Справа пр. №4-с/756/76/20
У Х В А Л А

01 квітня 2020 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Андрейчука Т.В.,

за участю секретаря судового засідання - Звершховської І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Тарутинського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), -

в с т а н о в и в:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з скаргою на бездіяльність державного виконавця Тарутинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (Тарутинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області було перейменовано в Тарутинський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)).

Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що на виконанні у Тарутинському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі - Тарутинський РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області) перебувало виконавче провадження №20522074, у межах якого державним виконавцем було накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 . Постановою державного виконавця від 30 червня 2011 року виконавчий документ повернуто стягувачеві.

Також заявник вказував на те, що державним виконавцем Тарутинського РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області здійснювалось виконавче провадження №28873030. У рамках цього виконавчого провадження державний виконавець наклав арешт на майно боржника ОСОБА_1 08 травня 2013 року виконавче провадження закрито.

У зв`язку з цими обставинами боржник звернувся до Тарутинського РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області з вимогою скасувати арешти, накладені на його майно у виконавчих провадженнях №20522074 і №28873030, проте органом державної виконавчої служби відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

З цих підстав заявник просив суд визнати неправомірною бездіяльність Тарутинського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - Тарутинський РВ ДВС Південного МУЮ (м. Одеса)) щодо нескасування арештів, накладених на майно боржника ОСОБА_1 у виконавчих провадженнях №20522074 і №28873030; зобов`язати посадових осіб Тарутинського РВ ДВС Південного МУЮ (м. Одеса) винести постанови про скасування арештів, накладених на майно боржника ОСОБА_1 у виконавчих провадженнях №20522074 і №28873030.

Заявник та його представник у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомили, заяв про розгляд справи за їхньої відсутності до суду не подали. Забезпечити розгляд справи у режимі відеоконференції не вдалось через карантинні заходи, вжиті в Господарському суді Одеської області.

Представники стягувачів у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомили, заяви про розгляд справи за відсутності їх представників не подали.

Представник Тарутинського РВ ДВС Південного МУЮ (м. Одеса), у судове засідання не з`явився, орган державної виконавчої служби про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за відсутності його представника.

З огляду на викладене, керуючись приписами ч. 2 ст. 450 ЦПК України, суд ухвалив розглянути скаргу ОСОБА_1 за його відсутності, відсутності його представника, стягувачів та представника органу державної виконавчої служби, оскільки вона не перешкоджає розгляду скарги.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15 вересня 2009 року у справі №2-3637/09 стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ПростоФінанс" (далі - ТОВ "ПростоФінанс") заборгованість у сумі 37884,56 грн, судові витрати у сумі 628,85 грн, а всього 38513,41 грн (а. с. 74).

Оболонським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №2-3637 на виконання указаного судового рішення.

Тарутинським РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області було відкрито виконавче провадження №20522074 з виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 вересня 2009 року у справі №2-3637/09 (а. с. 9-12, 17, 18, 19-21).

29 вересня 2010 року у рамках виконавчого провадження №20522074 державним виконавцем Тарутинського РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 (а. с. 13-16).

30 червня 2011 року державним виконавцем Тарутинського РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області повернуто виконавчий лист стягувачеві ТОВ "ПростоФінанс" на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-XIV (у редакції, яка була чинною на час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві).

23 вересня 2011 року державним виконавцем Тарутинського РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження №28873030 та накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 (а. с. 13-16).

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 30 серпня 2012 року замінено у виконавчому провадженні №28873030 стягувача ТОВ "ПростоФінанс" товариством з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" (далі - ТОВ "Кредитні ініціативи") (а. с. 68).

08 травня 2013 року державним виконавцем Тарутинського РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області повернуто виконавчий лист стягувачеві ТОВ "Кредитні ініціативи" на підставі п. 3 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-XIV (у редакції, яка була чинною на час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві).

Як стверджував заявник, після повернення виконавчих листів стягувачам, посадові особи Тарутинського РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області повинні були скасувати арешти, накладені на майно боржника ОСОБА_1 , проте цього зроблено не було.

Вирішуючи питання про правомірність указаної бездіяльності посадових осіб Тарутинського РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція).

Виконавчі провадження №20522074 та №28873030 здійснювались у період з 2010 по 2013 роки, а отже до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-XIV та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Нормою ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-XIV визначено випадки, коли виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу.

Так, виконавчий документ повертається стягувачеві у разі: стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення; у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника) (п. п. 3, 5 ч. 1 ст. 47 Закону).

Згідно зі ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-XIV виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені ст. 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 1 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-XIV).

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника (ч. 1 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-XIV).

За змістом ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом в тому числі й винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Предметом оскарження у цій справі є бездіяльність посадових осіб Тарутинського РВ ДВС Південного МУЮ (м. Одеса), яка полягає у невирішенні питання щодо зняття арешту з майна боржника при поверненні виконавчого документа стягувачам постановами від 30 червня 2011 року, від 08 травня 2013 року та після цього.

За положеннями ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-XIV повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання.

Згідно зі ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-XIV повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для закінчення виконавчого провадження.

Отже, зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, сформульованій у постановах від 17 січня 2018 року у справі №910/8019/15-г, від 16 травня 2018 року у справі №10/56-08, від 01 серпня 2019 року у справі №754/15469/16-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі №369/3031/18).

Зважаючи на те, що виконавчий лист у рамках виконавчих проваджень №20522074, №28873030 повернуто стягувачеві, відсутні підстави для скасування арештів, накладених у цих виконавчих провадженнях на майно боржника відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-XIV.

Крім того, суд звертає увагу заявника на те, що ним помилково ототожнюються обставини, які слугують підставою для повернення виконавчого документа стягувачеві згідно з п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-XIV, та обставини, які є підставою для закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-XIV.

Нормою чинного на сьогодні Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

З аналізу наведеної законодавчої норми вбачається, що повернення виконавчого документа стягувачеві не є підставою для зняття арешту, накладеного на майно боржника.

З огляду на викладене, суд вважає, що скарга ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Тарутинського РВ ДВС Південного МУЮ (м. Одеса) задоволенню не підлягає.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що ніщо не перешкоджає боржнику добровільно виконати рішення суду, що є його обов`язком згідно з вимогами ст. 129 Конституції України, після чого арешт з майна може бути знято відповідно до закону.

Керуючись 447-451 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Тарутинського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Т.В. Андрейчук