Номер справи 623/5068/19
Номер провадження 2/623/282/2020
РІШЕННЯ

іменем України

06 квітня 2020 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

в складі: головуючого - судді: Бєссонової Т.Д.

за участю секретаря судового засідання: Ноль С. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізюмі справу № 623/5068/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,-.

в с т а н о в и в :

21.12.2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який в подальшому був уточнений в якому просить визнати за нею право власності на недоотриману пенсію у розмірі 112822,43 грн. - в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , недоотриману пенсію у розмірі 112822,43 грн. - в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Витрати, пов`язані з оплатою судових зборів, залишити за нею. Зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 - свідоцтво про смерть серія НОМЕР_2 видане Ізюмським МВ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Харківській області 17 жовтня 2019 року, актовий запис № 835. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді недоотриманої пенсії у розмірі 112822,43 грн. Згідно заповіту, посвідченого Щотівською селищною радою міста Антрацит Луганської області від 09 грудня 1993 року за реєстром № 26 її покійна мати ОСОБА_2 заповідала їй все своє майно. Але вказаний заповіт вона втратила, а отримати дублікат вона не має можливості, так як селище Щотове міста Антрацит Луганської області тимчасово знаходиться на непідконтрольній території України. Листом № 2918/02-17 від 11 грудня 2019 року Ізюмська державна нотаріальна контора Харківської області відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері в зв`язку з відсутністю оригіналу або дублікату заповіту та рекомендовано звернутися до суду для оформлення спадщини в судовому порядку. Вона - є єдиною спадкоємицею після смерті матері. Її батько ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 - свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 видане виконкомом Щотівської селищної ради міста Антрацит Луганської області 21 березня 2005 року, актовий запис № 35. Вона своєчасно у строки передбачені ст. 1270 ЦК України подала заяву в Ізюмську державну нотаріальну контору Харківської області про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України вона є спадкоємицею першої черги після смерті матері ОСОБА_2 - свідоцтво про моє народження серії НОМЕР_4 видане 07 березня 1963 року Щотівською селищною радою міста Антрацит Луганської області, актовий запис № 35. Прізвище ОСОБА_1 вона отримала в зв`язку з укладенням шлюбу - свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_5 видане Щотівською селищною радою міста Антрацит Луганської області 18 червня 1983 року, актовий запис № 36. За таких обставин вона вважає, що має повне право на спадкове майно, яке залишилося після смерті матері ОСОБА_2 - в порядку спадкування за законом.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача надав суду письмову про розгляд справи без їх участі. Покладаються на розсуд суду.

Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, повно і всебічно з`ясувавши обставини, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Суд встановив, згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 17 жовтня 2019 року ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Антрацин Луганської області. (а.с. 11)

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 від 21 березня 2005 року ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Антрацин Луганської області. (а.с. 11)

Встановлено, що ОСОБА_1 є донькою померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 від 07 березня 1963 року.(а.с. 13)

Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу дошлюбне прізвище позивачки ОСОБА_1 . 18.06.1983 року ОСОБА_7 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, актовий запис № 36 та після шлюбу прізвище позивачки змінено на ОСОБА_1 . (а.с. 14)

Згідно довідки № 6337- від 17.10.2019 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 . (а.с. 15)

Згідно відповіді завідувача Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області № 2918/02-17 від 11 грудня 2019 року вбачається, що Ізюмська нотаріальна контора повідомила ОСОБА_1 , що згідно п. 4.15 гл. 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», спадкоємець повинен надати нотаріусу заповіт, посвідчений Щостівською селищною радою міста Антрацит Луганської області 09 грудня 1993 року за реєстром № 296. Також повідомили, що після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 видати свідоцтво про право на спадщину не має можливості, так як у Неї відсутній оригінал або дублікат вищевказаного заповіту, а тому неможливо встановити коло спадкоємців.(а.с. 16)

З копії спадкової справи № 552/2019 наданої Ізюмською державною нотаріальною конторою Харківської області встановлено, що ОСОБА_1 звернулась з заявою до Ізюмської держнотконтори 18.10.2019 про прийняття спадщини, в якій зазначила, що документи необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом будуть нею надані додатково.

Згідно інформаційної довідки зі спадкого реєстру (заповіти/спадкові договори) № 57973088 від 18.10.2019 року існує чинний заповіт ОСОБА_2 номер у спадковому реєстрі 38975417, номер в реєстрі нотаріальних дій 296, посвідчений 09.12.1993 Щотівською селищною радою м. Антрацит.

Згідно довідки № 3920/04.9-20 від 15.11.2019 відділу з питань виплати пенсій № 7 управління з питань виплати пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишок недоотриманої пенсії померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 за період з 01.11.2016 року по 30. 06.2019 року складає 112822,43 гривень. (а.с. 29,30,40)

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 мати позивачки у зв`язку з її смертю відкрилась спадщина на спадкове майно та державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області за заявою позивача відкрито спадкову справу № 552/2019 щодо майна померлої ОСОБА_2 .

На день її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з недоотриманої пенсії.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що 09.12.1993 року ОСОБА_2 був складений заповіт за реєстровим № 296 Щотівською селищною радою м. Антрацит був посвідчений заповіт, який на теперішній час чинний, але з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру не можливо встановити на чию користь складений заповіт.

Державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області Живолуп І. 11 грудня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Відмовляючи у видачі свідоцтва про право на спадщину щодо майна померлої, державний нотаріус виходив з того, що у ОСОБА_1 відсутній оригінал або дублікат вищевказаного заповіту, а тому неможливо встановити коло спадкоємців, а за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва документів нотаріус роз`яснив останньому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Вважаючи порушеним своє право, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на спадкове майно(недоотриману пенсію) в порядку спадкування за законом, який не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивачем не заперечується факт того, що спадкодавець ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яке виклала в заповіті від 09 грудня 1993 року, посвідченого Щотівською селищною радою м. Антрацит, зареєстрованого в реєстрі за № 296.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом.

Заповідач має право охопити заповітом права та обов"язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права і обов"язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (статі 1217, 1223 ЦК України).

Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (стаття 1269 ЦК України).

Відповідно до ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Згідно п.1.2 гл.10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом міністерства юстиції України за № 296/5 від 22.02.2012 року із змінами та доповненнями, при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

Згідно ч.1,6,7 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, що передбачає ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

Зі змісту інформаційної довідки зі спадкого реєстру (заповіти/спадкові договори) № 57973088 від 18.10.2019 року суд позбавлений можливості встановити коло спадкоємців померлої ОСОБА_2 , а також складу спадщини охопленої чи не охопленої заповітом .

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, (заповіт існує і він чинний) визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Отже, воля спадкодавця ОСОБА_2 у визначенні кола спадкоємців та складу спадщини, виражена в заповіті, відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Позивач, в позові не заперечує факту існування чинного заповіту.

Отже, заповідач зробив особисте розпорядження на випадок своєї смерті.

Таким чином, наявність заповіту, в якому ОСОБА_2 виявила свою волю щодо майна та кола спадкоємців, свідчить про те, що заповідач бажав того щоб його майно спадкували саме ці особи і заповідач бажала, щоб до спадкування не допускались інші спадкоємці (за законом).

Враховуючи наявність чинного заповіту, та беручи до уваги положення ст. 1275 ЦК України та ст. 1223 ЦК України при вирішенні даного спору слід виходити з волі заповідача передати у спадщину своє майно конкретним особам, встановивши їх як спадкоємців у заповіті.

Отже, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів. Розпорядившись своїми процесуальними правами щодо подання доказів на власний розсуд позивач не надала суду достовірних доказів на підтвердження обставин за наявності яких можливо задоволення таких вимог, зокрема про склад майна охопленого заповітом та коло спадкоємців за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , а тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенню позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України.

Судові витрати пов`язані з оплатою судових зборів залишити за позивачем відповідно до уточненої позовної заяви.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-18, 76-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом відмовити повністю.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області або безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Вступна та резолютивна частини рішення суду проголошені06 квітня 2020 року. Повний текст рішення виготовлено згідно вимог ч.6 ст.259 ЦПК України 08 квітня 2020 року

Суддя Ізюмського міськрайонного суду

Харківської області Т.Д. Бєссонова