РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/805/20

провадження у справі №2/0285/475/20

08 квітня 2020 року м. Новоград-Волинський

Новоград - Волинський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Сташківа Т.Б., за участі секретаря судових засідань Медяної І.В. та осіб, які беруть участь у справі:

позивач: не прибув,

відповідач: представник ДВС Кошман Л.А.,

відповідач: представник ДП «СЕТАМ» - не прибув,

третя особа: представник ПрАт «Ярунська сільгосптехніка» - не прибув,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), державного підприємства «СЕТАМ», третя особа - приватне акціонерне товариство «Ярунська сільгосптехніка», про розірвання договору купівлі-продажу майна, стягнення коштів за придбане майно, 3 % річних, інфляційних витрат, додаткової винагороди організатора торгів, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив: розірвати договір купівлі-продажу резервуара 74,8 м3, який був укладений за результатами проведення електронних торгів; стягнути з Новоград-Волинського ВДВС вартість придбаного товару в розмірі 9 901 грн., 3% річних в розмірі 834 грн.; інфляційні витрати в розмірі 2 355 грн. 83 коп.; стягнути з ДП «СЕТАМ» додаткову винагороду організатора торгів в розмірі 495 грн. 5 коп.; витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що ОСОБА_1 набув у власність резервуар 74,8 м3 за результатами електронних торгів, проведених 21 вересня 2016 року ДП «СЕТАМ». Після отримання акта про проведені електронні торги, позивач неодноразово звертався до відділу ДВС та посадової особи ПрАТ «Ярунська сільгосптехніка» Романюка Ю.К. , у якого на відповідальному зберіганні перебуває придбаний позивачем резервуар, щодо передачі вказаного майна позивачу, однак зберігачем майна було відмовлено у передачі майна. Оскільки продавцем майна були порушені істотні умови договору, а саме продавець не передав покупцю товар, то оспорюваний договір купівлі-продажу майна, укладений за результатами проведення електронних торгів підлягає розірванню, а сплачені за цим договором кошти - поверненню покупцю. Крім того, позивач вважає, що у зв`язку з простроченням відповідачем грошового зобов`язання, з відділу ДВС підлягають стягненню 3% річних та інфляційні витрати згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, а з ДП «СЕТАМ» - сплачена позивачем додаткова винагорода організатора торгів.

У березні 2020 року відділ ДВС подав відзив на позов, у якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку з необґрунтованістю. Зазначає, що позивач став переможцем електронних торгів 21 вересня 2016 року по лоту резервуар 74,8 м3 за ціною 9405 грн. 95 коп. 26 травня 2017 року державним виконавцем складено акт про проведені електронні торги, який направлено на адресу позивача. 16 травня 2018 року до відділу ДВС надійшло звернення від ОСОБА_1 про отримання придбаного майна та останньому було роз`яснено, що відповідно до п. 9 розділу Х Порядку реалізації арештованого майна, у разі придбання рухомого майна, акт про проведені електронні торги є підставою для отримання майна у зберігача, а тому позивач вправі звернутись до зберігача майна - посадової особи ПрАТ «Ярунська сільгосптехніка» Романюка Ю.К. щодо отримання придбаного майна. Оскільки переможець торгів набув право власності на майно за результатами проведених електронних торгів, між останнім та зберігачем майна виникли правовідносини, що регулються законодавством по захист права власності. Спірні правовідносини між вказаними особами не можуть бути вирішені в межах виконавчого провадження, де вони не є стягувачами. Відділом ДВС були проведені виконавчі дії у повній відповідності із Законом України «Про виконавче провадження» та порушень, у тому числі істотних, умов договору купівлі-продажу майна, укладеного за результатами проведених електронних торгів, допущено не було, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову. Крім того, позивач офіційно, у письмовому вигляді не звертався до зберігача майна з приводу його передачі позивачу.

У березні 2020 року ДП «СЕТАМ» подало відзив на позов, у якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку з необґрунтованістю. Зазначає, що 21 вересня 2016 року відбулись електронні торги по лоту № 168109 резервуар 74,8 м3, переможцем яких став позивач. Згідно Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року, ДП «СЕТАМ» є організатором електронних торгів та уповноважене на забезпечення здійснення заходів із створення та супроводження програмного забезпечення системи електронних торгів, технологічного забезпечення, збереження та захисту даних, що містяться у системі, здійснення організації та проведення електронних торгів, забезпечення збереження майна, виконання інших функцій, передбачених цим Порядком. Відповідно до статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» майно, на яке накладено арешт, крім майна, зазначеного у ч. 8 ст. 56 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (зберігач), що призначені виконавцем у постанові про опис та арешт майна боржника під розписку. Придбане позивачем майно перебуває на відповідальному зберіганні боржника - посадової особи ПрАТ «Ярунська сільгосптехніка» Романюка Ю.К . Організатор електронних торгів ДП «СЕТАМ» провів вказані торги у чіткій відповідності до вимог Закону з метою реалізації арештованого майна. Організатор торгів не вчинив жодних дій, які могли порушити права та законні інтереси позивача.

В судове засідання представник позивача не прибув, подав заяву в якій просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відділу ДВС просила відмовити у позові, з підстав, викладених у позовній заяві.

Представники ДП «СЕТАМ» в судове засідання не прибув, у відзиві на позов, просив проводити розгляд справи без його участі.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про причини неявки не повідомив.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що у Новоград-Волинському міськрайонного відділі ДВС на виконання перебувало зведене виконавче провадження № 72/14 АСВП № 32171367 про стягнення боргів з ПрАТ «Ярунська сільгосптехніка» (а.с. 37).

24.02.2016 року державним виконавцем проведено опис та арешт майна боржника, виробничого обладнання в кількості 196 одиниць, зокрема резервуару 74,8 м3, про що складено акт опису і арешту майна. Вказане майно прийняв на відповідальне зберігання посадова особа ПрАТ «Ярунська сільгосптехніка» - Романюк Ю.К. , який був попереджений про кримінальну або матеріальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи втрату описаного майна (а.с. 33-36).

21.09.2016 року ДП «СЕТАМ» були проведені електронні торги, за результатами яких переможцем лота № 168109 резервуару74,8 м3 за ціною 9 901 грн. став позивач ОСОБА_1 , що підтверджується протоколом проведення електронних торгів № 254319 (а.с. 8).

26.05.2017 року державним виконавцем видано акт про проведенні електронні торги, згідно якого переможцем електронних торгів по реалізації арештованого майна: резервуару 74,8 м3 став ОСОБА_1 (а.с. 7).

12.10.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до відділу ДВС щодо забезпечення передачі йому придбаного на електронних торгах майна (а.с. 4).

25.10.2018 року позивач звернувся із листом до зберігача майна посадової особи ПрАТ «Ярунська сільгосптехніка» - Романюка Ю.К. про необхідність отримання позивачем придбаного на електронних торгах майна. Матеріали справи не містять доказів направлення такого листа поштовою кореспонденцією та доказів отримання цього листа підприємством (а.с. 5).

Листами від 17 та 18.10.2018 року відділ ДВС повідомив позивача про те, що до відділу ДВС надійшли пояснення Генерального директора ПрАТ «Ярунська сільгосптехніка» про те, що переможець торгів ОСОБА_1 щодо отримання майна письмово до керівництва підприємства не звертався. При письмовому зверненні питання буде вирішено по суті (а.с. 36 зворот, 37).

Як зазначив відділ ДВС у відзиві на позов, державний виконавець звернувся до Новоград-Волинського міськрайонного суду з поданням про примусове входження до приміщення ПрАТ «Ярунська сільгосптехніка» для отримання власниками свого майна ( ОСОБА_1 ), та ухвалою цього суду від 15.03.2018 року зазначене подання державного виконавця було задоволено. Однак, ухвалою Житомирського апеляційного суду від 23.05.2017 року зазначену ухвалу суду першої інстанції скасовано та постановлено нову ухвалу про відмову у задоволенні подання державного виконавця. Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що переможці торгів набули право власності на майно при проведенні торгів, між останніми та зберігачем майна виникли правовідносини, що регулюються законодавством про захист права власності. Спірні питання не можуть бути вирішені у виконавчому провадженні про стягнення коштів, де вони не є стягувачами, а тому підстави для задоволення подання державного виконавця відсутні (а.с. 30).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 10 Закону заходами примусового виконання рішень є, зокрема: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку встановленим виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ст. 48 Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 56 Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 58 Закону майно, на яке накладено арешт, крім майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), що призначені виконавцем у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника, під розписку. Копія постанови видається боржнику, стягувачу, а якщо обов`язок щодо зберігання майна покладено на іншу особу - також зберігачу. Якщо опис і арешт майна здійснювалися на виконання рішення про забезпечення позову, виконавець передає арештоване майно на зберігання боржнику або його представнику (якщо інше не зазначено в судовому рішенні або якщо боржник відмовився приймати майно на зберігання). Зберігач може користуватися майном, переданим йому на зберігання, якщо проти цього не заперечує стягувач (щодо рухомого майна) або якщо особливості такого майна не призведуть до його знищення чи зменшення цінності внаслідок користування.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 61 Закону реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України.

Згідно із п. 1 Розділу І Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2831/5 від 29.09.2016 року (далі - Порядок № 2831/5) організатор електронних торгів - це суб`єкт господарювання, якого за результатами конкурсної процедури відбору організатора, передбаченої цим Порядком, уповноважено на здійснення заходів із супроводження програмного та технічного забезпечення центральної бази даних системи електронних торгів, збереження та захисту даних, що містяться у ній, обслуговування цієї системи, забезпечення її постійної роботи та доступу користувачів до неї, публікації повідомлень про безоплатне передання нереалізованого конфіскованого майна, забезпечення збереження майна і виконання інших функцій, передбачених цим Порядком.

Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Порядку № 2831/5 організатор здійснює внесення до Системи інформації про арештоване майно (формування лота) за заявкою відділу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Згідно абз. 14 п. 5 Розділу ІІ Порядку № 2831/5 зберігач амйна зобов`язаний забезпечити належні умови зберігання майна відповідно до властивостей такого майна, торговельно-технологічних, санітарно-гігієнічних і протипожежних норм, його демонстрацію та передачу переможцю електронних торгів (торгів за фіксованою ціною).

Пунктами 3, 4 Розділу ІІІ Порядку № 2831/5 передбачено, що Організатор вносить до Системи інформацію про майно та формує лот торгів (інформаційне повідомлення про електронні торги (торги за фіксованою ціною)) на підставі отриманої ним заявки не пізніше ніж на третій робочий день з дати її отримання. Організатор організовує електронні торги (торги за фіксованою ціною), у тому числі повторні, відповідно до строків, визначених цим Порядком.

Згідно п. 1 Розділу V Порядку № 2831/5 електронні торги розпочинаються у визначений в інформаційному повідомленні про електронні торги день. Електронні торги проводяться протягом одного робочого дня з 9-ї до 18-ї години.

Відповідно до п. 1 Розділу VIII Порядку № 2831/5 після закінчення електронних торгів (закінчення строку аукціону з урахуванням його можливого продовження) на Веб-сайті відображаються відомості про завершення електронних торгів. Не пізніше наступного робочого дня Система автоматично формує та розміщує на Веб-сайті протокол електронних торгів за лотом.

Згідно п. 1 Розділу X Порядку № 2831/5 на підставі копії протоколу переможець електронних торгів протягом десяти банківських днів з дня визначення його переможцем здійснює розрахунки за придбане на електронних торгах майно.

Відповідно до п. 14, 18 Розділу VI Порядку № 2831/5 нНе пізніше наступного робочого дня після дня надходження на рахунок відділу державної виконавчої служби (приватного виконавця) коштів від реалізації лота на підставі протоколу про проведення торгів, який надійшов на електронну адресу, виконавець складає акт про проведені торги за фіксованою ціною. Акт про проведені торги за фіксованою ціною є підставою для отримання майна у зберігача. Зазначений акт підтверджує виникнення права власності у особи, що придбала рухоме майно.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи та поданих учасниками справи доказів, відділ ДВС та організатор торгів ДП «СЕТАМ», здійснюючи реалізацію арештованого майна, діяли чітко у спосіб та порядку, передбаченому чинним законодавством України, а позивачем, в силу вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не доведено порушення відповідачами вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Порядку № 2831/5.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних (електронних) торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних (електронних) торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних (електронних торгів), складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних (електронних) торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином (Постанова Верховного Суду України від 22.02.2017 року № №734/580/15-ц).

Статтею 651 ЦК України визначено підстави для зміни або розірвання договору.

Згідно положень зазначеної статті ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України).

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому, йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Закон як підставу розірвання договору на вимогу однієї сторони передбачає не лише сам по собі факт порушення умов договору другою стороною, а й обов`язкову наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. Також критерієм істотного порушення закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору (Постанова Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6-75цс13).

Позивачем не доведено та не надано належних доказів на підтвердження істотного порушення умов договору другою стороною (ДВС, ДП «СЕТАМ»), а тому відсутні підстави, передбачені ч. 2 ст. 651 ЦК України, для розірвання договору купівлі-продажу майна, укладеного за результатами проведених електронних торгів.

Як відділом ДВС, так і ДП «Сетам» проведені усі, передбачені дії у порядку та спосіб, визначені чинним законодавством України з метою реалізації арештованого майна на електронних торгах.

Як зазначає ОСОБА_1 у позовній заяві, його право володіння, користування та розпорядження придбаним майном, порушує не сторона договору купівлі-продажу майна, оформленого протоколом електронних торгів, а третя особа, зберігач майна - посадова особа ПрАТ «Ярунська сільгосптехніка» - Романюк Ю.К. , що свідчить про відсутність правових підстав для розірвання договору згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні основної позовної вимоги про розірвання договору купівлі-продажу майна, укладеного за результатами проведених електронних торгів.

Згідно ст. 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Оскільки судом відмовлено в задоволенні основної позовної вимоги, тому задоволенню не підлягають й похідні позовні вимоги про стягнення коштів за придбане майно, 3 % річних, інфляційних витрат, додаткової винагороди організатора торгів.

Крім того, щодо обраного позивачем способу захисту порушених прав, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 3 ЦПК передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду із позовом до іншої сторони договору купівлі-продажу майна про розірвання такого договору, у зв`язку з істотним порушенням договору іншою стороною договору (продавець не передав покупцю товар), обрав неналежний спосіб захисту своїх порушених прав, оскільки інша сторона договору (ДВС та ДП «Сетам») згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України істотних порушень договору не допустила.

Оскільки придбане ОСОБА_1 на електронних торгах майно перебуває у зберігача такого майна - посадової особи ПрАТ «Ярунська сільгосптехніка» Романюка Ю.К. , який на думку позивача, безпідставно не передає йому належне на праві власності майно, то ОСОБА_1 не позбавлений можливості звернутись до суду із позовом до ПрАТ «Ярунська сільгосптехніка» та посадової особи цього товариства Романюка Ю.К. із позовом про повернення спірного майна у зв`язку із збереженням без достатньої правової підстави згідно положень статті 1212 ЦК України.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки вони є необґрунтованими та не підтверджуються належними доказами.

Керуючись статтями 12, 13, 76-83, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), державного підприємства «СЕТАМ», третя особа - приватне акціонерне товариство «Ярунська сільгосптехніка», про розірвання договору купівлі-продажу майна, стягнення коштів за придбане майно, 3% річних, інфляційних витрат, додаткової винагороди організатора торгів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвалу суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційнотелекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а саме Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області.

Рішення складено в повному обсязі та підписано 9 квітня 2020 року.

Суддя Т.Б. Сташків