Справа № 466/1108/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2020 року м.Львів

Шевченківський районний суд м.Львова

у складі: головуючого - судді Невойта П.С.,

секретаря с/з Семків Х.І.,

справа №466/1108/20

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину,

в с т а н о в и в:

12.02.2020 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 в якій просить суд стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) щомісячно з 01.09.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що у 2006 році сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу у них народилася ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. Відповідач з серпня 2019 року не бере участі в утриманні дитини та добровільної згоди між ними щодо порядку реалізації цього обов`язку щодо утримання дитини не досягнуто. На даний час позивач несе витрати на доньку, такі витрати у відповідності до вимог ст.181 Сімейного кодексу України слід розділити з відповідачем.

20.03.2020 відповідач подав відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву зазначає, що з кінця 2017 року припинили шлюбні стосунки та не ведуть спільне господарство і мешкають окремо. За спільною домовленістю донька проживає з позивачем, однак розпорядженням від 23.10.2019 №818 встановлено дні побачення з донькою. За спільною домовленістю з серпня 2018 року і включно до серпня 2019 року ним перераховувалися кошти у сумі 5000 гривень і більше щомісячно на банківський рахунок ОСОБА_1 для утримання доньки. Зазначає, що ним у серпні 2019 року на банківський рахунок ОСОБА_1 здійснено 4 платежі на різну суму коштів. Доказів, про те, що кошти, які ним надавалися витрачалися на утримання доньки позивачем не надано. Окрім цього, ним відкрито банківський рахунок «Картка ЮНІОРА» для доньки з метою здійснення перерахунку коштів для доньки, однак позивач відмовилася від отримання банківської карточки і він змушений надавати кошти наручно без будь яких підтверджень. Просить відмовити у задоволенні позову та стягненні судових витрат.

30.03.2020 позивачем подано відповідь на відзив, в якому зазначає, що цільове використання коштів не є предметом розгляду даної справи, оскільки у разі нецільового використання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Щодо відкриття банківського рахунку «Картка ЮНІОРА», то дана картка не призначена для отримання коштів позивачем на утримання дитини. Просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою від 29.01.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Суд зазначає, що згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з 12 березня до 3 квітня 2020 року на усій території України встановлено карантин.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 значно обмежено перевезення пасажирів міським пасажирським транспортом.

Запроваджені заходи значно ускладнюють та роблять неможливим для сторін реалізувати своє право на участь у розгляді їх справи в суді через обмеження пересування як в межах території країни так і в межах населених пунктів.

Оскільки, в сторонами подано докази на підставі яких ґрунтуються позовні вимоги на заперечення, сторонами не заявлено клопотань про витребування інших доказів та скористалися правом подачі відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, суд дійшов переконання про розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних доказів.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд дійшов такого.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України).

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу..

Суд встановив, що сторони є колишнім подружжям, шлюб між якими розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 28.11.2017 /арк.спр.7-8/.

Згідно свідоцтва про народження, копія якого долучено до матеріалів справи, в ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 народила ОСОБА_3 /арк.спр.9/.

З письмових пояснень сторін вбачається, що дитина проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , що також стверджується довідкою про склад сім`ї від 06.02.2020 №060220/1 /арк. спр.10/.

Судом не встановлено жодних доказів про те, що відповідач за своїм станом здоров`я чи матеріальним становищем не може виконувати своїх обов`язків із утримання малолітньої доньки.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законом або договором.

У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 зазначеної вище статті передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України кожен з батьків повинен утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обов`язок не залежить від матеріального становища батьків. Отже, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька.

Згідно з статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Визначаючи розмір аліментів, суд враховує матеріальне становище позивача - донька проживає разом з матір`ю та перебуває на утриманні матері. Також суд враховує: матеріальне становище платника аліментів - він є працездатним, працевлаштований, має стабільний дохід, протипоказань за станом здоров`я ним суду не надано, інші особи на його утриманні не перебувають.

Відповідно до ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище сторін те, що відповідач працездатний, працевлаштований, протипоказань до праці немає та суд вважає за необхідне визначити щомісячний розмір аліментів, який відповідач зобов`язаний сплачувати на утримання дитини.

Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів з 01.09.2019 року, то суд дійшов такого.

Частиною другою статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження вжиття нею заходів щодо одержання аліментів з відповідача, які вона не могла одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, а тому необхідно відмовити в частині стягнення аліментів з 01.09.2019 року до моменту звернення до суду.

Як вбачається з відзиву на позовну заяву та доказів доданих до нього, відповідач не ухилявся від сплати аліментів, а навпаки прикладав всіх зусиль для перерахунку коштів на утримання дитини надавши суду копії платіжних доручень щодо перерахування коштів, призначення платежу: для донечки Анни-Марії /арк.спр.37-40, 45/

З урахуванням наведеного суд вважає, що з відповідача необхідно стягувати на користь ОСОБА_1 аліменти на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.02.2020 року /з моменту звернення до суду/ і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за 1 місяць.

Щодо стягнення судових витрат.

Відповідно до положень ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

У відповідності до частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу адвоката, витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до положень ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач у відзиві на позовну заяву не погоджується із сумою витрат на правову допомогу та вважає її завищеною, просить відмовити у їх стягненні.

Як вбачається з матеріалів справи, представництво інтересів позивача здійснює адвокат Богомазова І.О. на підставі ордеру серії ВС1011057 від 12.02.20 та договору про надання правової допомоги від 15.11.2019 року. Згідно Акту виконаних робіт від 15.11.2019 року, адвокатом проведено в інтересах позивача наступну роботу: ознайомлення з матеріалами справи, опрацювання нормативно-правової бази, надання консультації по справі вартістю 1050 грн., підготовка та подання позовної заяви, за складання якого вартість роботи адвоката визначена в розмірі 2100грн.; участь в судовому засіданні 03.03.2020 становить 350 грн; підготовка клопотання про відкладення розгляду справи та підготовка подання заяви про уточнення позовних вимог - вартість роботи адвоката становить 350 грн., підготовка та подання відповіді на відзив у справі - 1050 гривень А всього згідно Акту виконаних робіт адвокатом надано позивачу послуг на загальну суму 4900 грн. /арк.спр.53/. Згідно квитанції № 1782-6411-0184-6282 від 18.11.2019 позивачем за надання правової допомоги адвокату Богомазовій І . О. сплачено 3000 грн. та згідно дубліката квитанції № 0.0..1 від 26.03.2020 -2000 грн. /арк.спр.54/

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно- правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Ураховуючи викладену у відзиві на позов позицію відповідача, суд вважає, що в частині стягнення судових витрат, пов`язаних, зокрема, з ознайомленням з матеріалами справи, опрацювання нормативно-правової бази, надання консультації, підготовкою позовної заяви, відзиву на позовну заяву не підлягають стягненню з урахуванням принципу співмірності витрат на оплату послуг адвоката, і визнає завищеними, а тому суд дійшов переконання про стягнення з позивача 2000 гривень витрат на правову допомогу.

У відповідності до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір в доход держави в сумі 840,80 гривень..

Керуючись ст. 3,12,13,77,81, 141, 259, 263-266, 268, 367, 430 ЦПК України, суд,

ухвалив:

позовні вимоги задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.02.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст.367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за 1 місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2000 (дві тисячі гривень 00 коп.) понесених витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 в доход держави 840,80 (вісімсот сорок гривень 80 коп.) судового збору.

Позивач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлений 08.04.2020 року.

Суддя П. С. Невойт