентна ставка не зазначена, як і не зазначено, як вказано вище, до якого підрозділу Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку приєднався відповідач.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Через відсутність таких умов, доводи скаржника в апеляційній скарзі щодо зарахування сум, що добровільно сплачувалися ОСОБА_1 на рахунок банку в період з 24.06.2015 до16.05.2019, на погашення відсотків, пені тощо - не заслуговують на увагу. Суд першої інстанції вірно зарахував вказані кошти на рахунок сплати тіла кредиту.

Пред`являючи вимоги про погашення кредиту та, додаючи витяг з Умов та Правил надання банківських послуг до позовної заяви, банком не надано доказів того, що саме ці Умови та Правила надання розумів ОСОБА_1 та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов. Також матеріали справи не містять підтвердження того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, сплати неустойки (пені, штрафів), комісії та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження N 6-16цс15).

Колегія суддів повністю погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Умови та Правила надання банківських послуг, які надані позивачем на підтвердження своїх вимог про стягнення кредитної заборгованості з відсотків та штрафів, не місять підпису позичальника, а тому не є належними та допустимими доказами.

Колегія суддів вважає, що банк не довів, що саме надані ним Умови та Правила є складовою кредитного договору і що саме ці умови відповідач мав на увазі, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно брав на себе зобов`язання зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту.

До такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі N 342/180/17, провадження N 14-131цс19.

На думку колегії суддів, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови, що розміщені на офіційному сайті позивача, (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з указаним позовом (лютий 2020), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-якій редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд 26.02.2020 при розгляді справи № 335/2109/18.

Отже, правові підстави для стягнення з відповідача тіла кредиту у визначену банком розмірі - відсутні. Суд першої інстанції обґрунтовано частково задовольнив вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в цій частині.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, тобто в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О.Боброва

О.Є.Мамонова

Н.В.Шитченко

Повний текст постанови складений 26.10.2020.