Справа № 362/1384/20
Провадження № 2/362/1556/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 квітня 2020 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого - судді Кравченко Л.М.,
за участю секретаря судового засідання Кострубіцької Т.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Василькові Київської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: виконавчий комітет Васильківської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-
Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 . Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є власником зазначеного будинку, в якому відповідно до наданої довідки зареєстровані його колишня дружина та діти, які фактично з 2015 р. у вказаному будинку не проживають, однак добровільно знятися з місця реєстрації відмовляються. Договір найму з зазначеними відповідачами не укладався, реєстрація їх у належному йому будинку перешкоджає реалізації його прав, як власника будинку. Крім того зазначає, що його мати ОСОБА_5 не заперечує проти реєстрації дітей у належному їй будинку по сусідству по АДРЕСА_2 . Тому просить суд зобов`язати її вчинити необхідні дії для реєстрації малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в будинку по АДРЕСА_2 .
В судове засідання позивач не з`явився, подавши заяву, в якій просить проводити розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Не заперечує проти ухвалення у справі заочного рішення.
Відповідачі та третя особа в судове засідання не з`явились, судом про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належно, причин неявки до суду чи заперечень не подали.
На підставі ст. 280 ЦПК України, враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.
Судом достовірно встановлено, що позивач є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом №1-196, виданого Васильківської міською державною нотаріальною конторою 08.02.2012 р. (а.с.17-18).
Відповідно до довідки відділу з питань реєстрації місця проживання №1771 від 25.02.2020 р. в будинку за адресою: АДРЕСА_1 а зареєстровані: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , 2008 р.н., та ОСОБА_4 , 2013 р.н. (а.с.19).
Як вбачається з рішення Васильківського міськрайонного суд Київської області від 30.03.2015 р., шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, визначено місце проживання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_6 з матір`ю ОСОБА_2 (а.с.22-23).
Відповідно до акту обстеження місця проживання гр. ОСОБА_1 від 21.02.2020 р., встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , 2008 р.н., та ОСОБА_4 , 2013 р.н., які фактично проживають за іншою адресою. Фактичне проживання припинилось після розлучення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а саме з 2015 р. Дані факти підтверджено сусідами: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а.с.25).
Оскільки понад рік відповідачі не проживають у зазначеному будинку, але самостійно не знялися з реєстраційного обліку, зазначене порушує право позивача як власника та є підставою для визнання відповідачів такими, що втратили право користування зазначеним приміщенням.
При цьому судом також приймаються до уваги надані позивачем відомості щодо можливості реєстрації місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_5 , про що вона дала свою згоду, надавши відповідну нотаріально завірену заяву від 04.03.2020 р. (а.с.26).
Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.
Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що встановлено частиною 1 статті 316 ЦК України. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном - частиною 1 статті 317 ЦК України.
Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений у здійсненні права власності, як вказано у частині 2 статті 321 ЦК України.
Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Разом з тим, згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 07.02.2014, № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.
Згідно з частиною 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням).
У відповідності з приписами частини 2 статті 405 ЦК України, особа втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом.
З огляду на те, що обставини, на які посилалася позивач, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, вони підлягають задоволенню шляхом визнання відповідачів такими, що втратила право на житлове приміщення.
При цьому суд вважає необґрунтованою та такою, що не базується на вимогах закону позовну вимогу про зобов`язання ОСОБА_5 вчинити всі необхідні дії щодо реєстрації місця проживання його малолітніх дітей у власному будинку.
Так, відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрацію місця проживання дитини здійснює його законний представник, яким, за матеріалами справи, ОСОБА_5 не є. При цьому матеріали справи містять заяву ОСОБА_5 про добровільну реєстрацію малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , що свідчить про відсутність спору з цього приводу та відсутність будь-яких порушень прав позивача з боку ОСОБА_5 .
Відтак, вказана позовна вимога задоволенню не підлягає.
На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 41, 55, 129 Конституції України,ст.ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 1-18, 76-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-
Позов задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 . В іншій частині позову відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте Васильківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення його повного заочного рішення суду.

Суддя Л.М.Кравченко