ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1876/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Заставенко М.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Долі М.А.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 (далі по тексту - ОСОБА_4 , позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2 відповідач) разом - сторони), про поділ майна подружжя.

Позов обґрунтований такими обставинами.

Під час шлюбу сторін за спільні кошти подружжя було придбано квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 правовстановлюючі документи на яку оформлені на відповідача. На сьогоднішній день шлюб між сторонами розірваний. Посилаючись на те, що квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, позивач просить здійснити поділ квартири шляхом визнання за нею права власності на Ѕ її частину.

Ухвалою від 06.12.2019 суд відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання на 26.02.2020 (а.с. 15-18).

У січні 2020 року відповідач направив на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому просив позов задовольнити частково та визнати за позивачем право власності на 1/12 частину квартирт. На обґрунтування відзиву послався на те, що він придбав спірну квартиру за власні кошті, окрім 1/6 частини. Кошти, що були витрачені на купівлю квартири складались із наступних частин: коштів у розмірі 574 560 грн. 00 коп. (еквівалентна 72 000,00 дол.США), що були надані ОСОБА_5 , який являється рідним його братом за продаж однокімнатної квартири в м. Києва, який відповідач здійснив за довіреністю від 03.02.2010, ОСОБА_5 подарував зазначені кошти за попередньою усною домовленістю з відповідачем, з метою щоб останній у майбутньому не претендував на спадок батьків; коштів у розмірі 11 000,00 дол. США (що було еквівалентно на день купівлі квартири 87 780 грн. 00 коп.) відповідачем було отримано протягом 2005 року, як виплату від продажу квартири, що була власністю відповідача та знаходилась в РФ в м. Северодвинськ, зазначені кошти перераховувались у відділення банку ПравексБанк, який вже не існує; кошти у розмірі 16 000,00 дол. США (що було еквівалентно на день купівлі квартири 127 680 грн. 00 коп.) є сумісною власністю позивача та відповідача зокрема з яких 100 000 грн. 00 коп. були подаровані подружжю батьками позивача. Отже, він витратив на купівлю квартири 662 340 грн. 00 коп. власних коштів, що складає 5/6 частини квартири, а 1/6 частини квартири було придбаного за сумісно нажиті позивачем та відповідачем кошти. Позивач та відповідач проживали разом до моменту продажу квартири в м. Києві, що належала брату, позивач на момент продажу квартири, що була власністю відповідача в РФ в м. Северодвинськ працювала у відділенні ПравексБанк. Отже, вказує, що 5/6 квартири придбані за власні його кошти та є його особистою приватною власністю, а тому поділу не підлягають.

Ухвалою від 26.02.2020 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті (а.с. 48-49).

В засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити пославшись на обставини вказані в позові.

Відповідач та його представник визнали позов частково, посилаючись на те, що 5/6 частини квартири є особистою приватною власністю відповідача, оскільки придбані за кошти, які належали відповідачу особисто.

Вислухавши учасників, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві та відзиві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Сторони починаючи з 2002 року проживали разом без реєстрації шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 них народилась дочка ОСОБА_6 . (а.с. 10).

27.02.2010 сторони зареєстрували шлюб (а.с. 6).

12.03.2010 року, в період шлюбу сторони набули у власність однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності на вищевказану квартиру зареєстроване за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі - продажу квартири від 12.03.2010. (а.с.29-32).

Позивач надавала письмову згоду на купівлю відповідачем вищевказаної квартири, про що зазначено в договорі (а.с. 32).

Квартира придбана за 794 049 грн. 80 коп., що на день укладання договору (12.03.2020) становило еквівалент 99 500 дол. США (а.с. 30).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11.07.2019, яке набрало законної сили, шлюб сторін розірвано (а.с. 42).

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, яка знайшла своє вираження у статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), відповідно до положень якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Випадки, коли набуте за час шлюбу майно є особистою приватною власністю дружини чи чоловіка, встановлені СК України.

До такого майна законодавець відніс майно, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали дружині, чоловіку особисто.

Аргументи відповідача про те, що спірну квартиру було придбано за кошти, які він отримав в дарунок від брата в сумі 547 560 грн. та від продажу квартири, що була власністю відповідача та знаходилась за адресою: АДРЕСА_2 в сумі 87 780 грн. суд не приймає до уваги, оскільки надані відповідачем на підтвердження цих обставин копія свідоцтва про право власності ОСОБА_5 на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , копія довіреності від 03.02.2010 якою ОСОБА_5 уповноважив відповідача продати належну йому квартиру та копія паспорта з відміткою про місце реєстрації відповідача за адресою: АДРЕСА_2 не підтверджують факту отримання коштів в дар від брата та перебування у власності відповідача квартири за адресою: АДРЕСА_2 та її продажу. (а.с. 28, 29, 34-36)

За положеннями статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог і заперечень, проте жодних доказів на підтвердження обставин на які посилається відповідач суду не надано.

Відтак на підставі оцінки аргументів сторін, наданих ними доказів та вищенаведених законодавчих норм, суд дійшов висновку, що заявлена до поділу квартира, яка була набута в період зареєстрованого шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

З огляду на те, що сторони не домовилися про поділ майна за взаємною згодою, що передбачено частиною 2 цієї статті, даний спір повинен вирішуватися судом.

Способи та порядок поділу майна подружжя визначені статтею 71 цього Кодексу, згідно приписів якої майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (частина 4 статті 71 СК України).

За загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 70 СК України, при поділі майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом.

Суду не надано доказів наявності між сторонами домовленості або шлюбного договору, які б визначали нерівність їх часток у спільному сумісному майні подружжя, а отже слід виходити з того, що частки подружжя у праві власності на квартиру є рівними.

Ні позивач, ні відповідач не надали згоди на отримання грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру.

Отже на підставі оцінки викладених у заявах по суті справи аргументів і наданих сторонами доказів та вищенаведених законодавчих норм суд визнає обґрунтованими і доведеними вимоги позивача про поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом визнання за кожним з подружжя права власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

З огляду на результат розгляду справи суд на підставі положень статей 141 ЦПК України покладає на відповідача в повному обсязі сплачений позивачем судовий збір в розмірі 6 951 грн. 60 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76-83, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_4 задовольнити.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що зареєстрована в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна на праві приватної власності за ОСОБА_2 , запис у реєстровій книзі № д 241-147 за реєстровим № 979 від 15.03.2010, на підставі договору купівлі - продажу квартири від 12.03.2010.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що зареєстрована в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна на праві приватної власності за ОСОБА_2 , запис у реєстровій книзі № д 241-147 за реєстровим № 979 від 15.03.2010, на підставі договору купівлі - продажу квартири від 12.03.2010.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 6 951 грн. 60 коп.

Позивач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України, ІПН: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5, п.15 ч. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя М.О. Заставенко

Повний текст рішення складений 19.06.2020.