ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2020 року

м. Черкаси

Справа № 703/4850/18
Провадження № 22-ц/821/662/20
категорія 310020000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Василенко Л. І.

суддів: Карпенко О. В., Нерушак Л. В.

секретаря: Винник І. М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2

розглянув у спрощеному позовному провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами, у складі: головуючого судді Прилуцького В. О., повний текст рішення складено 03 лютого 2020 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

29 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами.

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що з 17 червня 2005 року вона з відповідачем ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 07 жовтня 2014 року.

Від шлюбу у них є двоє дітей: (двійнята) ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які після розірвання шлюбу і по даний час проживають з нею, а відповідач на їх утримання сплачує аліменти в розмірі 1/3 частини його доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, відповідно до рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 07 жовтня 2014 року.

Зазначала, що діти народились недоношеними і за станом здоров`я потребують постійного догляду, часто хворіють, потребують консультацій лікарів та лікування. В обох дітей виявлені шуми в серці, додаткові хорди та відкрите овальне вікно, що потребує лікарського нагляду та лікування.

Крім цього, у сина ОСОБА_3 мається вроджена вада - гіпоспадія (відсутність уретри), а тому для його повноцінного розвитку та одужання, йому в серпні 2013 року зроблено ряд операцій в Київській міській дитячій лікарні № 1, а в серпні 2016 року проведено складне оперативне втручання - пластику уретри, але результат операції виявився незадовільним з виникненням ускладнень.

Оскільки в Україні інших спеціалістів по лікуванню вродженої вади у сина ОСОБА_3 немає, вона змушена була звертатись в медичні заклади за межами України, щоб усунути негативні наслідки від проведення сину операцій у серпні 2016 року та його подальшого лікування, яке відбулося в ДБЗОЗ «Дитяча міська лікарня № 2 Святої Марії Магдалени » в м. Санкт-Петербург РФ в період з 17 грудня 2017 року по 30 грудня 2017 року.

У зв`язку з тим, що вона понесла значні додаткові витрати на лікування дітей, а відповідач відмовився в добровільному порядку компенсувати їй їх половину, 27 березня 2018 року вона звернулась до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом про стягнення з нього на її користь 61183,04 грн додаткових витрат (справа №703/746/18), розгляд якої призначений на 18 січня 2019 року.

Оскільки після звернення до суду син ОСОБА_3 потребував подальшого лікування, вона змушена була додатково нести значні матеріальні витрати, які складаються з наступного:

1) витрати на мазь Целестодерм за період з 09 вересня 2018 року по 15 жовтня 2018 року в розмірі 853,60 грн;

2) витрати на стаціонарне лікування в ДБЗОЗ «Дитяча міська лікарня № 2 Святої Марії Магдалени » м. Санкт-Петербург РФ в період з 22 жовтня 2018 року по 03 листопада 2018 року, де йому було проведено 25 жовтня 2018 року планову операцію з уретро пластики, що в загальному розмірі становить 63396,78 грн (4650,72 грн придбання квитків на потяг, проживання 3476 грн, ліки 1877,04 грн, послуги медичного закладу 51436,9 грн, мазь 52,52 грн, обстеження в діагностичному центрі «Лабсервіс» 1050 грн);

3) консультації лікаря ОСОБА_7 в період з 19 листопада 2018 року по 23 листопада 2018 року, з 17 грудня 2018 року по 20 грудня 2018 року в ДБЗОЗ «Дитяча міська лікарня № 2 Святої Марії Магдалени » м. Санкт-Петербург РФ в розмірі 27118,63 грн (послуги 19146,35 грн, проживання з сином в готелі м. Санкт-Петербург в період з 20 листопада 2018 року по 22 листопада 2018 року та з 18 грудня 2018 року по 20 грудня 2018 року в сумі 2488,50 грн, витрати на мазі та пов`язки в сумі 5483,78 грн).

Загалом, розмір понесених позивачем додаткових витрат становить: 90515,41 грн (63396,78 грн+27118,63 грн).

Оскільки відповідач має постійну роботу, інших утриманців у нього немає, одержує заробітну плату та пенсію, які в середньому в сумі складають 20000 грн на місяць, вона просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь одноразово 45257,70 грн.

Також просила стягнути з відповідача на її користь витрати на правничу допомогу в сумі 2500 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 січня 2020 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею додаткові витрати на дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 45257,70 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати за надання правової допомоги в розмірі 2000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 704,80 грн судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що витрати на дитину ОСОБА_3 здійснені позивачем на загальну суму 90515,41 грн відносяться до додаткових витрат на утримання дітей, пов`язаних з особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України, тому суд вважає, що із відповідача підлягає стягненню 1/2 частина понесених позивачем додаткових витрат на утримання дитини, що становить 45257,70 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

27 лютого 2020 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 січня 2020 року скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що доказів на підтвердження того, що лікування сина ОСОБА_3 в Україні є неможливим і в якій клініці необхідно проводити лікування, позивачкою не надано, тому понесені нею витрати за межами України для нього є непосильними з огляду на його матеріальний стан і не задовільний стан здоров`я.

Вважає, що судом першої інстанції, всупереч ст. 185 СК України, взято до уваги витрати на проїздні документи на ім`я ОСОБА_1 , зокрема, за 17 жовтня 2018 року на суму 1789,37 грн, за 04 листопада 2018 року на суму 1627,07 грн, за 19 листопада 2018 року на суму 3441,77 грн, за 22 листопада 2018 року на суму 2998,45 грн, за 23 листопада 2018 року на суму 246,28 грн, за 06 жовтня 2018 року на суму 4063,72 грн, за 16 жовтня 2018 року на суму 3250,59 грн, що складає загальну суму 17417,25 грн.

Крім того, судом взято до уваги понесені витрати на проживання позивачки в готелі в м. Санкт-Петербург.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 січня 2020 року без змін.

Зазначає, що ОСОБА_2 не вказав, які ж саме норми матеріального чи процесуального права були порушені судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного ним судового рішення.

Із змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_2 не заперечує, що син ОСОБА_3 потребував оперативного лікування у зв`язку із його вродженою вадою, а також того, що вона понесла витрати на його лікування, також він надавав згоду на виїзд дитини за кордон в Російську Федерацію.

Крім того, проведення операцій за кордоном не було її самовільним рішенням, а погоджено із скаржником та зумовлено необхідністю спеціалізованого лікування, яке в Україні не застосовується.

Вказує на те, що син ОСОБА_3 за віком малолітній, а тому самостійно не міг доїхати до місця лікування та назад і вона була змушена їхати разом з ним та нести значні матеріальні витрати.

Зазначає, що скаржник не додав до апеляційної скарги жодного доказу, що підтверджує незадовільний стан здоров`я ОСОБА_2 , необхідність лікування та понесені на нього витрати.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 10 березня 2020 року в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 18 березня 2020 року у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ справу призначено до розгляду на 07 квітня 2020 року на 10:30 год.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Відповідно до Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 відповідач ОСОБА_2 є батьком малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

Рішенням Смілянського міськрайонного суду від 07 жовтня 2014 року шлюб між сторонами розірвано. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей, в розмірі 1/3 частки від усіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 05 серпня 2014 року і до повноліття дітей (а.с. 10).

З виписки № 10901 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 22 серпня 2013 року, вбачається, що ОСОБА_3 хворіє на вроджену ваду-гіпоспадію (відсутність уретри), у зв`язку з чим йому в серпні 2013 року зроблено ряд операцій в Київській міській дитячій лікарні № 1 (а.с. 14).

Відповідно до виписки з історії хвороби № 8331 від 18 червня 2016 року, ОСОБА_3 проведено оперативне втручання по пластиці уретри по Мастерд (а.с. 15).

Згідно консультації дитячого уролога від 02 березня 2017 року, кандидата медичних наук ОСОБА_10 , ОСОБА_3 рекомендовано проведення підготовчого курсу з послідуючим контрольним оглядом та в подальшому провести операцію (а.с. 13).

З консультативного висновку спеціаліста Смілянської дитячої поліклініки від 18 квітня 2017 року вбачається, що ОСОБА_3 рекомендовано оперативне лікування після проведення передопераційної підготовки (а.с. 11).

Відповідно до довідки уролога ДБЗОЗ «Дитяча міська лікарня № 2 Святої Марії Магдалени » м. Санкт - Петербург РФ від 18 жовтня 2018 року, ОСОБА_3 рекомендовано оперативне лікування (а.с. 12).

Згідно виписного епікризу № 319991 ДБЗОЗ «Дитяча міська лікарня № 2 Святої Марії Магдалени » м. Санкт - Петербург РФ в період з 19 грудня 2017 року по 27 грудня 2017 року ОСОБА_3 проведено планову операцію з уретро пластики та призначено новий етап операції (а.с. 16).

Відповідно до квитанції про оплату послуг в діагностичному центрі Лабсервіс від 05 жовтня 2018 року, на проведення аналізів ОСОБА_3 витрачено 1050 грн (а.с. 17).

Згідно з рекомендаціями лікаря ОСОБА_3 в період з 09 вересня 2018 року по 15 жовтень 2018 року витрачено на ліки 853,60 грн (300,80 + 192,55 + 147,26 +213,79), що підтверджується ксерокопіями чеків (а.с. 18).

В період з 22 жовтня 2018 року по 03 листопада 2018 року ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні в ДБЗОЗ «Дитяча міська лікарня № 2 Святої Марії Магдалени », що в м. Санкт - Петербург РФ, де йому 25 жовтня 2018 року було проведено планову операцію з уретро пластики (а.с. 19).

В підтвердження витрат на дорогу надані проїзні документи Укрзалізниці, а саме на потяги в м. Санкт-Петербург РФ та в зворотній бік на 17 жовтня 2018 року, 04 листопада 2018 року, 19 листопада 2018 року, 22 листопада 2018 року, 23 листопада 2018 року, 17 грудня 2018 року, 20 грудня 2018 року в розмірі 23797,07 грн (645,75 грн + 1789,37 грн + 588,53 грн + 1627,07 грн +1243,30 грн + 3441,77 + 1081,70 грн + 2998,45 + 189,71 грн +246,28 + 4063,72 + 1461,01 грн +3250,59 грн + 1169,82 грн)(а.с. 25-26, 62-63, 66-67).

Згідно касового чеку від 18 жовтня 2018 року, рахунку № 481 від 18 жовтня 2018 року, довідки ТОВ «Айленд» та договору оренди житлового приміщення від 18 грудня 2018 року, ОСОБА_1 з 18 жовтня 2018 року по 22 жовтня 2018 року проживала у двомісному однокімнатному номері за що сплатила 8800 російських рублів (а.с. 20-24).

На придбання ліків в Санкт-Петербурзі для сина в період його перебування на лікуванні ОСОБА_1 витратила 4752 російських рублів в підтвердження чого нею надано товарні чеки ( а.с. 27-30).

Відповідно до договорів № 9824 від 19 жовтня 2018 року, № 9899 від 22 жовтня 2018 року, № 9963 від 23 жовтня 2018 року, № 10004 від 23 жовтня 2018 року, № 10107 від 26 жовтня 2018 року, № 10269 від 30 жовтня 2018 року про надання платних (медичних) послуг ДБЗОЗ «Дитяча міська лікарня № 2 Святої Марії Магдалени » м. Санкт - Петербург РФ та касових чеків, витрачено 130220 російських рублів (7550 руб. + 6340 руб. + 3380 руб. + 4800 руб. + 82850 руб. + 25300 руб.) (а.с. 30-53).

11 листопада 2018 року ОСОБА_1 придбавала для лікування сина мазь Левосин , вартістю 52,52 грн (а.с. 54).

Згідно касового чеку від 20 листопада 2018 року, рахунку від 20 листопада 2018 року, довідки ТОВ «Айленд» та договору оренди житлового приміщення від 20 листопада 2018 року, ОСОБА_1 з 20 листопада 2018 року по 22 листопада 2018 року проживала у одномісному однокімнатному номері за що сплатила 3000 російських рублів (а.с. 55-59).

Відповідно до касового чеку від 18 грудня 2018 року, рахунку від 18 грудня 2018 року, довідки ТОВ «Айленд» та договору оренди житлового приміщення від 18 грудня 2018 року, ОСОБА_1 з 18 грудня 2018 року по 20 грудня 2018 року проживала у одномісному однокімнатному номері за що сплатила 3300 російських рублів (а.с. 70-73).

На придбання ліків в Санкт-Петербурзі для сина в період з 20 листопада 2018 року по 22 листопада 2018 року та з 18 грудня 2018 року по 20 грудня 2018 року ОСОБА_1 витратила 13883,5 російських рублів в підтвердження чого нею надано товарні чеки ( а. с.61-62, 68-69, 74).

Відповідно до довідки уролога ДБЗОЗ «Дитяча міська лікарня № 2 Святої Марії Магдалени » в м. Санкт - Петербург РФ від 20 листопада 2018 року та від 18 грудня 2018 року, ОСОБА_3 проходив обстеження і йому рекомендовано відвідування школи з 23 листопада 2018 року, звільнення від фізкультури на шість місяців (а.с. 64-65).

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає приведеним вимогам закону.

Суд першої інстанції задовольняючи позов виходив з того, що додаткові витрати на сина ОСОБА_3 , у заявленому позивачкою розмірі, є доведеними, з приведеним висновком погоджується апеляційний суд. Проте, при вирішенні спору враховує і наступне.

Частиною 1 ст. 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, ст. 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із ч. 8, ч. 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912)та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Статтею 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи наведене, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, зокрема, негативними факторами (хвороба), що вимагає додаткових матеріальних витрат. Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 749/106/17 (провадження № 6-1489цс17) та постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 643/11742/16-ц (провадження № 61-26879св18), поставові Верховного Суду від 31 січня 2020 року у справі № 484/2230/17(провадження № 61-1460св18).

З матеріалів справи вбачається, що з наданих позивачкою медичних довідок, виписки з медичної карти амбулаторного хворого, виписки з історії хвороби, дитина сторін, ОСОБА_3 , дійсно має вроджену ваду, яка потребувала неодноразового (в декілька єтапів) оперативного втручання.

За рекомендаціями лікарів, а саме лікарями Смілянської міськрайонної поліклініки, універсальної клініки «Оберіг», ДБЗОЗ «Дитяча міська лікарня № 2 Святої Марії Магдалени » м. Санкт-Петербург РФ, ОСОБА_3 було рекомендовано оперативне поетапне лікування.

Тому, провівши відповідну підготовку, діагностику та застосовуючи призначені лікарем ліки, ОСОБА_3 26 жовтня 2018 року було проведено операцію з відновлення уретри.

На вказані процедури було затрачено 63396,78 грн, що складаються із витрат на діагностику в діагностичному центрі «Лабсервіс» (1050 грн), витрати на ліки в Україні в період підготовки до операції (853,60 грн), дорогу із м. Сміла до м. Санкт-Петербург РФ (4650,72 грн), проживання в м. Санкт-Петербург РФ (3476 грн), придбавання ліків під час перебування на лікуванні у м. Санкт-Петербург РФ (1877,04 грн), та відповідно на саме лікування в ДБЗОЗ «Дитяча міська лікарня № 2 Святої Марії Магдалени » м. Санкт-Петербург РФ (51436,90 грн) та придбання мазі в Україні після проведення лікування (52,52 грн).

Після проведення операції позивачка двічі возила сина в ДБЗОЗ «Дитяча міська лікарня № 2 Святої Марії Магдалени » м. Санкт-Петербург РФ на післяопераційний огляд та консультацію до лікуючого лікаря, а саме 20 листопада 2018 року та 18 грудня 2018 року.

Під час поїздок на консультації до лікуючого лікаря, а саме з 19 листопада 2018 року по 23 листопада 2011 року та з 17 грудня 2018 року по 20 грудня 2018 року, ОСОБА_1 було витрачено 27118,63 грн, що складаються із витрат на дорогу 19146,35 грн, проживання 2488,50 грн та 5483,78 грн на ліки, які були призначені лікарем.

За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Колегія суддів враховує, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК) та, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.

Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши подані сторонами докази, а саме подані позивачкою докази на підтвердження вимог щодо понесення нею додаткових витрат на лікування сина ОСОБА_3 та заперечення відповідача, апеляційний суд дійшов висновку, що вказані позивачкою витрати, у визначеному нею розмірі, дійсно мали місце та підтверджені належними та допустимими доказами.

Отже, на лікування у період з жовтня 2018 року по грудень 2018 року позивачкою було витрачено 90515,41 грн, 1/2 від яких становить 45257,70 грн.

Відповідач, у свою чергу, не заперечував потреби у лікуванні сина ОСОБА_3 ні в суді першої інстанції, ні в поданій ним апеляційній скарзі.

Щодо стану здоров`я відповідача та його фінансового стану, враховуючи, що, зокрема, матеріальне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення підлягають обов`язковому врахуванню, то апеляційний суд враховує наступне.

В процесі розгляду справи ОСОБА_2 було надано виписки з історії хвороби від 16 грудня 2017 року, від 03 січня 2018 року, від 26 січня 2018 року, 30 травня 2018 року, консультативний висновок спеціаліста МСЕК №376 від 04 квітня 2018 року, з яких вбачається, що йому поставлено клінічний діагноз Cr сигмоподібної кишки, колостома з можливістю реконструкції (а.с. 146-150).

Відповідачем також було надано суду два пенсійних посвідчення, а саме пенсійне посвідчення, про присвоєння ОСОБА_2 інвалідності ІІ групи з 22 травня 2018 року по 30 квітня 2019 року та пенсійне посвідчення, про присвоєння ОСОБА_2 інвалідності ІІІ групи з 27 червня 2019 року по 31 травня 2021 року (а.с. 90, 144).

Отже, ОСОБА_2 , як на час виникнення спірних правовідносин, так і на даний момент дійсно має онкологічне захворювання, постійно потребує та перебуває під наглядом лікарів, періодично проходить лікування.

Визначаючи матеріальне становище відповідача за наявними в матеріалах справи доказами колегія суддів також враховує, що ОСОБА_2 протягом спірного періоду та на даний час працює у виробничому підрозділі служби локомотивного господарства «Локомотивне депо ім. Т. Шевченка» АТ «Українська залізниця» машиністом електровоза.

В процесі розгляду справи відповідачем було надано довідку про доходи за період з січня 2019 року по грудень 2019 року, з якої вбачається, що всього за рік розмір належної до виплати ОСОБА_2 заробітної плати склав 130351,27 грн, з яких вирахувано 64918,16 грн аліментів (а.с. 151).

Будь-яких інших доказів, які б засвідчували матеріальне становище відповідача, сторонами, зокрема, і позивачкою суду не надано.

Тому, враховуючи стан здоров`я відповідача, розмір отримуваної ним заробітної плати, стягнення аліментів з усіх видів його доходу, та виходячи з положень викладених у ст. 185 СК України та постановах Верховного Суду, апеляційний суд прийшов до висновку, що матеріальне становище відповідача, згідно наявних у справі доказів, свідчить про відсутність у нього можливості забезпечити повну оплату понесених позивачкою додаткових витрат та про необхідність їх часткової компенсації, зменшивши їх розмір з 45257,70 грн до 30000 грн.

Доводи скаржника відносно того, що позивачкою не було надано доказів того, що захворювання сина ОСОБА_3 в Україні не лікується та, що позивачка самовільно вирішила лікувати його за кордоном, а тому вказані витрати не підлягають відшкодуванню, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Дійсно, громадяни України можуть направлятися для лікування за кордон у разі необхідності надання того чи іншого виду медичної допомоги хворому та неможливості її надання в закладах охорони здоров`я України. Державні органи зобов`язані сприяти виїзду громадян України за кордон і перебуванню там в період лікування. Порядок направлення громадян України за кордон для лікування встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 36 ЗУ «Основи Законодавства України про охорону здоров`я»).

Статтею 18 ЗУ «Основи Законодавства України про охорону здоров`я» визначено, що фінансове забезпечення охорони здоров`я може здійснюватися за рахунок коштів Державного бюджету України та місцевих бюджетів, коштів юридичних та фізичних осіб, а також з інших джерел, не заборонених законом. Медична допомога надається безоплатно за рахунок бюджетних коштів у закладах охорони здоров`я та фізичними особами - підприємцями, які зареєстровані та одержали в установленому законом порядку ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, з якими головними розпорядниками бюджетних коштів укладені договори про медичне обслуговування населення.

Договори про медичне обслуговування укладаються у межах бюджетних коштів, передбачених на охорону здоров`я на відповідний бюджетний період, на підставі вартості та обсягу послуг з медичного обслуговування, замовником яких є держава або органи місцевого самоврядування. Вартість послуги з медичного обслуговування розраховується з урахуванням структури витрат, необхідних для надання такої послуги відповідно до галузевих стандартів у сфері охорони здоров`я. Методика розрахунку вартості послуги з медичного обслуговування, перелік платних послуг з медичного обслуговування затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Законодавчо визначений Порядок направлення громадян України для лікування за кордон, що затверджений Постановою КМУ від 27 грудня 2017 р. N 1079, в якому, зокрема, теж визначено, що МОЗ здійснює оплату лікування громадянина за кордоном в межах бюджетних асигнувань, передбачених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, за відповідною бюджетною програмою.

Тобто, законодавством передбачені умови та відповідний порядок направлення на лікування за кордон, однак лише в межах бюджетних асигнувань на відповідний рік.

Як було встановлено матеріалами справи син сторін по справі має тяжку вроджену ваду, яка потребувала неодноразового поетапного оперативного лікування, яке, крім іншого, є ефективним у ранньому віці.

В процесі розгляду справи позивачкою також було надано висновок ЛКК №20 від 07 червня 2019 року, згідно якого ОСОБА_3 рекомендовано, враховуючи попередні операції в м. Києві та успішні три операції в ДБЗОЗ «Дитяча міська лікарня № 2 Святої Марії Магдалени » м. Санкт-Петербург РФ, проводити етапне лікування у даній клініці (а.с. 122).

Оскільки лікування в Україні не було достатньо ефективним позивачка, як мати з якою постійно проживає хвора дитина, та якій неодноразово рекомендували операційне втручання, визначаючи лікувальний заклад для проведення операції та лікування, маючи попередній досвід оперативного втручання, діяла як у найкращих інтересах дитини.

Водночас, даючи дозвіл на виїзд дитини за кордон в Російську Федерацію, відповідач був обізнаний із тим, де саме буде проведено операцію. Доказів того, що він пропонував проведення операцій в інших закладах, зокрема, і в Україні, відповідачем надано не було.

Доводи скаржника відносно того, що до вказаних витрат не входять витрати на проїзд та проживання ОСОБА_1 також не заслуговують на увагу, адже ОСОБА_3 є малолітньою дитиною, яка має тяжке захворювання, а тому не може самостійно, без супроводу дорослих, поїхати до лікувального закладу та знаходитись там на лікуванні.

Крім того, вказуючи на витрати на проїзні документи на ім`я ОСОБА_1 , скаржник, зокрема, зазначав квитки на 06 жовтня 2018 року на суму 4063,72 грн, за 16 жовтня 2018 року на суму 3250,59 грн, однак апеляційний суд звертає увагу, що вимоги про стягнення коштів за проїзні документи на вказані дати позивачкою не ставилась та не надавались докази у підтвердження їх вартості.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки поданих та досліджених судом доказів та незгоди із висновками суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23).

Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити, зменшивши розмір стягнутих додаткових витрат на користь ОСОБА_1 з вищенаведених підстав.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про доведеність витрат на правничу допомогу, які понесла ОСОБА_1 , адже у відповідності до положень ст. 137 ЦПК України, в підтвердження понесених витрат на правничу допомогу вона надала: договір про надання правничої допомоги від 27 грудня 2018 року, договір про надання правничої допомоги від 07 березня 2019 року, акт виконаних робіт по договору про надання правничої допомоги від 27 грудня 2018 року на суму 500 грн, акт виконаних робіт по договору про надання правничої допомоги від 11 березня 2019 року на суму 2000 грн, квитанцію № від 27 грудня 2018 року на суму 500 грн, квитанцію № 5 від 07 березня 2019 року на суму 2000 грн, остаточний розрахунок понесених позивачкою витрат на правничу допомогу від 23 січня 2020 року, акт виконаних робіт по договору про надання правничої допомоги від 27 грудня 2018 року та від 07 березня 2019 року від 23 січня 2020 року (а.с. 77-78, 103-104, 109-110, 112, 156-157).

Однак, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, апеляційний суд прийшов до висновку про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню із ОСОБА_2 до 1657,25 грн та про зменшення стягнутого з нього на користь держави судового збору до 467,71 грн.

Крім того, як було встановлено апеляційним судом, ОСОБА_2 з 27 червня 2019 року по даний час є інвалідом ІІІ групи загального захворювання, що не входить до визначеного ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» переліку осіб, які звільнені від сплати судового збору.

Відповідно до п. 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2015 року N 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо факт недоплати судового збору з`ясовано судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд залежно від конкретних обставин справи може, зокрема, стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору.

Отже, враховуючи викладене та часткове задоволення апеляційної скарги, із ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь держави 700,82 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 січня 2020 року змінити, зменшивши розмір стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесених нею додаткових витрат на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 45257,70 грн до 30000 грн, витрат за надання правничої допомоги з 2500 грн до 1657,25 грн та стягнутого з ОСОБА_2 на користь держави судового збору з 704, 80 грн до 467,21 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 700,82 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 07 квітня 2020 року.

Головуючий: Л. І. Василенко

Судді: Л. В. Нерушак

О. В. Карпенко