ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

09 квітня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/4015/15-ц

Головуючий у першій інстанції - Цибенко І. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/163/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Іванової Г.П., Харечко Л.К.

секретар: Позняк О.М., Поклад Д.В.

учасники справи:

позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (нині - Акціонерне товариство комерційний банк ''ПриватБанк'')

відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

відповідачі за первісним позовом, треті особи за зустрічним позовом - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова у складі судді Цибенко І.В. від 23 травня 2016 року, місце ухвалення рішення м.Чернігів у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (нині - Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк") до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (нині - Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк") про захист прав споживачів та визнання договору частково недійсним, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк ''ПриватБанк''(нині - Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк") звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому, після уточнення позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідачів солідарно 12 886 доларів 81 цент США заборгованості за кредитом, 2 546 доларів 62 центи США заборгованості за процентами за користування кредитом, 465 доларів 03 центи США винагороди за користування кредитом, 37 118 грн. 74 коп. пені, штрафи у сумах 250 грн. 00 коп. (фіксована частина) та 22 697 грн. 27 коп. (процентна складова) за несвоєчасне виконання договірних зобов`язань, також позивач просив відшкодувати понесені ним судові витрати. Вимоги заявленого позову обґрунтовувались тим, що внаслідок невиконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - за договорами поруки, якими забезпечено виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором з ПАТ КБ ''ПриватБанк'', у відповідачів перед позивачем утворилась заборгованість у вказаних вище сумах.

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ ''ПриватБанк'', в якому просив визнати недійсними: пункти 8.8, 8.9. договору про іпотечний кредит №CNGLGI від 03.04.2008 року, а також пункт 2.4 цього договору в частині визначення загальновідомої формули розрахунку місячного ануїтетного платежу і розміру ануїтетного платежу; визнати недійсним підвищення ПАТ КБ ''ПриватБанк'' процентної ставки за договором про іпотечний кредит №CNGLGI від 03.04.2008 року з 03.08.2008 року; визнати неукладеною додаткову угоду від 06.08.2008 року до договору про іпотечний кредит №CNGLGI від 03.04.2008 року. Вимоги зустрічного позову обґрунтовувались тим, що: укладаючи кредитний договір з ОСОБА_1 , ПАТ КБ ''ПриватБанк'' мало на меті обмеження конкуренції та монополізацію умов надання іпотечних кредитів, що заборонено законодавством; всупереч статті 2 Закону України ''Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати'', ПАТ КБ ''ПриватБанк'' письмово не оприлюднило інформації про умови іпотечного кредитування, реквізити ліцензії та свідоцтва про внесення його до Державного реєстру банків, не встановило положення про інфляційне застереження, не встановило узгодженої домовленості про розрахунки індексації щодо збереження реальної вартості предмету іпотеки, не встановило, яка частина ануїтетного платежу спрямовуватиметься на погашення тіла кредиту, а яка - на погашення процентів за користування кредитом; в оспорюваному договорі про іпотечний кредит не визначено умови взаєморозрахунків та обов`язків ПАТ КБ ''ПриватБанк'' щодо розподілу здійснених ОСОБА_1 платежів. У договорі передбачено лише обов`язок ОСОБА_1 перераховувати/зараховувати на транзитний рахунок ПАТ КБ ''ПриватБанк'' місячні ануїтетні платежі на погашення кредитної заборгованості, але не передбачено обов`язку ПАТ КБ''ПриватБанк'' розподіляти ці платежі по рахунках для погашення тіла кредиту, процентів за користування кредитом, а також способу їх розподілу, також не вказано реквізитів цих рахунків та документа, яким ОСОБА_1 повинен повідомлятися про час і спосіб розподілу здійснених ним на погашення кредитної заборгованості платежів, а також про залишок заборгованості за договором кредиту і про суму, на яку нараховуватимуться проценти за користування ним, не визначено дати розподілу ПАТ КБ ''ПриватБанк'' цих платежів. Відповідно договір не містить відповідальності ПАТ КБ ''ПриватБанк'' за нездійснення розподілу цих платежів та/або за його затримку або за зарахування даних платежів не на той рахунок; до укладення оспорюваного договору ПАТ КБ ''ПриватБанк'' створило умови для отримання прихованого прибутку та для несплати ОСОБА_1 винагороди за використання його коштів, як того вимагає стаття 1061 ЦК України; кредитний договір між ОСОБА_1 і ПАТ КБ ''ПриватБанк'' не передбачає відповідальності банку за порушення умов договору про повернення кредиту та розподіл платежів, здійснених ОСОБА_1 на його виконання, за зарахування платежів на рахунки, не зазначені у договорі, та за затримку їх розподілу. При цьому, даним договором передбачено нарахування пені у розмірі 54,75% річних, штрафів та подвійного розміру процентів за користування кредитом за будь-яке порушення ОСОБА_1 зобов`язань. Також ПАТ КБ ''ПриватБанк'': не отримало від ОСОБА_1 письмового підтвердження факту ознайомлення з інформацією про всі існуючі для нього кредитні умови; не здійснило детального, достовірного та об`єктивного розпису сукупної вартості кредиту для ОСОБА_1 з урахуванням процентної ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору, як у процентному, так і у грошовому виразі; належно і об`єктивно не зазначило виду і предмету кожної супутньої послуги з обґрунтуванням її вартості; не обґрунтувало формулу розрахунку ануїтетних платежів та її відмінність від загальновідомої, протиправно змінивши у пункті 2.4 договору цю формулу для отримання прихованого прибутку та збільшення розміру цього платежу з 1629 грн. 48 коп. до 1642 грн. 39 коп. Збільшивши розмір процентної ставки за користування кредитом до 25,08% річних, ПАТ КБ ''ПриватБанк'' не змінило розміру ануїтетних платежів, не зазначило правила зміни процентної ставки за кредитом. У зустрічному позові ОСОБА_1 вказано, що: оспорюваний договір не містить графіка платежів, який би відповідав встановленій НБУ формі такого графіка; у кредитному договорі між ОСОБА_1 і ПАТ КБ ''ПриватБанк'' зазначено, що розмір ставки за користування кредитом становить 15% річних, але реально він становить 18,98% річних, і не зазначено, що абсолютне значення подорожчання кредиту у договорі вказано у сумі 96 086 грн. 80 коп., а реально воно становить 109 477 грн. 00 коп. При цьому ПАТ КБ ''ПриватБанк'' встановило платежі за дії, які воно вчиняє на свою користь, зокрема, винагороду за передані у власність банку кошти, також банк встановив право змінювати без згоди ОСОБА_1 процентну ставку за користування кредитом у пунктах 8.8, 8.9. кредитного договору, у яких містяться несправедливі для ОСОБА_1 умови. Так, у пункті 8.8. зазначено, що банк має право змінити розмір процентної ставки до розміру звичайної процентної ставки, встановленої у кредитора для таких видів кредитів, але який саме цей розмір - не вказано, а отже, приховано. Пункт 8.9. суперечить пункту 10.2. договору, який передбачає взаємну згоду сторін на внесення змін до договору, та пункту 10.3. договору, який встановив, що всі зміни та доповнення до договору викладаються у письмовій формі та набувають чинності з моменту їх підписання сторонами договору. Крім того, пункт 8.9. договору є несправедливим, оскільки: за порушення ОСОБА_1 умов договору передбачено і пеню, і штраф, і сплату процентів за користування кредитом у подвійному розмірі; однією з умов підвищення процентної ставки за користування кредитом є погіршення фінансового стану ОСОБА_1 та поточні коливання процентних ставок за вкладами та/або кредитами, а також зміни у грошово-кредитній політиці НБУ незалежно від того, у який бік здійснюється коливання - у бік збільшення чи у бік зменшення; для збільшення процентної ставки за користування кредитом достатньо повідомлення про це ОСОБА_1 неуповноваженим фахівцем банку лише за 14 днів до її збільшення і без згоди на це ОСОБА_1 , при цьому не має значення, чи отримав таке повідомлення ОСОБА_1 , чи не отримав; ПАТ КБ ''ПриватБанк'' внесено несправедливі зміни до уніфікованого проекту договору про іпотечний кредит для отримання прихованого прибутку. У зустрічному позові ОСОБА_1 зазначено, що банк не мав намірів рефінансувати кредит; додаткова угода між ОСОБА_1 і ПАТ КБ ''ПриватБанк'' від 06.08.2008 року укладена внаслідок тривалого тиску на ОСОБА_1 , протиправних дій та погроз йому. За цією угодою ОСОБА_1 не отримував у кредит грошові кошти у доларах США, і йому не було надано право розпоряджатись зарезервованим ресурсом для погашення тіла кредиту, тому вказана угода на підставі статей 640, 1046 ЦК України є неукладеною. На погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 сплачено ПАТ КБ ''ПриватБанк'' 6 000 грн. 00 коп., 2 266 доларів 42 центи США і 24 960 доларів 30 центів США готівкою, що за офіційним курсом валют станом на 13.03.2016 року становить 708 438 грн. 19 коп., у той час, як розмір розрахованої ПАТ КБ ''ПриватБанк'' кредитної заборгованості у завищеному розмірі, становить 99 714 грн. 71 коп. У зустрічному позові ОСОБА_1 стверджує, що ПАТ КБ ''ПриватБанк'' ввело його в оману, оскільки він був впевнений, що має обов`язок повернути кошти у валюті у встановленій ПАТ КБ ''ПриватБанк'' сумі, розмір якої перевищує розмір неіснуючої його заборгованості у сумі 99 714 грн. 71 коп., яку створено ПАТ КБ ''ПриватБанк'' шляхом приховування від ОСОБА_1 взаєморозрахунків та розрахунку сплати процентів за кредитом.

Оскаржуваним рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 23.05.2016 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ''ПриватБанк'' до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задоволено. Судом стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ''ПриватБанк'' заборгованість за договором про іпотечний кредит №CNGLGI від 03.04.2008 року та додатковою угодою до нього від 06.08.2008 року №CNGLGI станом на 31.03.2016 року в розмірі 15 898 доларів США 46 центів та 60 066 грн. 01 коп. з яких: 12 886 доларів США 81 цент - заборгованість за кредитом, 2 546 доларів США 62 центи - заборгованість за процентами за користування кредитом, 465 доларів 03 центи - заборгованість по винагороді за користування кредитом, 37 118 грн. 74 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання, 250 грн. - штраф (фіксована частина), 22 697 грн. 27 коп. - штраф (процентна складова).

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ''ПриватБанк'' - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ''ПриватБанк'' судовий збір по 1 192 грн. 68 коп. з кожного.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь державного бюджету судовий збір по 595 грн. 45 коп. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції від 23.05.2016 року та ухвалити нове рішення, яким встановити юридичний факт неукладеності додаткової угоди від 06.08.2008 року до договору про іпотечний кредит №CNGLGI від 03.04.2008 року, у позові Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" відмовити повністю та задовольнити в повному обсязі зустрічний позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про захист прав споживачів та визнання договору про іпотечний кредит №CNGLGI від 03.04.2008 року частково недійсним. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 23.05.2016 року є незаконним, необґрунтованим, його судом ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права, має місце недоведеність обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та нормам закону. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 вказує, що всі оскаржувані по справі правочини мають бути визнані судом недійсними, оскільки вони були укладені в результаті введення в оману позичальника банком. Доводи апеляційної скарги зазначають про незаконність збільшення банком фіксованої відсоткової ставки, наслідком чого є визнання оспорюваних правочинів недійсними відповідно до вимог статей 27, 204 ЦК України та статті 19 Закону України "Про захист прав споживачів". Доводи апеляційної скарги з посиланням на статті 2,49,51 Закону України ''Про банки і банківську діяльність'' стверджують, що банківські розрахунки проводяться у готівковій та безготівковій формах згідно із правилами, встановленими нормативно-правовими актами Національного банку України; при виконанні розрахункової операції банк зобов`язаний перевірити достовірність та формальну відповідність документа. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 23.05.2016 року не містить висновків щодо обґрунтованості заяви ОСОБА_1 від 30.07.2008 року про конвертацію кредиту, щодо обґрунтованості виконання пунктів 8.1. і 6.1. укладеної 06.08.2008 року додаткової угоди до договору про іпотечний кредит №CNGLGI від 03.04.2008 року, щодо правильності розрахунку заборгованості до 06.08.2008 року, доведеності розміру заявлених грошових вимог, наявності доказів, що їх підтверджують. Доводи апеляційної скарги зазначають, що банком порушено імперативні вимоги Закону України ''Про захист прав споживачів'', Закону України ''Про банки і банківську діяльність'', імперативні приписи НБУ в контексті навмисного внесення банком несправедливих змін до уніфікованого проекту договору про іпотечний кредит для отримання прихованого прибутку. Доводи апеляційної скарги вказують, що на момент підписання оспорюваного договору банк не надав графіку платежів, інформації про умови кредитування, не попередив про невідповідність умов кредитного договору вимогам Стандартів ДІУ, що мало вирішальний вплив на волевиявлення позичальника в подальшому, також банком було приховано фактичний розмір реальної відсоткової ставки та сукупну вартість кредиту, включено до кредитного договору дискримінаційні умови зміни відсоткової ставки в односторонньому порядку, не надано інформації споживачу про основні економічні та правові вимоги виникнення іпотечного боргу, не здійснено належного виконання договору для одержання цивільних прав щодо його виконання позичальником. Доводи апеляційної скарги щодо заяви ОСОБА_1 від 30.07.2008 року стверджують, що ОСОБА_1 не мав наміру вважати себе зобов`язаним повертати долари США у разі прийняття заяви про конвертацію кредиту, при цьому 04.08.2008 року ОСОБА_1 здійснив сплату чергового місячного ануїтетного платежу у розмірі 1 650 грн. в рахунок погашення наданого у розмірі 101 000 грн. кредиту. Доводи апеляційної скарги вказують, що банк не вчиняв жодних дій по виконанню заяви про конвертацію кредиту до підписання додаткової угоди 06.08.2008 року до договору про іпотечний кредит. Доводи апеляційної скарги стверджують про протиправне збільшення банком розміру заборгованості ОСОБА_1 за тілом кредиту та протиправне збільшення розміру відсотків за користування кредитом. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 вказує на наявність факту неукладеності додаткової угоди, який має юридичне значення. При цьому ОСОБА_2 зазначає, що відповідно до ч.1статті 646 ЦК України, додаткова угода є відмовою банку від пропозиції позичальника (заяви про зміну валюти кредиту від 30.07.2008 року) і водночас новою пропозицією банку, яку позичальник підписав. ОСОБА_2 не погоджується із уточненими позовними вимогами банку та вказує, що до позовної заяви від 05.04.2016 року банк не надав розрахунку заборгованості у гривнях. У доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 стверджує, що укладення додаткової угоди від 06.08.2008 року було спрямовано на захист інтересів банку від знецінення національної валюти шляхом формального конвертування наданих раніше коштів у долари США без надання відповідних коштів позичальнику. Доводи апеляційної скарги вказують, що для передачі власності на долари США, перерахування їх позичальнику для використання за цільовим призначенням, банк зобов`язаний відкрити поточний рахунок позичальнику в іноземній валюті № НОМЕР_1 . Проте, банк не виконав обов`язкову умову, необхідну для перерахування доларів США у власність ОСОБА_1 , при цьому не відкрив ОСОБА_1 власного поточного рахунку. Доводи апеляційної скарги стверджують, що банк не надав жодного документу щодо перерахування кредитором ОСОБА_1 коштів в іноземній валюті у розмірі 21 490,24 доларів США на № НОМЕР_1 на виконання умов саме додаткової угоди від 06.08.2008 року до договору про іпотечний кредит № CNGLGI від 03.04.2008 року. При цьому доводи апеляційної скарги вказують, що ОСОБА_1 сплатив кошти за кредитним зобов`язанням у квітні 2012 року, сплативши на 9 400 доларів США більше, ніж погоджувався при отриманні кредиту, проте, судом першої інстанції при розгляді справи не було прийнято до уваги вказані обставини. Доводи апеляційної скарги стверджують про невідповідність наданих банком документів вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Доводи апеляційної скарги вказують, що ОСОБА_1 надав суду заяву про фальшивість наданого банком договору про іпотечний кредит від 03.04.2008 року та надав суду свій автентичний оригінал примірника договору, при цьому послався на ч.4 статті 11 Закону України ''Про захист прав споживачів'' відносно того, що тягар доказування щодо отримання позичальником договору покладається на кредитора, проте, суд першої інстанції не прийняв до уваги вказані обставини.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Постановою Верховного Суду від 02.10.2019 року (а.с.72-78, том 4) касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 04.10.2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 підтримали доводи та вимоги поданої апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 просили задовольнити вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 з підстав обґрунтованості її доводів.

В судовому засіданні апеляційного суду представник Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - Рожко С.М. просив залишити без задоволення апеляційну скаргу у зв`язку з її безпідставністю та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 23.05.2016 року.

В подальшому ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надали апеляційному суду заяви щодо продовження розгляду даної справи за їх відсутності. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що на виконання договору про іпотечний кредит між ОСОБА_1 та ПАТ КБ ''ПриватБанк'' від 03.04.2008 року та додаткової угоди від 06.08.2008 року до вказаного договору, залишок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором у сумі 99 714 грн. 71 коп. переведено у долари США і встановлено у сумі 21 490 доларів 24 центи США, після чого придбані на виконання заяви ОСОБА_1 21 490 доларів 24 центи США конвертовано у гривні, якими погашено кредитну заборгованість за договором від 03.04.2008 року у сумі 99 714 грн. 71 коп.; внаслідок непогашення ОСОБА_1 кредитної заборгованості у сумі 21 490 доларів 24 центи США у нього перед ПАТ КБ ''ПриватБанк'' утворилась вказана в позовній заяві банку заборгованість. Відмовляючи у задоволенні вимог зустрічного позову, суд першої інстанції зазначив у оскаржуваному рішенні від 23.05.2016 року, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 не підтверджені наявними у справі доказами та суперечать їм.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 31.03.2008 року ОСОБА_1 звернувся до банку із заявою про надання йому кредиту у сумі 101 000 грн. 00 коп. строком на 120 місяців зі ставкою по кредиту 15%, що підтверджено копією анкети-заяви відповідного змісту (а.с.214, том 2).

03.04.2008 року між ОСОБА_1 та банком було укладено договір про іпотечний кредит № CNGLGI (а.с.14-17, том 1). Згідно з даним договором ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 101 000 грн. 00 коп. під 15 % річних шляхом зарахування коштів на поточний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 . Відповідно до вказаного договору, ОСОБА_1 зобов`язався здійснювати щомісячно до 3 числа кожного місяця погашення кредиту та сплачувати проценти ануїтетними платежами в сумі не менше 1 642 грн. 39 коп. зі сплатою останнього платежу не пізніше 03.04.2018 року. Кредит надався зі строком погашення не пізніше 03.04.2018 року на поліпшення якості квартири. Цим договором також передбачено обов`язок ОСОБА_1 у разі порушення кредитних зобов`язань сплатити банку проценти за користування кредитом у подвійному розмірі, штраф у межах 10 % від суми невиконаного зобов`язання та пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу. У пункті 8.9. даного договору передбачено можливість встановлення банком нового розміру процентної ставки за користування кредитом.

03.04.2008 року на забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за вказаним кредитним договором було укладено наступні договори поруки: між ПАТ КБ ''ПриватБанк'' та ОСОБА_3 - №CNGLGI/1 і між ПАТ КБ ''ПриватБанк'' та ОСОБА_2 - №CNGLGI/2 (а.с. 24-26, том 1). Відповідно до даних договорів, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зобов`язались відповідати перед ПАТ КБ ''ПриватБанк'' солідарно у повному обсязі за зобов`язаннями ОСОБА_1 за укладеним з ПАТ КБ ''ПриватБанк'' договором про іпотечний кредит №CNGLGI від 03.04.2008 року (п.1 договорів) та дають згоду на зміну умов договору про іпотечний кредит без додаткового погодження з ними змін до кредитного договору (п.1.5 договорів). Вказаними договорами поруки передбачено припинення поруки з припиненням забезпеченого нею зобов`язання за кредитним договором (п.4.2.).

Листом від 26.06.2008 року №20.1.3.2/6-7323 ПАТ КБ ''ПриватБанк'' повідомило ОСОБА_1 про зміну - збільшення процентної ставки до 2,09 % в місяць (а.с.94, том 1).

Відповідно до виписок по рахунку, на виконання укладеного кредитного договору ОСОБА_1 здійснював платежі у сумі 1 650 грн. 00 коп. 29.04.2008 року, 04.06.2016 року та 01.07.2008 року (а.с.106-108, том 2; а.с.117-129,том1). Проте, у зв`язку з порушенням даного договору у ОСОБА_1 перед ПАТ КБ ''ПриватБанк'' виникла заборгованість, що підтверджено відповідним розрахунком банку (а.с.123-135, том 2).

30.07.2008 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ ''ПриватБанк'' із заявою про конвертування залишку заборгованості за договором від 03.04.2008 року № CNGLGI у сумі 99 714 грн. 71 коп. у валюту- долари США по курсу процесингу, що підтверджено копією даної заяви (а.с.18, том 1). На виконання зазначеної заяви банк надав згоду на конвертацію валюти, що підтверджується копією службової записки від 07.08.2008 року № Э.CN.0.0.0.0/1-12112 (а.с.290,том 1).

06.08.2008 року між ПАТ КБ ''ПриватБанк'' та ОСОБА_1 було укладено договір, а саме, ''Додаткова угода до договору про іпотечний кредит № CNGLGI від 03.04.2008 року'' (а.с.83-86, том 1), і додаткову угоду до цієї угоди (а.с.22-23, том 1). Згідно з даним договором, ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 21 490 доларів 24 центи США під 1,17% на місяць та зі сплатою винагороди за резервування ресурсів у розмірі 3% річних шляхом зарахування вказаних коштів на поточний рахунок ОСОБА_1 . Відповідно до цього договору, ОСОБА_1 зобов`язався здійснювати до 3 числа кожного місяця погашення кредиту та сплачувати проценти ануїтетними платежами в сумі 382 долари 20 центів США зі сплатою останнього платежу не пізніше 03.04.2018 року в сумі 262 долари 18 центів США. Вказаним договором також передбачено обов`язок ОСОБА_1 у разі прострочення кредитних зобов`язань більш ніж на 30 днів сплатити ПАТ КБ ''ПриватБанк'' штраф у розмірі 250 грн. 00 коп. + 5% від суми позову.

06.08.2008 року ОСОБА_1 подав до ПАТ КБ ''ПриватБанк'' заяву №1 про продаж йому іноземної валюти, конвертацію її у гривні та перерахування гривневих коштів у сумі 99 714 грн. 71 коп. на погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит №CNGLGI від 03.04.2008 року (а.с.112, том 1). Копіями виписки по рахунку ОСОБА_1 з 03.04.2008 року по 03.10.2014 року та платіжних доручень підтверджується, що дана заява ОСОБА_1 була виконана: 21 490 доларів 24 центів США конвертовано у 99 714 грн. 71 коп., які перераховано на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_3 , внаслідок чого 08.08.2008 року повністю погашено заборгованість за кредитним договором №CNGLGI від 03.04.2008 року (а.с.162-166, том 3, а.с.106-108, том 2).

Згідно з розрахунками ПАТ КБ ''ПриватБанк'', у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору перед банком у ОСОБА_1 станом на 31.03.2016 року виникла заборгованість: за кредитом - 12 886 доларів 81 цент США, за процентами - 2 546 доларів 62 центи США, заборгованість з винагороди у сумі 465 доларів 03 центи США, по пені - 1 415 доларів 77 центів США, штраф (фіксована частина) - 9 доларів 53 центи США, штраф (відсоток від суми заборгованості) - 865 доларів 71 цент США (а.с.129-135, том 2).

28.08.2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулись до ПАТ КБ ''ПриватБанк'' із заявами про припинення договорів поруки за кредитним договором №CNGLGI від 03.04.2008 року (а.с.180,182-183, том 2). Дані заяви мотивовані тим, що зобов`язання по вказаному кредитному договору виконані у зв`язку зі сплатою банком залишку тіла кредиту, а також у зв`язку зі збільшенням обсягів відповідальності - збільшення відсотків за користування кредитом до 25,08 % річних. Про припинення вказаних договорів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зазначали і у запереченнях на позов (а.с.177-179). У відповідь на вказані заяви (а.с.181,184, том 2) ПАТ КБ ''ПриватБанк'' повідомило про неможливість їх задоволення.

21.05.2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк ''ПриватБанк'' змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк ''ПриватБанк''.

Приписами ч.1 статті 417 ЦПК України регламентовано, що вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, ОСОБА_2 , яка є поручителем та відповідачем за первісним позовом, а також третьою особою за зустрічним позовом, подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції в повному обсязі та навела ряд доводів, з яких підстав вона вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим. За даних обставин апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в повному обсязі.

В постанові Верховного Суду від 02.10.2019 року (а.с.72-78, том 4) зазначено, що суд касаційної інстанції погоджується з обставинами, встановленими судом першої інстанції відносно того, що додаткова угода від 06.08.2008 року, укладена між банком та позичальником, відповідно до якої договір про іпотечний кредит від 03.04.2008 року викладено в новій редакції, не є окремим договором про надання кредиту в розмірі 21 490,24 доларів США, а є продовженням кредитних правовідносин. За даних обставин, договір про іпотечний кредит від 03.04.2008 року не є припиненим на підставі ч.2 статті 604 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості висновків суду першої інстанції про необхідність стягнення в солідарному порядку з відповідачів за первісним позовом на користь банку наявної заборгованості, не можуть бути підставою для відмови у повному обсязі у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ ''ПриватБанк'', оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

На підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, приймаючи до уваги приписи статей 6, 627 ЦК України відносно того, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, а також виходячи з принципу презумпції правомірності правочину, закріпленого в статті 204 ЦК України, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що додаткова угода від 06.08.2008 року, відповідно до якої викладено в новій редакції договір про іпотечний кредит від 03.04.2008 року №CNGLGI, не є окремим договором про надання кредиту в розмірі 21490,24 доларів США, а є продовженням існування кредитних правовідносин, що склались 03.04.2008 року, в новій редакції.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що ОСОБА_1 банком було введено в оману та відносно неукладеності додаткової угоди, є безпідставними, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи. З даного приводу судом першої інстанції обґрунтовано зазначено у оскаржуваному рішенні, що як вбачається із анкети-заяви ОСОБА_1 до банку про надання кредиту (а.с.214,том 2), на момент укладення додаткової угоди ОСОБА_1 вважав, що її умови є справедливими по відношенню до нього, як позичальника, при цьому перед укладенням договору ОСОБА_1 отримав від банку повну інформацію про умови кредитування, як це передбачено приписами Закону України ''Про захист прав споживачів''. При укладенні додаткової угоди позичальник був проінформований про всі умови договору. У поданій заяві від 30.07.2008 року ОСОБА_1 просив змінити валюту кредиту договору з гривні на долар (а.с.18, том1), а саме, залишок заборгованості за договором про іпотечний кредит конвертувати у валюту долари США по курсу на дату укладення додаткової угоди до договору. Суд першої інстанції вказав у оскаржуваному рішенні від 23.05.2016 року, що процентна ставка за кредитними договорами у валюті була нижчою, ніж ставка для кредитів у національній валюті. При цьому судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 добровільно погодився на вказані умови кредитування, уклавши додаткову угоду та виконуючи її протягом 2008-2014 років, що є документально підтвердженим (а.с.117-129, зворот, том 1, а.с.107-124, том 2).

Доводи апеляційної скарги відносно того, що в матеріалах справи відсутні докази щодо перерахування кредитором позичальнику ОСОБА_1 коштів в іноземній валюті на виконання умов додаткової угоди від 06.08.2008 року до договору про іпотечний кредит №CNGLGI від 03.04.2008 року, є необґрунтованими, оскільки вказані доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами даної цивільної справи та фактичними обставинами справи. А саме, у зв`язку з укладенням додаткової угоди до кредитного договору через зміну валюти кредитування, 06.08.2008 року ОСОБА_1 була підписана заява №1 про продаж іноземної валюти (а.с.112, том 1). Згідно вказаної заяви ОСОБА_1 доручив банку продати за українські гривні 21490,24 доларів США за договірним курсом продажу 4,64, а отримані кошти в сумі 99714,71 грн. перерахувати на рахунок № НОМЕР_3 (який вказаний в пункті 2.4. первісної редакції кредитного договору) з призначенням платежу: "Перерахування коштів за кредитним договором №CNGLGI від 03.04.2008 року".

На виконання умов додаткової угоди та згідно із поданою заявою №1 про продаж іноземної валюти, працівниками Чернігівської філії банку 07.08.2008 року була направлена службова записка №Э.CN.0.0.0.0/1-12112 керівнику департаменту кредитних, депозитних операцій фізичних осіб для здійснення бухгалтерських проводок по виконанню умов додаткової угоди та доручень позичальника на продаж іноземної валюти (а.с.290, том 1).

08.08.2008 року банком були виконані умови додаткової угоди, а також заява на продаж іноземної валюти, при цьому були здійснені бухгалтерські проводки з призначенням платежів "Исправительная проводка по с/з 7022657" (завірені представником позивача за первісним позовом копії документів на а.с.100-105, том 2). А саме: 1.Платіжне доручення: грошові кошти в сумі 21490,24 долари США перераховуються з рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_4 (який вказаний в заяві на продаж іноземної валюти) на транзитний рахунок № НОМЕР_5 "Кредитна заборгованість по операціям з клієнтами"; 2.Платіжне доручення: грошові кошти в сумі 21490,24 долари США перераховуються № НОМЕР_5 "Кредитна заборгованість по операціях з клієнтами" на рахунок каси № НОМЕР_6 "Позиція для нарахованих (USD)"; 3.Платіжне доручення: грошові кошти в сумі 99714,71 гри. перераховуються з рахунку № НОМЕР_7 "Еквівалент позиції для нарахованих (USD)" на рахунок № НОМЕР_8 "Дебіторська заборгованість по операціях з клієнтами"; 4.Платіжне доручення: грошові кошти в сумі 99714,71 грн. перераховуються з рахунку № НОМЕР_8 "Дебіторська заборгованість по операціях з клієнтами" на транзитний рахунок № НОМЕР_3 , який визначений в п.2.4. кредитного договору (в первісній редакції) та відкритий для погашення заборгованості за договором.

Надходження коштів 08.08.2008 року в сумі 99 714,71 грн. на погашення заборгованості за кредитним договором також відображено у виписці по рахунку № НОМЕР_3 (а.с.117, том1, а.с.106, том2).

В подальшому виконання зобов`язань за додатковою угодою до договору про іпотечний кредит №CNGLG8 від 03.04.2008 року здійснювалось ОСОБА_1 відповідно до п.8.2. додаткової угоди шляхом внесення коштів в валюті долар США на рахунок № НОМЕР_1 , який в подальшому з квітня 2009 року (у зв`язку зі зміною плану рахунків) було змінено на рахунок № НОМЕР_9 . Виписки по рахунках № НОМЕР_1 , № НОМЕР_9 містяться в матеріалах даної цивільної справи (а.с.117-129, зворот, том 1, а.с.107-124, том 2).

Доводи апеляційної скарги стверджують про невідповідність наданих банком документів вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Доводи апеляційної скарги вказують, що ОСОБА_1 надав суду заяву про фальшивість наданого банком договору про іпотечний кредит від 03.04.2008 року та надав суду свій автентичний оригінал примірника договору, при цьому послався на ч.4 статті 11 Закону України ''Про захист прав споживачів'' відносно того, що тягар доказування щодо отримання позичальником договору покладається на кредитора, проте, суд першої інстанції не прийняв до уваги вказані обставини. На думку апеляційного суду, вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для відмови у повному обсязі у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ ''ПриватБанк'', виходячи із наступного. Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив у оскаржуваному рішенні від 23.05.2016 року, що ОСОБА_1 , при зверненні до суду із заявами про фальшивість доказів та виключення із обсягу доказів заяви про продаж іноземної валюти №1 від 06.08.2008 року, договору про іпотечний кредит (а.с.14-17, том 1), службової записки, платіжних доручень №80808В00Н від 08.08.2008 року та №90808В000J від 08.08.2008 року, меморіального ордеру №6778 від 03.04.2008 року, відповідно до загальних правил доказування, визначених положеннями ЦПК України, не надав суду відповідних доказів, які б спростовували значення відомостей оспорюваних ним документів, і могли б бути підставою неприйняття їх до уваги судом під час оцінки доказів.

У доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 не погоджується із уточненими позовними вимогами банку та вказує, що до позовної заяви від 05.04.2016 року банк не надав розрахунку заборгованості у гривнях. У доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 стверджує, що укладення додаткової угоди від 06.08.2008 року було спрямовано на захист інтересів банку від знецінення національної валюти шляхом формального конвертування наданих раніше коштів у долари США без надання відповідних коштів позичальнику. Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для відмови у повному обсязі у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ ''ПриватБанк'', виходячи із наступного. Оскаржуваним рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 23.05.2016 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ''ПриватБанк'' до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задоволено. Судом стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ''ПриватБанк'' заборгованість за договором про іпотечний кредит №CNGLGI від 03.04.2008 року та додатковою угодою до нього від 06.08.2008 року №CNGLGI станом на 31.03.2016 року в розмірі 15 898 доларів США 46 центів та 60 066 грн. 01 коп. з яких: 12 886 доларів США 81 цент - заборгованість за кредитом, 2 546 доларів США 62 центи - заборгованість за процентами за користування кредитом, 465 доларів 03 центи - заборгованість по винагороді за користування кредитом, 37 118 грн. 74 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання, 250 грн. - штраф (фіксована частина), 22 697 грн. 27 коп. - штраф (процентна складова). Як вбачається із рішення суду першої інстанції від 23.05.2016 року, задовольняючи вимоги первісного позову про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив із фактичних обставин справи, підтверджених відповідними доказами, із розрахунку заборгованості, наданого суду позивачем за первісним позовом (а.с.129-135, том 2) та положень статей: 526,530,554,1049,1050 ЦК України. При цьому суд першої інстанції вважав, що наявні підстави для стягнення заборгованості в солідарному порядку з відповідачів за первісним позовом. Посилання представника ОСОБА_2 на припинення поруки у зв`язку із збільшенням відповідальності, про що поручителів не було повідомлено та з даного приводу не було укладено відповідних угод, суд першої інстанції вважав безпідставними, оскільки пунктом 1.5. договорів поруки від 03.04.2008 року визначено, що цим договором поручитель дає згоду на зміну умов договору про іпотечний кредит без додаткового погодження змін з поручителем.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення заборгованості в солідарному порядку з відповідачів за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом, проте, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що судом першої інстанції невірно визначено розмір заборгованості, яка підлягає стягненню на користь банку.

Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Апеляційний суд вважає за необхідне скасувати рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 23.05.2016 року в частині задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ''ПриватБанк'' до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення в солідарному порядку 465 доларів 03 центів - заборгованості по винагороді за користування кредитом, відмовивши у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ''ПриватБанк'' у вказаній частині. При цьому апеляційний суд враховує правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові від 06.09.2017 року по справі номер 6-2071цс16. А саме, у розумінні Закону України ''Про захист прав споживачів'', послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Також апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду від 08.05.2018 року по справі №315/353/17 та від 19.12.2018 року по справі №359/3435/15-ц.

Також апеляційний суд вважає за необхідне скасувати рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 23.05.2016 року в частині задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ''ПриватБанк'' до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення в солідарному порядку 37 118 грн. 74 коп. - пені за несвоєчасність виконання зобов`язання, відмовивши у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ''ПриватБанк'' у вказаній частині. При цьому апеляційний суд приймає до уваги правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 21.10.2015 року у справі номер 6-2003цс15. А саме, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Приймаючи до уваги вищенаведене, апеляційний суд вважає за необхідне рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 23.05.2016 року змінити в частині визначення загального розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" за договором про іпотечний кредит №CNGLGI від 03.04.2008 року та додатковою угодою до нього від 06.08.2008 року №CNGLGI станом на 31.03.2016 року, зменшивши загальний розмір вказаної заборгованості з 15 898 доларів США 46 центів до 15 433 (п`ятнадцяти тисяч чотириста тридцяти трьох) доларів США 43 центів: (15 898, 46 дол. США - 465,03 дол. США) та з 60 066 грн. 01 коп. до 22 947 (двадцяти двох тисяч дев`ятсот сорока семи) грн. 27 коп. : (60 066, 01 грн. - 37 118, 74 грн.).

На підставі приписів ч.1,ч.13 статті 141 ЦПК України, апеляційний суд вважає за необхідне рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 23.05.2016 року змінити в частині розподілу судових витрат між сторонами шляхом їх зменшення, стягнувши з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства комерційний банк ''ПриватБанк'' в рахунок часткового відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви по 1 069 (одній тисячі шістдесят дев`ять) грн. 36 коп. з кожного. Розрахунок наступний: 3 578 грн. 06 коп. (а.с.1, том1) - сума сплаченого позивачем за первісним позовом судового збору за подання позовної заяви х 89,66% (задоволено апеляційним судом позовні вимоги за первісним позовом) = 3 208 грн. 08 коп. : 3 = 1 069 грн. 36 коп.

Оскаржуваним рішенням суду першої інстанції від 23.05.2016 року відмовлено у задоволенні вимог зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (нині - Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк") про захист прав споживачів та визнання договору частково недійсним, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги відносно того, що висновки рішення суду першої інстанції від 23.05.2016 року у вказаній частині не відповідають фактичним обставинам справи та нормам права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставою для задоволення вимог зустрічного позову ОСОБА_1 , оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Посилання ОСОБА_1 у зустрічному позові на порушення банком вимог Закону України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати" є безпідставним, оскільки зобов`язання за укладеними між сторонами даного спору правочинами не приєднувались до консолідованого іпотечного боргу, а отже правовідносини, які виникли між сторонами правочину, не регулюються нормами вказаного Закону.

Відповідно до ч.2 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів''(в редакції, яка діяла на час укладення договору), перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); є) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Як вбачається із укладеного з ОСОБА_1 кредитного договору та додаткової угоди до нього, в договорі зазначено найменування та місцезнаходження кредитодавця; визначено умови надання кредитних коштів в іноземній валюті та визначено конкретні суми коштів, які мають бути перераховані банком за дорученням клієнта. Умовами договору визначено строк кредитування - позичальник зобов`язаний повернути кредит в повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, але в будь-якому випадку не пізніше 03.04.2018 року. За користування кредитним коштами встановлено відповідну процентну ставку; нарахування процентів за договором здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця, методом "факт/360" відповідно до вимог чинного законодавства України. Умовами кредитного договору передбачені права та обов`язки сторін, зокрема, пунктом 2.4. додаткової угоди передбачені права позичальника за договором. Розділом 6 договору встановлено відповідальність сторін.

Як вбачається зі змісту кредитного договору та додатків до нього, в договорі зазначено необхідні дані про умови кредитування, передбачені Законом України "Про захист прав споживачів", а також Законом України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що банк у письмовій формі надав позивачу вичерпну інформацію про умови кредитування, а також надав розрахунок орієнтовної сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, що вбачається із підписаних позивачем договору та додатків до нього.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив у оскаржуваному рішенні, що позивачем за зустрічним позовом не надано суду належних та допустимих доказів щодо зміни банком в односторонньому порядку погодженої сторонами формули щомісячного ануїтетного платежу для розрахунку платежів на погашення заборгованості за кредитним договором, а також доказів невідповідності такої формули, як способу визначення платежу, вимогам закону чи іншого нормативно-правового акту.

Суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні від 23.05.2016 року вказав про відсутність підстав для задоволення вимог зустрічного позову про визнання недійсними дій банку щодо підвищення відсоткової ставки за договором з 03.08.2008 року, оскільки в ході судового розгляду даної справи було встановлено, що банківська операція по нарахуванню відсотків за ставкою 25,08% річних в сумі 138,65 грн. за період з 03.08.2008 року по 08.08.2008 року (5 днів) була сторнована (відмінена), що підтверджується меморіальним ордером №000G від 08.08.2008 року.

Банківською ліцензією №22 від 04.12.2001року та отриманими 04.12.2001 року, 29.07.2003 року дозволами №22-1, №22-2 ЗАТ КБ "ПриватБанк" надано право здійснювати банківські операції, визначені п.п.1-4 ч.2, ч.4 статті 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (а.с.172-175, том 1). Згідно з додатками до дозволів №22-1, №22-2, ЗАТ КБ "ПриватБанк" має право здійснювати операції з валютними цінностями, зокрема, вести рахунки клієнтів (резидентів та нерезидентів) в іноземній валюті, вести кореспондентські рахунки банків (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті, залучати та розміщувати іноземну валюту на валютному ринку України та інше.

За даних обставин суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ ''ПриватБанк'', в якому ОСОБА_1 просив визнати недійсними: пункти 8.8, 8.9. договору про іпотечний кредит №CNGLGI від 03.04.2008 року, а також пункт 2.4 цього договору в частині визначення загальновідомої формули розрахунку місячного ануїтетного платежу і розміру ануїтетного платежу; визнати недійсним підвищення ПАТ КБ ''ПриватБанк'' процентної ставки за договором про іпотечний кредит №CNGLGI від 03.04.2008 року з 03.08.2008 року; визнати неукладеною додаткову угоду від 06.08.2008 року до договору про іпотечний кредит №CNGLGI від 03.04.2008 року.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку рішення суду першої інстанції від 23.05.2016 року про відмову у задоволенні вимог зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (нині - Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк") про захист прав споживачів та визнання договору частково недійсним.

На підставі приписів статті 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк ''ПриватБанк'' на користь ОСОБА_2 415 (чотириста п`ятнадцять) грн. 60 коп. в рахунок часткового відшкодування понесених судових витрат за подання апеляційної скарги. Розрахунок наступний: 4 019 грн. 40 коп. (а.с.89, том 3) - сума сплаченого ОСОБА_2 судового збору за подання апеляційної скарги х 10,34 % (відмовлено апеляційним судом у задоволенні вимог первісного позову) = 415 грн. 60 коп.

На підставі приписів статті 141 ЦПК України апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк ''ПриватБанк'' на користь ОСОБА_1 658 (шістсот п`ятдесят вісім) грн. 56 коп. в рахунок часткового відшкодування понесених судових витрат за подання касаційної скарги. Розрахунок наступний: 6 369 грн.12 коп. (а.с.33, том 4) - сума сплаченого ОСОБА_1 судового збору за подання касаційної скарги х 10,34 % (відмовлено апеляційним судом у задоволенні вимог первісного позову) = 658 грн. 56 коп.

Керуючись статтею 549 ЦК України, статтями: 141, 367, 368, 374; п.4 ч.1, ч.2 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 23 травня 2016 року скасувати в частині задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ''ПриватБанк'' до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення в солідарному порядку: 465 доларів 03 центів - заборгованості по винагороді за користування кредитом, 37 118 грн. 74 коп. - пені за несвоєчасність виконання зобов`язання, відмовивши у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ''ПриватБанк'' у вказаній частині.

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 23 травня 2016 року змінити в частині визначення загального розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" за договором про іпотечний кредит №CNGLGI від 03.04.2008 року та додатковою угодою до нього від 06.08.2008 року №CNGLGI станом на 31.03.2016 року, зменшивши загальний розмір вказаної заборгованості з 15 898 доларів США 46 центів до 15 433 (п`ятнадцяти тисяч чотириста тридцяти трьох) доларів США 43 центів та з 60 066 грн. 01 коп. до 22 947 (двадцяти двох тисяч дев`ятсот сорока семи) грн. 27 коп.

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 23 травня 2016 року змінити в частині розподілу судових витрат між сторонами шляхом їх зменшення, стягнувши з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства комерційний банк ''ПриватБанк'' в рахунок часткового відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви по 1 069 (одній тисячі шістдесят дев`ять) грн. 36 коп. з кожного.

В іншій частині рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 23 травня 2016 року залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк ''ПриватБанк'' на користь ОСОБА_2 415 (чотириста п`ятнадцять) грн. 60 коп. в рахунок часткового відшкодування понесених судових витрат за подання апеляційної скарги.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк ''ПриватБанк'' на користь ОСОБА_1 658 (шістсот п`ятдесят вісім) грн. 56 коп. в рахунок часткового відшкодування понесених судових витрат за подання касаційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 13.04.2020 року.

Головуючий: Судді: