Провадження № 4-с/752/158/20
У Х В А Л А

іменем України

17 березня 2020 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції Левицького Т.К., -

в с т а н о в и в:

у лютому 2020 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Мамчика Дмитра Олеговича звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва зі скаргою, в якій просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції Левицького Т.К. від 20.03.2017 року ВП № 52294521 про накладення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , штрафу на користь держави у розмірі 1 700,00 грн.;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції Левицького Т.К. від 30.08.2018 року ВП № 52294521 про накладення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , штрафу на користь держави у розмірі 3 400,00 грн.;

- скасувати постанову державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції Левицького Т.К. від 30.08.2018 року про закінчення виконавчого провадження № 52294521 у зв`язку із невиконанням без поважних причин боржником рішення (на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону) та зобов`язати Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції поновити виконавче провадження з метою його закінчення у зв`язку із скасуванням рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ (п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону).

В обґрунтування своїх вимог вказав на те, що заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21.12.2015 року задоволено позов КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: КП «Житловик-Плюс» про зобов`язання привести квартиру АДРЕСА_1 та систему централізованого опалення вказаної квартири до попереднього стану.

Голосіївським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції було відкрито виконавче провадження № 52294521 з примусового виконання вказаного судового рішення.

В ході ВП № 52294521 постановами державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції Левицького Т.К. від 20.03.2017 року та від 30.08.2018 року було накладено на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , штрафи на користь держави у розмірі 1 700,00 грн. та 3 400,00 грн. відповідно за невиконання судового рішення з посиланням на виходи державного виконавця за адресою: АДРЕСА_2 , та встановлення факту невиконання судового рішення.

Вказав, що вказане рішення й не могло бути ним виконаним, тому що до його ухвалення, а саме: з 06.05.2014 року власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 . Він не є власником квартири, жодних постанов від державної виконавчої служби не отримував.

Зазначив, що ухвалою від 16.10.2019 року заочне рішення від 21.12.2015 року скасовано.

Дана обставина була повідомлена державному виконавцю та подано клопотання про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ (п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону), однак, йому було відмовлено та зазначено про закінчення виконавчого провадження № 52294521 у зв`язку із невиконанням без поважних причин боржником рішення (на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону).

Вважав, що винесені постанови є незаконним, тому підлягають скасуванню.

Ухвалою від 18.02.2020 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 17.03.2020 року (а.с. 190).

Скаржник в судове засідання не з`явився, від представника надійшло клопотання про відкладення розгляду скарги.

Державний виконавець Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції Левицький Т.К. в судове засідання не з`явився, належним чином про дату та місце судового засідання повідомлявся, про причини неявки суд не повідомив.

Однак, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, в силу ч. 2 ст. 450 ЦПК України не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21.12.2015 року задоволено позов КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: КП «Житловик-Плюс» про зобов`язання привести квартиру АДРЕСА_1 та систему централізованого опалення вказаної квартири до попереднього стану.

Голосіївським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції було відкрито виконавче провадження № 52294521 з примусового виконання вказаного судового рішення.

В ході ВП № 52294521 постановами державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції Левицького Т.К. від 20.03.2017 року та від 30.08.2018 року було накладено на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , штрафи на користь держави у розмірі 1 700,00 грн. та 3 400,00 грн. відповідно за невиконання судового рішення з посиланням на виходи державного виконавця за адресою: АДРЕСА_2 , та встановлення факту невиконання судового рішення (а.с. 166-169).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_3 з 06.05.2014 року власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 173-181).

Ухвалою від 16.10.2019 року заочне рішення від 21.12.2015 року скасовано.

Дана обставина була повідомлена державному виконавцю та подано клопотання про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ (п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону), однак, скаржнику було відмовлено та зазначено про закінчення виконавчого провадження № 52294521 у зв`язку із невиконанням без поважних причин боржником рішення (на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону) (а.с. 170-171, 177-178).

Постановою державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції Левицького Т.К. від 30.08.2018 року виконавче провадження № 52294521 закінчено на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 172-173).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом і має право: накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Статтею 31 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 19.01.2013 року) та ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII визначено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Отже у будь-якому випадку початку проведення виконавчих дій має передувати належне повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження.

Аналіз вказаних норм Закону свідчить про те, що перед тим, як застосовувати засоби і способи примусу, державний виконавець повинен пересвідчитися, чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження, яка має бути направлена на зазначену у виконавчому документі адресу боржника та встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення.

Отже, у разі з`ясування факту неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії.

Вказану позицію підтримав Верховний суд в постанові від 07.05.2018 року, де вказав про те, що у разі неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії (ВС/КГС № 916/1605/15-г від 07.05.2018 року).

Статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, з огляду на викладене, приймаючи до уваги те, що боржник не був повідомлений у встановленому законом порядку про відкриття виконавчого провадження, останній не є власником квартири АДРЕСА_1 , а тому з об`єктивних та поважних причин загалом позбавлений був можливості виконати рішення суду від 21.12.2015 року про приведення квартири АДРЕСА_1 та системи централізованого опалення вказаної квартири до попереднього стану, суд надходить до висновку про те, що державний виконавець не набув права на винесення постанов про накладення на скаржника штрафів, а тому постанови державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції Левицького Т.К. від 20.03.2017 року та від 30.08.2018 року про накладення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , штрафів на користь держави у розмірі 1 700,00 грн. та 3 400,00 грн. відповідно підлягають скасуванню.

Згідно п. 5 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Як встановлено судом, ухвалою від 16.10.2019 року заочне рішення від 21.12.2015 року скасовано.

Тому, постанова державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції Левицького Т.К. від 30.08.2018 року про закінчення виконавчого провадження № 52294521 у зв`язку із невиконанням без поважних причин боржником рішення (на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону) підлягає скасуванню.

Щодо вимоги про зобов`язання державного виконавця поновити виконавче провадження по виконанню вищевказаних виконавчих документів, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Таким чином, в силу даної норми закону, відновлення виконавчого провадження є похідною дією державного виконавця після скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, а тому не потребує рішення суду з даного приводу, у зв`язку з цим вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 259, 263-264, 447-451 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції Левицького Т.К. - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції Левицького Т.К. від 20.03.2017 року ВП № 52294521 про накладення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , штрафу на користь держави у розмірі 1 700,00 грн.;

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції Левицького Т.К. від 30.08.2018 року ВП № 52294521 про накладення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , штрафу на користь держави у розмірі 3 400,00 грн.;

Скасувати постанову державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції Левицького Т.К. від 30.08.2018 року про закінчення виконавчого провадження № 52294521 у зв`язку із невиконанням без поважних причин боржником рішення (на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону).

В решті скарги - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.С. Хоменко