Постанова

Іменем України

25 березня 2020 року

м. Київ

справа №760/15082/18

провадження № 61-46565св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Дундар І. О., (суддя-доповідач), Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року у складі судді Волошиної В. М.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У червні2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом до публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ «Акціонерний банк «Укргазбанк») про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Позов мотивований тим, що 29 грудня 2014 року, 17 січня 2015 року, 19 січня 2015 року він підписав чотири заяви-анкети з ПАТ Акціонерний банк «Укргазбанк» на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб-власників «Ощадних» рахунків у відповідності з встановленими для всіх клієнтів-споживачів умовами та тарифами (тарифний план «Рrо-запас+»).

Згідно з п. 2.5.1. тарифного плану «Рrо-запас+» вартість здійснення безготівкової оплати товарів/робіт/послуг за допомогою платіжної картки становить 1 гривня.

Разом з тим, 20 січня 2015 року банком вчинено односторонній письмовий правочин до договорів на відкриття карткового рахунку, яким з 20 січня 2015 року змінено тарифи на обслуговування електронного платіжного засобу з 1 гривні до 30 % від суми операції.

На підставі цього одностороннього правочину за грошовими операціями, здійсненими позивачем 17 та 19 січня 2015 (банк операції відобразив лише 21 та 23 січня 2015 року), ПАТ «АБ «Укргазбанк» протиправно нарахував та списав з його карткових рахунків 30 % комісію у наступних розмірах:

-за картковим рахунком № НОМЕР_1 списано 62 376,17 гривень;

-за картковим рахунком № НОМЕР_2 списано 31 937,50 гривень;

-за картковим рахунком № НОМЕР_3 списано 31 166,87 гривень;

-за картковим рахунком № НОМЕР_4 списано 6 347,52 гривень.

У зв`язку з цим, у нього виник від`ємний баланс по рахункам (недозволений овердрафт) та він не мав можливості використовувати власні кошти та розраховуватись за допомогою платіжної картки, а банк почав нараховувати на ці суми підвищені відсотки як за протиправне несанкціоноване користування його коштами.

Вважає дії банку щодо нарахування комісії за картковими рахунками у розмірі 30 % від суми операції протиправними, оскільки односторонній правочин щодо зміни тарифів банку відповідач мав довести до його відома та застосувати нові тарифи не раніше ніж за 30 календарних днів після їх оприлюднення, тобто лише з 20 лютого 2015 року.

Він письмово звертався до банку з вимогою про списання протиправно нарахованих сум та надання можливості вільно використовувати банківську платіжну картку, на що отримав відмову.

Враховуючи наведене просив суд ухвалити рішення, яким:

-визнати протиправними дії ПАТ АБ «Укргазбанк» щодо нарахування 30 % відсоткової комісії у розмірі 62 376, 17 гривень за картковим рахунком № НОМЕР_1 ; у розмірі 31 937,50 гривень за картковим рахунком № НОМЕР_2 ; у розмірі 31 166,87 гривень за картковим рахунком № НОМЕР_3 ; у розмірі 6 347,52 гривень за картковим рахунком № НОМЕР_4 , відкритих на ім`я ОСОБА_1 , а також нарахування відсотків на ці суми починаючи з 21 січня 2015 року;

-зобов`язати ПАТ АБ «Укргазбанк» зарахувати на картковий рахунок № НОМЕР_1 суму в розмірі 62 376,17 гривень, на картковий рахунок № НОМЕР_2 суму в розмірі 31 937,50 гривень, на картковий рахунок № НОМЕР_3 суму в розмірі 31 166,87 гривень, на картковий рахунок № НОМЕР_4 суму в розмірі 6 347,52 гривень, які обліковувались як заборгованість перед банком, а також списати з обліку нараховані на вказані суми відсотки, починаючи з 21 січня 2015 року по даний час.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21 вересня 2018 року в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що дії банку щодо прийняття одностороннього правочину від 20 січня 2015 року та нарахування позивачу комісії за ставкою 30 % від суми операції є неправомірними. Списання комісії по картковим рахункам позивача здійснювалось як за рахунок власних коштів останнього, так і за рахунок кредитування рахунків позивача. Отже банк лише частково утримував грошові кошти, які належали безпосередньо позивачу для списання 30 % комісії. У такому випадку позивач має право вимагати зарахування на картковий рахунок № НОМЕР_1 суму у розмірі 31 180 грн.46 коп., на картковий рахунок № НОМЕР_5 суму у розмірі 750 грн. 35 коп., на картковий рахунок № НОМЕР_3 суму у розмірі 4 983 грн. 35 коп. Проте, з урахуванням того, що про вказані порушення його прав позивач дізнався 23 січня 2015 року, а з даним позовом звернувся до суду лише 05 червня 2018 року, а відповідач подав заяву про застосування позовної давності, доказів поважних причин пропуску вказаного строку позивачем не надано, суд вважав, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити з підстав пропуску ним позовної давності.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_1 повернуто без розгляду.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, тобто через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржене судове рішення. Направлена безпосередньо до суду апеляційної інстанції скарга ОСОБА_3 - представника ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 21 вересня 2018 року, подана учасником справи з порушення порядку, визначеного п.п. 15.5 п.15 ч. 1 розділу ХІІІ перехідних положень ЦПК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_1 . У касаційній скарзі просив ухвалу Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року скасувати, матеріали справи передати до Київського апеляційного суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що повернення апеляційної скарги лише з підстав подання її безпосередньо до суду апеляційної інстанції є обмеженням особи у реалізації її права на доступ до правосуддя. Висновок апеляційного суду заснований на помилковому тлумаченні підпункту 15.5 пункту 1 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України. Таким чином, при поверненні апеляційної скарги без розгляду, суд апеляційної інстанції виявив надмірний формалізм та непропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Позиція інших учасників справи

У лютому 2019 року ПАТ АБ «Укргазбанк» подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просять касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Київського апеляційного суду міста Києва від 16 жовтня 2018 року залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що апеляційна скарга ОСОБА_2 - представника ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 21 вересня 2018 року повернута без розгляду судом правомірно, оскільки до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи за правилами, що діяли до набрання чинності редакцією ЦПК України, тобто через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 09 січня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року, витребувано справу з суду першої інстанції.

У січні 2019 року матеріали цивільної справи № 760/15082/18 надійшли до Верховного Суду та 20 червня 2019 року передані судді-доповідачу Дундар І. О.

Ухвалою Верховного Суду від 11 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів частково приймає аргументи касаційної скарги з огляду на наступне.

Згідно статті 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року у справі № 514/134/17 (провадження № 61-12112сво18) зроблено висновок, що «особа, яка подає скаргу, вправі очікувати застосування норм процесуального законодавства (статті 355 ЦПК України, підпункту 15.5 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України), які надають їй право як безпосереднього подання апеляційної скарги до апеляційного суду, так і подання апеляційної скарги через місцевий суд. Протилежне тлумачення норм процесуального законодавства (статті 355 ЦПК України, підпункту 15.5 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України) матиме наслідком порушення судами статті 6 Конвенції ЄСПЛ в контексті «права на справедливий суд». Відсутність на даний час Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи жодним чином не створює перешкоди учасникам провадження та апеляційному суду в поданні та прийнятті апеляційних скарг у паперовій формі безпосередньо до апеляційних судів.

Застосування принципу пропорційності при здійсненні судочинства вимагає такого тлумачення підпункту 15.5 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України, що б гарантувало особі право на безпосереднє звернення із апеляційною скаргою до апеляційного суду, яке визначене статтею 355 ЦПК України, оскільки держава не вправі обмежувати права особи без певної мети для захисту якогось суспільного інтересу.

Тому висновок апеляційного суду заснований на помилковому тлумаченні підпункту 15.5 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України.

Таким чином, при поверненні апеляційної скарги без розгляду, суд апеляційної інстанції виявив надмірний формалізм та непропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Висновки Верховного Суду

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржене судове рішення апеляційного суду ухвалене з порушенням норм процесуального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, ухвалу апеляційного суду скасувати.

Але враховуючи те, що постановою Київського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 21 вересня 2018 року розглянута, рішення суду залишене без змін, підстави для направлення справи до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження відсутні.

Керуючись статтями 400, 411 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 ,задовольнити частково.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року скасувати.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Крат
Судді: І. О. Дундар
В. І. Журавель Є. В. Краснощоков
М. М. Русинчук