Постанова

Іменем України

27 березня 2020 року

м. Київ

справа №487/6151/16-ц

провадження №61-20844св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Заводського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про усунення перешкод у розпорядженні майном за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 18 червня 2018 року у складі судді Крамаренко Т. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Заводський відділ Державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та судових рішень суду першої інстанції

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Заводського відділу Державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про усунення перешкод у розпорядженні майном.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 грудня 2017 року позов задоволено частково. Скасовано арешт нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, накладений постановою державного виконавця від 18 липня 2013 року у виконавчому провадженні. В іншій частині позову відмовлено.

Додатковим рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва

від 13 грудня 2017 року з Заводського ВДВС на користь ОСОБА_1 стягнуто 458 грн судового збору.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 15 лютого 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано. Позов залишено без розгляду.

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про повернення сплаченої суми судового збору у зв`язку із залишенням позову без розгляду.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 березня

2018 року в задоволенні заяви про повернення сплаченої суми судового збору відмовлено.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

ОСОБА_1 оскаржив ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 березня 2018 року в апеляційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 18 червня 2018 року у відкритті апеляційного провадження відмовлено.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про повернення сплаченої суми судового збору не входить до переліку ухвал, який міститься у частині першій статті 353 ЦПК України, а відтак, не підлягає апеляційному оскарженню.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2018 року, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 18 червня 2018 року, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що оскаржена ухвала апеляційного суду є незаконною та постановлена з порушенням вимог пункту 4 частини першої статт7 Закону України «Про судовий збір».

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не відзиву на касаційну скаргу, письмових заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У статті 353 ЦПК України наведено перелік ухвал місцевого суду, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року), не є абсолютним; воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом в такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, яку намагаються досягнути (рішення у справі Guerin v. France від 29 липня

1998 року).

Оскарження ухвал суду першої інстанції про прийняття справ до розгляду, у наведеній вище статті 353 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право апеляційного оскарження ухвал місцевого суду окремо від рішення суду, не передбачено.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо апеляційну скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Обґрунтованим є висновок апеляційного суду, що ЦПК України не передбачена можливість оскарження окремо від рішення суду ухвали місцевого суду про прийняття справи до розгляду.

Постановлення апеляційним судом ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження, а не про повернення апеляційної скарги висновків апеляційного суду про неоскарження такої ухвали в апеляційному порядку не спростовують.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 18 червня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко

І. М. Фаловська