Провадження № 22-ц/801/744/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олексієнко О. Ю.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2020 рокуСправа № 766/20464/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Оніщука В.В.,

суддів: Копаничук С.Г., Медвецького С.К.,

учасники справи:

позивач: Комунальне некомерційне підприємство «Обласний територіальний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Херсонської обласної ради,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Обласний територіальний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Херсонської обласної ради на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 13 січня 2020 року, постановлене у складі судді Олексієнка О.Ю., в залі суду,

встановив:

У жовтні 2018 року Комунальний заклад «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Херсонської обласної ради звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування коштів витрачених на проходження інтернатури.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 01.09.2010 року між ОСОБА_1 та Вінницьким національним медичним університетом ім. М.І. Пирогова укладено угоду про підготовку фахівців з вищою освітою. ОСОБА_1 навчався за формою державного замовлення.

Одночасно з отриманням диплому відповідач отримав від МОЗ України направлення №79 на роботу в державному секторі економіки (державні та комунальні заклади) для проходження інтернатури та подальшого відпрацювання на посаді лікаря станції (відділення швидкої та невідкладної медичної допомоги КЗ «Обласний територіальний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», дата прибуття 01.08.2016.

На підставі наказу № 249-К від 18.07.2016 року по управлінню охорони здоров`я Херсонської ОДА ОСОБА_1 був зарахований для проходження такого учбового процесу на посаду лікаря - інтерна зі спеціальності «Медицина невідкладних станів» до КЗ «Обласний територіальний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» за рахунок «Обласний територіальний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф». Визначено строк інтернатури з 01.08.2016 року по 30.01.2018 року та керівника практики.

Відповідно до Положення про спеціалізацію (інтернатуру) випускників вищих медичних і фармацевтичних закладів освіти ІІІ-ІУ рівня акредитації медичних факультетів, університетів, Наказу МОЗ України №291 від 19.09.1996р., витрати пов`язані з навчанням лікаря-інтерна ОСОБА_1 покладаються на КЗ «Обласний територіальний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», який мав прийняти ОСОБА_1 після закінчення навчального закладу Вінницького національного медичного університету ім. М.1. Пирогова, на постійне місце роботи з подальшим відпрацюванням протягом 3-х років в даному закладі.

ОСОБА_1 був зарахований до КЗ «Обласний територіальний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Херсонської обласної ради наказом № 291-кл від 27.07.2016р. як лікар-інтерн СЕШМД м. Херсон 01.08.2016 р. і власноручно підписав заяву щодо прийняття на посаду лікаря-інтерна СЕШМД м. Херсон з 01.08.2016.

Після закінчення інтернатури в лютому 2018 року ОСОБА_1 повинен був написати заяву про переведення його на посаду лікаря з МНС КЗ «Обласний територіальний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Херсонської обласної ради, у зв`язку з отриманням сертифікату «лікар-спеціаліст» 31.01.2018.

01.02.2018 ОСОБА_2 відмовився від продовження роботи у МНС КЗ «Обласний територіальний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Херсонської обласної ради, про що складено відповідний акт.

05.02.2018 ОСОБА_1 наказом №35кл від 05.02.2018 був звільнений з посади лікаря з медицини невідкладних станів КЗ «Обласний територіальний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Херсонської обласної ради за власним бажанням ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до наказу 349-к від 18.07.2016 року по управлінню охорони здоров`я Херсонської ОДА інтернатура ОСОБА_1 . проходила за рахунок КЗ «Обласний територіальний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Херсонської обласної ради.

Загальний обсяг витрат КЗ «Обласний територіальний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Херсонської обласної ради на проходження ОСОБА_1 інтернатури складає 73121 гривень 20 копійок, тому позивач звернувся до суду із позовом про стягнення вказаних витрат з відповідача.

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 13 січня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову Комунального закладу «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Херсонської обласної ради суд першої інстанції виходив з того, що отримана лікарем-інтерном заробітна плата за виконану ним роботу за трудовим договором не відноситься до витрат на його навчання, і позивачем в свою чергу не надано належних та допустимих доказів понесення витрат, пов`язаних з навчанням відповідача на заочній та очній формі навчання в інтернатурі.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Комунальне некомерційне підприємство «Обласний територіальний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Херсонської обласної ради подало апеляційну скаргу у якій зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки усім фактичним обставинам справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

У апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк відповідачем не надано.

Апеляційна скарга на підставі ст. 369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вищевказаним вимогам закону.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 01 вересня 2010 року між Вінницьким національним медичним університетом ім. М.І. Пирогова та ОСОБА_1 укладено угоду № 79 про підготовку лікаря. За умовами вказаної угоди, ОСОБА_1 зобов`язувався прибути після закінчення вищого навчального закладу на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років. У разі відмови їхати за призначенням, відшкодувати до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку. Вказане підтверджується копією угоди (а.с.11).

Як вбачається з копії диплому серії НОМЕР_1 від 24 червня 2016 року (а.с.12) ОСОБА_1 закінчив Вінницький національний медичний університет ім. М.І. Пирогова та отримав повну вищу освіту за спеціальністю «лікувальна справа» і здобув кваліфікацію - лікар.

Відповідно до направлення на роботу № 79 від 22.03.2016 ОСОБА_1 направлено до КЗ «Обласний територіальний центр екстреної медичної допомоги» Херсонської обласної ради, для роботи на посаді лікаря станції (відділення) швидкої та невідкладної медичної допомоги, дата прибуття 01.08.2016 (а.с. 13).

Згідно Наказу Департаменту охорони здоров`я Херсонської обласної державної адміністрації від 18.07.2016 року № 349-к ОСОБА_1 зараховано на посаду лікаря-інтерна зі спеціальності «Медицина невідкладних станів» до КЗ «Обласний територіальний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф».

Пунктами 2,4 даного наказу передбачено відрядити ОСОБА_1 для проходження: заочної частини інтернатури за цим фахом на базу КЗ «Обласний територіальний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф»; очної частини інтернатури на базу Одеського національного медичного університету 1 рік - з 01.09.2016 року до 31.10.2016; 01.02.2017 по 31.05.2017; 2 рік - 01.11.2017 по 31.01.2018.

Пунктами 5,7 наказу передбачено, що виплату заробітної плати на час проходження інтернатури, витрат щодо відряджень для проходження очної та заочної частини інтернатури ОСОБА_1 проводити за рахунок КЗ «Обласний територіальний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф». Після закінчення інтернатури наказано перевести ОСОБА_1 на посаду лікаря з медицини невідкладних станів КЗ «Обласний територіальний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» (а.с. 14).

Своєю заявою від 18.07.2016 ОСОБА_1 просив призначити його на посаду лікаря-інтерна станції екстреної швидкої медичної допомоги м. Херсон з 01.08.2016 року (а.с. 15).

Згідно наказу № 291 кл від 27.07.2016 року КЗ «Обласний територіальний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Херсонської обласної ради ОСОБА_1 прийнято на роботу з 01.08.2016 року лікарем-інтерном 9 розряду на станцію екстреної (швидкої) медичної допомоги м. Херсон (а.с. 16).

31 січня 2018 р. ОСОБА_1 отримав сертифікат № 007184 лікаря-спеціаліста за спеціальністю медицина невідкладних станів (а.с. 17).

Наказом КЗ «Обласний територіальний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» № 35 кл від 05.02.2018 року про припинення трудового договору (контракту), ОСОБА_1 звільнено з посади лікаря з медицини невідкладних станів 05 лютого 2018 року за ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням) (а.с. 19).

01.02.2018 року заступником головного лікаря з оперативної роботи, медицини катастроф та цивільного захисту населення - керівника служби медицини катастроф Чамлай І.М., заступником головного лікаря з медичної роботи - керівника служби екстреної (швидкої) медичної допомоги Бєсєдіним А.М. , начальником відділу кадрів Камєнєвою А.С., старшим інспектором відділу кадрів Дзюбенко С.М. складено акт фіксації відмови ОСОБА_1 від подальшого відпрацювання у КЗ ОТЦЕМД та МК не менше трьох років за обраною спеціальністю після закінчення інтернатури у відповідності до «Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням» від 25.12.1997 р. №367 (а.с. 20).

В обґрунтування заявлених позовних вимог, Комунальне некомерційне підприємство «Обласний територіальний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Херсонської обласної ради посилається на ст. 52 Закону України «Про освіту» та Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затверджений постановою КМУ №992 від 22.08.1996р.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За статтею 53 Конституції України держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Рішенням Конституційного Суду України від 04.03.2004 року у справі про доступність та безоплатність освіти визначено, що безоплатність вищої освіти у державних і комунальних навчальних закладах необхідно розуміти як можливість здобуття освіти у цих закладах без оплати, тобто без внесення плати у будь-якій формі за освітні послуги.

Безоплатність вищої освіти означає, що громадянин має право здобути її відповідно до стандартів вищої освіти без внесення плати в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі в межах обсягу підготовки фахівців для загальносуспільних потреб (державне замовлення).

Частиною 2 статті 52 Закону України «Про освіту» (чинною на час вступу відповідача до університету) було передбачено, що випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Однак, вказана частина статті 52 була виключена із Закону України «Про освіту», у зв`язку із прийняттям Закону №1556-VII від 01.07.2014р. «Про вищу освіту».

Згідно із нормами статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, норма Закону, на яку посилається позивач у позовній заяві, як на час звільнення ОСОБА_1 - 05 лютого 2018 року, так і на час подання позову до суду - 18.10. 2018 року, не була чинною.

Також, є нечинним Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затверджений постановою КМУ №992 від 22.08.1996р., що приймався на виконання ч. 2 статті 52 Закону України "Про освіту".

Крім того, як видно із довідки фактичних витрат на підготовку фахівця лікаря-інтерна ОСОБА_1 за період з 01.08.2016 року по 05.02.2018 року в КЗ «ОТЦЕМД та МК» ХОР витрачено коштів на загальну суму 73121,20 грн., яка складається з: нарахованої за 2016 рік заробітної плати в розмірі 13670,30 грн., з них утримано податку в розмірі 2802,41 грн., до виплати 10867,89 грн.; нарахованої за 2017 рік заробітної плати в розмірі 42455,08 грн., з них утримано податку в розмірі 8703,29 грн., до виплати 33751,79 грн.; нарахованої за 2018 рік заробітної плати в розмірі 3810,03 грн., з них утримано податку в розмірі 781,06 грн., до виплати 3028,97 грн. Нараховано єдиний соціальний внесок 22 % на заробітну плату 59935,41 грн у сумі 13185,79 грн. Разом витрат: 73121,20 грн (а.с. 21).

Отже, ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з позивачем та був зарахований до штату лікарні з 01.08.2016 року, виконував обов`язки лікаря-інтерна на станції екстреної (швидкої) медичної допомоги м. Херсона до 05.02.2018, отримав за вказаний період заробітну плату.

Отримана лікарем-інтерном заробітна плата за виконану ним роботу за трудовим договором не відноситься до витрат на його навчання.

Доказів понесення позивачем витрат, пов`язаних саме з навчанням відповідача на заочній та очній формі навчання в інтернатурі, суду не надано.

Згідно вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 75 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1,2 ст. 12 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (допустимість доказів).

Достовірність доказів - це їх якість, точність і правильність відображення обставин, що входять у предмет доказування, а достатність - це сукупність доказів, яка дозволяє вирішити справу.

Відповідно до положень статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Сторони у процесі користуються своїми правами на власний розсуд, обирають спосіб захисту порушених прав, надають суду докази на підтвердження своєї правової позиції та спростування заперечень іншої сторони, при цьому тягар доказування повністю покладається на сторони.

Доводи Комунального некомерційного підприємства «Обласний територіальний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Херсонської обласної ради про понесення витрат на навчання ОСОБА_1 , документально не підтверджені.

Сам лише факт виявлення Управлінням Південного офісу Держаудитслужби у Херсонській області порушення позивачем вимог фінансового законодавства, не може свідчити про підставність заявлених позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи зазначений позов, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі положеннями ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, тому судові витрати понесені у зв`язку з апеляційним переглядом справи слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «Обласний територіальний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Херсонської обласної ради залишити без задоволення, а рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 13 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.В. Оніщук

Судді: С.Г. Копаничук

С.К. Медвецький