Ухвала

Іменем України

06 квітня 2020 року

м. Київ

справа №205/849/19

провадження № 61-5074ск20

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, третя особа - ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Державного Казначейство України в особі Головного Управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що їй спричинено майнову шкоду органами досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 0000317, а саме: шляхом протиправного неповернення належного їй на праві власності транспортного засобу «NISSAN MAXIMA», зеленого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , вилученого 11.06.2015 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1, за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_2 під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000317 від 15 листопада 2013 року, разом із ключами та технічним паспортом.

Позивач зазначила, що ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2015 року по справі № 203/3583/15-к та ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2015 року по справі №200/23159/15-к по кримінальному провадженню № 0000317 від 15 листопада 2013 року було відмовлено у задоволені клопотань про арешт вказаного транспортного засобу «NISSAN MAXIMA», зеленого кольору, 1998 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 від 01 липня 2010 року.

Відповідно до Експертного висновку № 0901/1 від 09 січня 2019 року вартість автомобіля станом на момент його вилучення правоохоронними органами складає 151 809,00 грн.

У зв`язку з вищевикладеним позивач просила суд стягнути із Державного Казначейства України Головного управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, на її користь, завдану майнову шкоду у розмірі 151 809,00 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2019 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з Державного казначейства України в особі Головного Управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області на користь позивача завдану майнову шкоду у розмірі 151 809,00 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року апеляційні скарги Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області та Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області задоволено.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2019 року скасовано та ухвалено нове.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

У березні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року, в якій заявник посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з 01 січня 2020 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу у розмірі 2 102,00 грн.

Предметом позову у цій справі є вимоги майнового характеру: стягнення майнової шкоди у розмірі 151 809,00 грн.

Справа є незначної складності, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 210 200,00 грн (2 102,00 грн х 100).

При цьому касаційна скарга не містить мотивів про те, що оскаржуване судове рішення підпадає принаймні під один із випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судового рішення у цій справі у касаційному порядку.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, оскаржуване судове рішення ухвалено у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, третя особа - ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді : Є. В. Петров

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко