Ухвала

14 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 644/10174/16-ц

провадження № 61-5990ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Черняк Ю. В.,

розглянув клопотання про поновлення строку на оскарження судового рішення та касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на постанову Харківського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування», ОСОБА_4 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» (далі - ПрАТ «СК «Арсенал страхування»), ОСОБА_4 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі - ТДВ «СК «Альфа-Гарант») про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, в якому, уточнивши позовні вимоги, просила суд: стягнути з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на свою користь 6 399,03 грн у рахунок відшкодування вартості відновлювального ремонту автомобіля; стягнути з ОСОБА_3 на свою користь 1 000 грн у рахунок відшкодування вартості відновлювального ремонту автомобіля; стягнути з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на свою користь 9 875,31 грн у рахунок відшкодування вартості відновлювального ремонту автомобіля; стягнути з ОСОБА_4 на свою користь 1 000 грн у рахунок відшкодування вартості відновлювального ремонту автомобіля; тягнути з ОСОБА_3 на свою користь 4 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2019 року у складі судді Бугери О. В. позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Арсенал страхування» на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування вартості відновлювального ремонту автомобіля 6 399,03 грн.

Стягнуто з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування вартості відновлювального ремонту автомобіля 9 875,31 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування вартості відновлювального ремонту автомобіля 1 000 грн та моральну шкоду у розмірі 4 000 грн, а всього - 5 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування вартості відновлювального ремонту автомобіля 1 000 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Харківського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року апеляційні скарги ТДВ «СК «Альфа-Гарант» та ПрАТ «СК «Арсенал страхування» задоволено частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2019 року в частині стягнення з ПрАТ «СК «Арсенал страхування» на користь ОСОБА_1 6 399,03 грн у рахунок відшкодування вартості відновлювального ремонту автомобіля та в частині стягнення з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 9 875,31 грн у рахунок відшкодування вартості відновлювального ремонту автомобіля скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У квітні 2020 року до Касаційного цивільного Суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Харківського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року з пропуском строку на касаційне оскарження судового рішення, оскільки згідно з поштовим штемпелем на конверті касаційна скарга відправлена до Верховного Суду 24 березня 2020 року.

Згідно із частиною першою та другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

В окремо поданій заяві представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить поновити строк на касаційне оскарження судового рішення, зазначаючи, що процесуальний строк пропущено з поважних причин, оскільки оскаржувану постанову Харківського апеляційного суду він отримав 24 лютого 2020 року, що підтверджується наданими доказами.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження заявником пропущено з поважних причин, його можливо поновити.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення районного суду.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено, що з 01 січня 2020 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 102 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається, зокрема, у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

При цьому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому вимірі.

Ціна позову у даній справі становить 22 274,34 грн (6 399,03 грн + 1 000 грн + 9 875,31 грн + 1 000 грн + 4 000 грн = 22 274,34 грн), яка станом

на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102,00 грн * 100 = 210 200 грн).

Отже, зазначена справа на підставі вимог закону відноситься до малозначних.

Малозначна справа є такою з огляду на свої властивості, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Ураховуючи наведене, оскільки представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження судового рішення.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на постанову Харківського апеляційного суду від 13 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування», ОСОБА_4 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. А. Воробйова

Ю. В. Черняк