ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/422/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/3340/19 Категорія: 304090000 Корман О.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2020 року :

м.Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 грудня 2019 року, у складі судді Кормана О.В., -

в с т а н о в и в :

У липні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказували, що відповідно до укладеного договору №б/н від 06.06.2013 ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 31.05.2019 має заборгованість 242 039, 40 грн., яка складається з наступного: 4977, 35 грн. заборгованість за кредитом, 234 662, 05 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2400 грн. заборгованість за пенею та комісією.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 127 291, 31 грн., яка складається з наступного: 4977, 35 грн. заборгованість за кредитом, 122 313, 96 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом з 06.06.2013 по 31.07.2018 та судові витрати в сумі 1921 грн.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 грудня 2019 року відмовлено повністю у задоволенні позову.

Суд мотивував рішення тим, що позивач не підтвердив доказами, що договір між банком та клієнтом був укладений, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості по кредиту, у матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на факт отримання відповідачем кредитної картки та підтверджували дату її отримання. Крім того, розрахунок заборгованості, який додано позивачем до позовної заяви не підтверджено жодним первинним документом. Анкета-заява не містить посилань на умови користування кредитом та його погашення, порядок нарахування та сплати відсотків за користування кредитом. До позовної заяви не додано документи, які б підтверджували, що на момент підписання анкети-заяви 06.06.2013 відповідач ознайомилася з тими Тарифами і Умовами та правилами надання банківських послуг в Приватбанку, витяги з яких долучено до позовної заяви.

15 січня 2020 року АТ КБ «Приватбанк» подав на вказане рішення апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем надані належні та допустимі докази, зокрема, анкету-заяву, яка підтверджує укладення між сторонами кредитного договору, розрахунок заборгованості, у якому вказані суми відсотків, пені та інші суми відповідно до умов договору.

Відповідач, підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду з формою договору та його умовами.

ОСОБА_1 не скористалася своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до положень ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Під час апеляційного розгляду судом встановлено, що відповідно до укладеного з АТ КБ «ПриватБанк» договору №б/н від 06.06.2013, шляхом підписання анкети-заяви (а.с.7), ОСОБА_1 отримала універсальну кредитну картку з встановленим кредитним лімітом 0 грн., який 01.10.2013 було збільшено до 5000 грн. (а.с.77).

У даній анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку. (а.с. 7)

З огляду на це, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність доказів, які підтверджують укладення кредитного договору між банком та клієнтом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Позичальник кредитні кошти в Банку отримувала, що вбачається з обігу коштів по її банківській картці, яким зафіксовано систематичні зняття коштів і погашення кредиту (визнання наявності кредитних правовідносин з банком). Вказані кошти Банку повернуто не було, що позичальником не спростовується, отже доводи скарги про те, що кредитну заборгованість по тілу кредиту слід стягнути у судовому порядку з позичальника є обґрунтованими, а висновки суду першої інстанції з цього приводу не відповідають обставинам справи та ґрунтуються на припущеннях, що не відповідає ч.6 ст. 81 ЦПК України.

Згідно з наданим банком розрахунком та випискою, заборгованість ОСОБА_1 за тілом кредиту складає 4977,35 грн.

Водночас, колегія суддів вважає, що позовні вимоги банку в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентам за користування кредитом є необґрунтованими та не підлягають до задоволення.

Згідно з наданим банком розрахунком та випискою, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №б/н від 06.06.2013 станом на 31.05.2019 становить 242039,40 грн., яка складається з наступного: 4977,35 грн. заборгованість за кредитом; 234662,05 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2400,00 грн. заборгованість за пенею та комісією.

Між тим, позивач просив суд стягнути з боржника частину суми заборгованості за кредитом в розмірі 127291,31 грн., яка складається з наступного: 4977,35 грн. заборгованість за кредитом; 122313,96 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом з 06.06.2013 року по 31.07.2018 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що при укладенні договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Таким чином, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У даному випадку в заяві позичальника від 06 червня 2013 року не вказано, яка базова процентна ставка за кредитом на місяць на залишок заборгованості.

Проте, в позовній заяві Банк зазначив, що кредитні кошти надано відповідачу зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% річних.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення тіла кредиту та процентів за його користування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 06 червня 2013 року посилався на витяг з Тарифів Банку та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою.

Однак, в матеріалах справи відсутні підтвердження, що саме ці Витяги розумів відповідач та ознайомлювався і погоджувався з ним, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати неустойки (пені, штрафів) саме у зазначеному в документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, дані Тарифи Банку та Умови та правила надання банківських послуг належними доказами бути не можуть, оскільки ці докази повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в них.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (06 червня 2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (25 липня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Тарифи Банку та Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Колегія суддів враховує, що Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та правила надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому це не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами справи 06.06.2013 шляхом підписання заяви-анкети. Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати заборгованості по процентам за користування кредитом.

Безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 06 червня 2013 року у вигляді заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржника про те, що у Заяві на укладення кредитного договору відповідач висловив свою згоду, оформлену його підписом, на те, що вказана заява разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами Банку є кредитним договором, адже зміст кредитного договору, яким позивач у справі обґрунтовує свої позовні вимоги, не є таким, що погоджений в момент його укладення відповідачем (позичальником). Позивач не довів, що відповідні положення кредитного договору було прочитано відповідачем.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Сам по собі розрахунок заборгованості, наданий Банком, не може свідчити про обґрунтованість розміру боргу, оскільки відповідні обрахунки мають ґрунтуватися на нормах договору, погоджених сторонами, що в цій справі не мало місця, отже апеляційні доводи банку з посиланням на обрахунок розміру заборгованості по процентам за користування кредитом є необґрунтованими.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вбачає що рішення суду підлягає до скасування з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову і стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість по тілу кредиту в сумі 4977,35 грн. та про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом.

На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України, у зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги та частковим задоволенням позову щодо стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 4977,35, що становить 3,91 % від суми позову, з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь АТ КБ «Приватбанк» судові витрати сплачені Банком при подачі позову та апеляційної скарги пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 187,77 грн.

Керуючись статтями 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 грудня 2019 року, у даній справі скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість по тілу кредиту за кредитним договором №б/н від 06 червня 2013 року в розмірі 4977, 35 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судові витрати в розмірі 187, 77 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку та за умов встановленому ст. 389 ЦПК України.

Судді: Н.І.Гончар

Ю.В.Сіренко

Т.Л. Фетісова