Дата документу 20.10.2020 Справа № 336/2499/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 336/2499/16 Головуючий у 1 інстанції: Дмитрюк О.В.
№ 22-ц/807/3136/20 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Онищенко Е.А.

Полякова О.З.

секретар: Бабенко Т.І.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 вересня 2020 року по справі за заявою представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Щасливої Марини Олександрівни про стягнення з ОСОБА_2 на користь відповідача судових витрат,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 вересня 2020 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення з цього питання, яким заяву задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких ідстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 07.09.2020 представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Щаслива М.О. подала до суду заяву про стягнення з ОСОБА_2 на користь відповідача понесених судових витрат, які складаються з витрат на проведення експертизи у сумі 18 000 грн. (клопотання від 07.9.2018 р.) та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 27 000 грн. (клопотання від 02.09.2020 р.).

ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про спростування недостовірної інформації.

Ухвалою суду від 07.09.2020 р. позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Так, у судовому засіданні 07.09.2018 р. представник відповідача ОСОБА_1 - Россоха М.О. звернулась до суду з клопотанням про доручення до матеріалів справи доказів на відшкодування судових витрат у сумі 18 000 грн., до якого додала копію акту від 06.07.2018 р. про виконання робіт за надання послуги з науково-дослідної роботи з лінгвістичного аналізу тексту протоколу № 2 від 22.03.2016 р. загальних зборів депутатів Запорізької обласної ради народжних депутатів від депутатської фракції політичної партії «Українське об`єднання патріотів УКРОП» на суму 14800 грн., копію акту від 06.07.2018 р. про виконання робіт за надання послуги з підготовки висновку експерта на суму 3200 грн., копію дублікату квитанції № 0.0..1 від 16.05.2018 р. про перерахування 3200 грн. (т. 3 а.с. 147-152).

04.09.2020 р. до суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Гришина С.В. про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у сумі 27 000 грн., до якого додав копію договору з АБ «Станіслава Гришина», копію договору з адвокатом Россохою М.О., копію угоди з АБ «Станіслава Гришина» та Россохою М.О. , копію додаткової угоди з адвокатом Щасливою М.О. та ОСОБА_1 , копію додаткової угоди до угоду про співпрацю, копію акту прийому-передачі наданих послуг від 31.08.2020 р., копію рахунку-фактури № б/н від 31.08.2020 р. на суму 27 000 грн., копію дублікату квитанції № 0.0..1 від 01.09.2020 р. про перерахування 27 000 грн. (т. 4 а.с. 149-165)

Суд першої інстанції встановив, що заявник порушує перед судом питання про відшкодування судових витрат, які складаються з витрат на проведення експертизи та витрат на професійну правничу допомогу, в порядку ч.5 ст.142 ЦПК україни.

З наданих квитанцій та актів виконаних робіт вбачається, що відповідачем ОСОБА_1 було сплачено за проведення експертизи 14800 грн., за підготовку висновку експерта 3200 грн., за надання правничої допомоги у період з 05.01.2018 р. по 31.08.2020 р., а саме: за підготовку правової позиції по спірним питанням, за участь в судових засіданнях, ознайомлення з матеріалами справи, підготовку всіх заяв по суті справи та інших процесуальних заяв - 27000 грн..

Суд першої інстанції при вирішенні питання про стягення судових витрат виходив з положень ст. 142 ЦПК, яка регулює питання розподілу судових витрат при закритті провадження в справі

.

Згідно ч.5 ст.142 ЦПК Україниу разі закриття провадження у справі або залишення позовної заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

За змістом ч.9 ст.141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Відтак, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що в порядку визначеному ч.5 ст. 142 ЦПК України можуть бути компенсовані витрати, пов`язані з розглядом справи виключно, якщо відповідач доведе факт того, що вони настали внаслідок необґрунтованих дій позивача.

ЦПК України не містить переліку дій, які розуміються як необґрунтовані.

Питання зловживання правами регламентуються положеннями ст.44 ЦПК України.

В будь-якому разі відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відтак судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Оцінюючи подане відповідачем клопотання про стягнення з позивача на користь відповідача витрат, пов`язаних із розглядом справи на предмет його мотивованості та обґрунтованості, а також відповідності вищенаведеним положенням законодавства, суд першої інстанції вважав, що пред`являючи до суду позов позивач вважала, що її права порушено, а тому з метою їх захисту звернулась до суду.

Залишення позову без розгляду не свідчить про його безпідставність і необґрунтованість, а відтак не може бути підставою для визнання дій позивача необґрунтованими.

Судова колегія також враховує, що при закритті провадження в справі не було констатовано будь-яких причин, які містили б ознаки зловживання позивачем своїми правами, питання про причини неявки позивача до суду не були предметом з`ясування.

Тож судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скраги та скасування оскаржуваної ухвали суду.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 вересня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 жовтня 2020 року.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: Е.А. Онищенко

О.З. Поляков