УХВАЛА

25 березня 2020 року

м. Київ

справа № 359/2253/15-ц

провадження № 61-15237св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - Бориспільський міжрайонний прокурор Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації,

відповідачі: Бориспільська районна державна адміністрація Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Дніпровське басейнове управління водних ресурсів (після зміни назви - Міжрегіональний офіс захисних масивів дніпровських водосховищ), Управління Держземагентства у Бориспільському районі Київської області, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянув у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи касаційну скаргу заступника прокурора Київської області на постанову Київського апеляційного суду від 07 травня 2019 року у складі колегії суддів: Невідомої Т. О., Пікуль А. А., Борисової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року Бориспільський міжрайонний прокурор Київської області (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації (далі - Київська ОДА) звернувся до суду з позовом до Бориспільської районної державної адміністрації Київської області (далі - Бориспільська РДА), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Дніпровське басейнове управління водних ресурсів (після зміни назви - Міжрегіональний офіс захисних масивів дніпровських водосховищ), Управління Держземагентства

у Бориспільському районі Київської області (далі - Управління Держземагентства), ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , про визнання недійсними розпоряджень, державних актів, договорів купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки, витребування земельних ділянок.

Позовна заява мотивована тим, що за результатами проведення моніторингу даних публічної кадастрової карти України, доступної в мережі Інтернет, виявлено порушення вимог законодавства при відведенні спірних земельних ділянок, що належать до земель водного фонду та розташовані

в адміністративних межах Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської області, та безоплатно вибули з власності держави у приватну власність фізичних осіб.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що строк позовної давності прокурором пропущений, оскільки Київська ОДА була обізнана про наявність порушень фактом погодження проекту землеустрою щодо відведення спірних земельних ділянок ще у січні 2010 року. Викладені прокурором обставини не знайшли свого підтвердження, підстави для скасування розпоряджень Бориспільської РДА, визнання недійсними оспорюваних державних актів та договорів купівлі-продажу, а також скасування свідоцтва на право власності на нерухоме майно, відсутні. Вимоги про витребування спірних земельних ділянок від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь держави є похідними щодо вимог про визнання протиправними та скасування розпорядження Бориспільської РДА та державних актів.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останньою постановою Київського апеляційного суду від 07 травня 2019 року рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовзадоволено частково.

Визнано незаконними та скасовано розпорядження Бориспільської РДА № 72 від 19 січня 2010 року (в частині додатку) стосовно ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , № 73 від 19 січня 2010 року (в частині додатку) стосовно ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 .

Визнано недійсним державний акт серії ЯИ № 761438, виданий ОСОБА_3 на земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 2,0000 га із кадастровим номером :03:002:0284, що розташована в адміністративних межах Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської області, та скасовано його державну реєстрацію.

Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_3 земельну ділянку :03:00260291, що розташована в адміністративних межах Сошниківської сільської ради Бориспільського району Київської області, у власність держави в особі Київської ОДА.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що спірні земельні ділянки знаходяться на безіменному острові Канівського водосховища в створі 70-71км судового ходу та згідно статті 4 Водного кодексу Україниналежать до земель водного фонду. Законодавством України не передбачено можливості відведення земель водного фонду у приватну власність для ведення особистого селянського господарства. На цих землях заборонено їх розорювання, садівництво, городництво та встановлено особливий режим господарської діяльності. Отже, спірні земельні ділянки, які є землями водного фонду, вибули з володіння держави та передані громадянам в порядку безкоштовної приватизації в порушення вимог чинного законодавства. Тому розпорядження Бориспільською РДА землями водного фонду є незаконними.

Суд апеляційної інстанції встановив, що строк позовної давності прокурором не пропущено, оскільки відсутні докази інформування позивача - Київської ОДА про прийняття оскаржуваних розпоряджень з порушенням встановленого законодавством порядку, а з самого їх змісту неможливо безпосередньо встановити факти порушень вимог земельного та водного законодавства, оскільки в них зазначено неправдиві дані про передачу земель для особистого селянського господарства, в той час, як виділені були землі водного фонду. У цій справі контролюючі органи не погоджували проекти відведення спірних земельних ділянок і доказів своєчасного виявлення органами державного контролю зазначених у позові порушень, матеріали справи також не містять і відповідачами не надано. Про допущені порушення та наявність підстав для подання позову прокурору стало відомо лише у лютому 2015 року за результатами комплексного опрацювання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та отримання інформації від Дніпровського басейнового управління водних ресурсів від 05.02.15 № ІД/01-15/142. Київській ОДА стало відомо про виявлені порушення лише з моменту пред`явлення прокурором позову і відкриття провадження у цій справі, в тому числі і через відсутність законодавчої можливості самостійного встановлення факту порушення інтересів держави.

Враховуючи викладене та визначений прокурором суб`єктивний склад сторін, апеляційний суд зробив висновок про часткове задоволення позовних вимог.

У серпні 2019 року заступник прокурора Київської області подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати у частині відмови у задоволенні позовних вимог, ухвалити у цій частині нове рішення про їх задоволення. В іншій частині оскаржуване судове рішення - залишити без змін.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов наступних висновків.

Ухвалою Верховного Суду від 18 грудня 2019 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 372/1684/14-ц (провадження

№ 61-19843св18)за позовом міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в Київській області в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації Київської області, Головного управління Держземагенства в Київській області до Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 про визнання незаконними та скасування рішень, визнання державних актів недійсними, витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою першого заступника прокурора Київської області на рішення Обухівського районного суду Київської області від 14 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 18 травня 2017 року.

В ухвалі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду зазначено, що висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18) зазначала що, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України необхідно розглядати як непов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду (п. 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, а також п. 96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц). Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку.

Виходячи із висновків щодо застосування норм права, висловлених у п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18), згідно яких власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку, обидві позовні вимоги у цій справі можна розглядати як складові пред`явленого прокурором негаторного позову.

При цьому, з урахуванням висновку, зробленого у п. 83 цієї ж постанови Великої Палати Верховного Суду, посилання прокурора у позовній заяві на норми матеріального права, що передбачають право власника на витребування майна з чужого незаконного володіння, формулювання ним вимоги у прохальній частині заяви віндикаційного характеру щодо «витребування» земельної ділянки, а не знесення парканів, споруд чи іншим способом усунення перешкод, не суперечить застосуванню судом норм матеріального права, що регулюють інститут негаторного позову в цивільному праві України.

Колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважала за необхідне відступити від зазначеного висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленій постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18), оскільки до 2018 року судова практика була іншою, зокрема суди виходили із того, що позови про витребування (повернення) незаконно виділених земельних ділянок розглядалися судами як віндикаційні на підставі статей 387, 388 ЦК України (постанови Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15, від 08 червня 2016 року у справі № 6-3089цс15, від 16 листопада 2016 року у справі № 6-2469цс16, від 15 листопада 2017 року у справі № 6-2304цс16).

Відхід від роками виробленої практики щодо можливості оспорювання в судовому порядку незаконних рішень органів місцевого самоврядування та державної влади, непоширення позовної давності на вимоги про витребування земельних ділянок, на думку колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, суперечить принципу правової визначеності.

Крім того, на думку колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, правові висновки, висловлені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18), суперечать принципу реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю (п. 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц), який системно впроваджується у практику Верховного Суду. Зокрема, з одного боку, зроблено висновок, що незаконне заволодіння землями водного фонду приватними особами є неможливим, а з іншого - земельні ділянки витребовуються від громадян, які є їх власниками згідно записів у відповідних державних реєстрах.

Колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважала, що поданий прокурором позов у частині вимоги про витребування спірних земельних ділянок у державну власність є віндикаційним позовом. При цьому колегія суддів зазначила, що на позови прокурора, які пред`являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, повинно поширюватися положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності повинен починатися від дня, коли особа, яка наділена повноваженнями власника чи користувача земельної ділянки з правом розпорядження нею довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року зазначену справу № 372/1684/14-ц (провадження № 14-740цс19) прийнято до розгляду.

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПКУкраїни встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі)

у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у цій справі.

Керуючись статтями 252, 253, 260, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі 359/2253/15-ц за позовом Бориспільського міжрайонного прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації доБориспільської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Дніпровське басейнове управління водних ресурсів (після зміни назви - Міжрегіональний офіс захисних масивів дніпровських водосховищ), Управління Держземагентства у Бориспільському районі Київської області, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , про визнання недійсними розпоряджень, державних актів, договорів купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки, витребування земельних ділянок, за касаційною скаргою заступника прокурора Київської області на постанову Київського апеляційного суду від 07 травня 2019 рокудо закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 372/1684/14-ц.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,

є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук