Провадження №2/760/2168/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретарів- Гак Г.М., Олех Ю.М., Шпори М.М.

позивача- ОСОБА_1

представника позивача- ОСОБА_9

представника відповідача 1- ОСОБА_10

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Державного реєстратора філії комунального підприємства «Новоіванівське 3» у м. Києві Коровайко Оксани Сергіївни, ОСОБА_2 , треті особи: Київська міська рада, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання незаконним та скасування запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , а також визнати незаконним та скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Посилається в позові на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дядько ОСОБА_4 , який на час смерті проживав у квартирі АДРЕСА_1 .

Вказана квартира належала ОСОБА_4 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане відділом приватизації Залізничної районної державної адміністрації від 8 червня 1993 року.

Померлий був рідним братом її матері ОСОБА_5 , дівоче прізвище якої також ОСОБА_6 .

Після розлучення із своєю дружиною у 1967 році ОСОБА_4 власної сім`ї та дітей не мав, проживав, у тому числі на момент смерті, один.

14 червня 2017 року вона звернулася до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини і на підставі її заяви була заведена спадкова справа за номером у спадковому реєстрі 60788992.

Внаслідок того, що актовий запис про народження її матері за 1929 рік не зберігся, на час подання заяви про прийняття спадщини вона не могла документально підтвердити родинний зв`язок з ОСОБА_4 .

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 8 червня 2018 року, яке набрало законної сили 12 липня 2018 року, був встановлений факт, що вона є племінницею ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

3 серпня 2018 року Дев`ятою Київською державною нотаріальною конторою їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/5 частини житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , що належали померлому.

Постановою державного нотаріуса Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Пічевської Н.В. від 1 серпня 2018 року було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки нею не було подано документ, що посвідчує право власності ОСОБА_4 на вказану квартиру.

Після смерті ОСОБА_4 вона не виявила у квартирі документів дядька: паспорта, його пенсійного посвідчення та свідоцтва про право власності на квартиру, у зв`язку з чим звернулася з відповідною заявою до Солом`янського управління поліції ГУ НП у м. Києві, а в подальшому до суду про визнання права власності на квартиру.

19 жовтня 2018 року сусіди за місцем проживання дядька повідомили їй, що невідомі особи зламали замок до квартири та виносять з неї речі.

У зв`язку з цим вона викликати поліцію та звернутися з відповідною заявою про вчинення злочину.

За її заявою Солом`янським управлінням поліції ГУ національної поліції у м. Києві було зареєстровано кримінальне провадження за номером в ЄДРДР 0012254 та розпочато досудове слідство про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.358, ч.4 ст. 190 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні її визнано потерпілою.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності стало відомо, що державним реєстратором Філії КП «Новоіванівське-3» Коровайко О.С. було прийнято рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 43476039 від 12 жовтня 2018 року о 16:28:49, яким зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, за ОСОБА_2 .

Дата та час державної реєстрації: 11 жовтня 2018 року о 13:13:43.

Рішення про право власності на квартиру було зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу від 13 січня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лосєвим В.В.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2018 року з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні за №0012254 було накладено арешт на квартиру із забороною державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії.

В січні 2019 року їй зателефонували працівники Дніпровського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві та повідомили, що затримали осіб під час незаконної спроби продажу квартири та запросили до управління поліції для спілкування.

31 січня 2019 року після ознайомлення з матеріалами кримінального провадження їй стало відомо, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 30 січня 2007 року (а не від 13 січня 2007 року, як це вказано у Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності) був підроблений влітку 2018 року, про що підозрювані - відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_7 дали зізнавальні покази.

Оригінал підробленого договору купівлі-продажу квартири від 30 січня 2007 року, за яким ОСОБА_4 , нібито продав, а відповідач ОСОБА_2 купив вказану квартиру, вилучений співробітниками поліції при затримані зловмисників, визнано речовим доказом та знаходиться в матеріалах кримінального провадження.

В матеріалах кримінального провадження також знаходиться відповідь приватного нотаріуса Лосєва В.В. про те, що 30 січня 2007 року вказаний договір купівлі-продажу квартири ним не посвідчувався, а реєстрі для реєстрації нотаріальних дій у 2007 році за реєстровим номером 254 ним був зареєстрований договір купівлі-продажу квартири за іншою адресою.

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 16 квітня 2019 року було затверджено угоду від 15 квітня 2019 року про визнання винуватості відповідачем ОСОБА_2 , який був визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 358, ч.4 ст. 358, ч.4 ст.190, ч.2 ст. 15, ч.4 ст.190 КК України.

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 26 червня 2019 року було затверджено угоду від 24 червня 2019 року про визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_8 , який був визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст.27, ч. 3 ст. 358, ч.5 ст. 27, ч.2 ст.15 ч.4 ст.190 КК України.

Вважає, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 у 2007 році не укладався і є нікчемним, відповідач ОСОБА_2 ніколи не був законним власником вказаної квартири, а отже правові підстави для прийняття рішення про реєстрацію права власності на квартиру та внесення відповідного запису про реєстрацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у державного реєстратора Філії КП «Новоіванівське-3» Коровайко О.С. були відсутні.

В лютому 2019 року вона зверталася до Міністерства юстиції України зі скаргою про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру, однак у задоволенні скарги було відмовлено.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали.

Представник відповідача - Міністерства юстиції України в судовому засіданні проти позову заперечував.

Подав до суду відзив, в якому зазначає, що за фактом незаконного заволодіння квартирою відкрито кримінальне провадження та розпочато досудове слідство за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.358, ч.4 ст.190 КК України, у вказаних правопорушеннях позивачку визнано потерпілою.

Щодо нерухомого майна на момент розгляду скарги позивачки був наявним судовий спір, а тому вважає, що розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до Міністерства юстиції України, а тому в задоволенні скарги позивачки було відмовлено.

Зазначила також, що Міністерство юстиції України не має повноважень щодо здійснення реєстраційних дій стосовно державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Вважає також, що позивачкою не доведено порушення її прав з боку МЮ України, а тому просить у позові відмовити.

Відповідачі - Державний реєстратор філії КП «Новоіванівське-3», ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 в судові засідання неодноразово не з`являлися, про час розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не ставили.

Судові повістки, що направлялися на їх адресу за зареєстрованим місцем проживання, поверталися до суду без вручення з відмітками поштового відділення про повернення в зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання.

Порядок вручення судових повісток врегульовано ст.ст.128, 130 ЦПК України та п.п. 91, 99, 99-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05 березня 2009 року / в редакції постанови КМУ від 27 грудня 2019 року /.

Верховний Суд у постанові № 922/1714/18 від 17 квітня 2019 року, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, зазначив, що дії відповідача, направлені на неотримання судової кореспонденції, яка направлялася йому судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання,є свідомими,спрямовані на затягування розгляду справи та свідчать про зловживання процесуальними правами, які направлені на перешкоджання здійснення своєчасного розгляду справи.

Виходячи з цього, порядку повідомлення адресата про надходження судової повістки, неявка адресата за її отриманням у поштовому відділенні є відмовою від її отримання, а тому їх повідомлення про час розгляду справи суд вважає належним.

Крім того, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вказані особи повідомлялися про розгляд справи на офіційному веб-сайті судової влади України, що є належним повідомленням учасника судового розгляду.

Представник третьої особи - Київської міської ради в судові засідання також неодноразово не з`являвся, про час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд до відома не ставив.

Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу в його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дядько позивачки ОСОБА_4 .

Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_1 , яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане відділом приватизації Залізничної районної державної адміністрації від 8 червня 1993 року.

14 червня 2017 року на підставі заяви позивачки Дев`ятою Київською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа № 60788992.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 8 червня 2018 року, яке набрало законної сили 12 липня 2018 року, був встановлений факт родинних відносин, а саме: що позивачка є племінницею ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві.

Відповідно до ст.ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

3 серпня 2018 року Дев`ятою Київською державною нотаріальною конторою позивачці було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/5 частини житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , що належали померлому.

Постановою державного нотаріуса Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Пічевської Н.В. від 1 серпня 2018 року позивачці було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру.

/ т.1, а.с.14 - 23 /

Позивачка в судовому засіданні зазначила, що Свідоцтво про право на спадщину на спірну квартиру їй видано не було, оскільки на момент оформлення спадщини власником квартири в Державному реєстрі речових прав значився відповідач ОСОБА_2 .

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто після смерті ОСОБА_4 , право власності на спірну квартиру державним реєстратором Філії комунального підприємства «Новоіванівське 3» у м.Києві Коровайко О.С. було зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу від 13 січня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лосєвим В.В. за № 254.

Встановлено також, що Дніпровським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві проводилося досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000839 відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_2 щодо незаконного заволодіння квартирою АДРЕСА_1 , яка належала померлому.

Позивачка у вказаному кримінальному провадженні була визнана потерпілою.

Відповідно до копії протоколу огляду документів від 3 грудня 2018 року датою укладення договору купівлі-продажу квартири є 30 січня 2007 року.

Згідно наданої інформації приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лосєвим В.В. в межах кримінального провадження від 21 листопада 2018 року, договір купівлі-продажу від 30 січня 2007 року квартири АДРЕСА_1 ним не посвідчувався.

В реєстрі нотаріальних дій за 2007 рік за реєстровим номером 254 був зареєстрований договір купівлі-продажу квартир за іншою адресою.

/ т.1, а.с. 60; 119; 122 - 126; 129 - 131 /

Незаконне заволодіння спірною квартирою підтверджується вироками суду.

Так, вироком Дарницького районного суду м. Києва від 16 квітня 2019 року затверджено угоду від 15 квітня 2019 року про визнання винуватості відповідачем ОСОБА_2 , який був визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 358, ч.4 ст. 358, ч.4 ст.190, ч.2 ст. 15, ч.4 ст.190 КК України.

Вироком цього ж суду від 26 червня 2019 року було затверджено угоду від 24 червня 2019 року про визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_8 , який був визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст.27, ч. 3 ст. 358, ч.5 ст. 27, ч.2 ст.15 ч.4 ст.190 КК України.

/ т.1, а.с. 83 -91 /

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Виходячи з цього, та викладеного вище, незаконність заволодіння спірною квартирою за участі відповідача ОСОБА_2 є доведеною.

Згідно з ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові Великої Палати від 04 червня 2019 року в справі № 577/5321/17, правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків.

Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту.

Цивільні правочини, які порушують публічний порядок, є нікчемними.

Правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, визначені положеннями статті 228 ЦК України, відповідно яких правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

При кваліфікації правочину за ст. 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок (щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо) сторонами правочину або однією зі сторін й повинна бути встановлена лише вироком суду, постановленим у кримінальній справі, що відповідає частині першій статті 62 Конституції України.

Виходячи з цього та викладеного вище, заволодіння спірною квартирою внаслідок вчинення кримінального правопорушення, підтвердженого вироками суду, правочин по відчуженню спірної квартири є нікчемним.

З матеріалів справи вбачається, що реєстрація права власності на спірну квартиру за відповідачем ОСОБА_2 була здійснена після смерті ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» загальними засадами державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є:

1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження;

2) обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав;

3) публічність державної реєстрації прав;

4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом;

5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Порядок проведення державної реєстрації прав врегульовано ст. 18 Закону.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та процедура державної реєстрації прав визначена Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127.

Згідно з пунктами 6, 9, 12, 18, 19, 57 Порядку державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

- відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;

- відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;

- відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;

- наявність обтяжень прав на нерухоме майно;

- наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Виходячи з того, що державна реєстрація права власності на спірну квартиру на ім`я відповідача ОСОБА_2 здійснена на підставі нікчемного правочину, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно є незаконним.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно ч. 3. ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо.

В силу ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Суд вважає, що даний спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_2 , а тому понесені позивачкою судові витрати підлягають стягненню з нього.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 655, 658 1216, 1218 ЦК України, ст.ст.1,3,10,26,37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 43476039 від 12 жовтня 2018 року державного реєстратора філії комунального підприємства «Новоіванівське 3» у м. Києві Коровайко О.С., про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 / ІН НОМЕР_1 /.

Визнати незаконним та скасувати запис у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно о право власності № 28355287 на кватиру АДРЕСА_1 , об`єкт нерухомого майна: 000, внесений державним реєстратором філії комунального підприємства «Новоіванівське 3» у м. Києві Коровайко О.С.

Стягнути з Державного реєстратора філії комунального підприємства «Новоіванівське 3» у м. Києві Коровайко О.С. / 01103 м. Київ вул. Бойчука, 5/, ОСОБА_2 / АДРЕСА_3 , ІН НОМЕР_1 / в рівних частинах на користь ОСОБА_1 1 536. 80 гр. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10 квітня 2020 року.

Суддя Л .А. Шереметьєва