Єдиний унікальний номер судової справи: 489/742/20
Номер провадження: 22-ц/812/644/20 Суддя-доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2020 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Темнікової В.І., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,

за участю: представника відповідачки - Татарінова В.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 лютого 2020 року, постановлену під головуванням судді - Кокорєва В.В. в приміщенні того ж суду, за заявою Миколаївської міської ради про забезпечення позову у справі за позовом Миколаївської міської ради (надалі - ММР) до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Естетик - 1» (надалі - ТОВ «Естетик - 1») про скасування записів про право власності та визнання недійсним договору купівлі-продажу та зобов`язання повернути земельну ділянку, -

в с т а н о в и л а :

14 лютого 2020 року ММР звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , ТОВ «Естетик-1», в якому просила визнати недійсним договору купівлі - продажу логістичного центру з автостоянкою, укладеного між ТОВ «Естетик-1» та ОСОБА_1 10 травня 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горобченко С.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 912; скасувати запис про право власності № 26904111 від 03 липня 2018 року, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про державну реєстрацію за ТОВ «Естетік - 1» права власності на логістичний центр з автостоянкою загальною площею 13,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101; скасувати запис про право власності № 31490431 від 10 травня 2019, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на логістичний центр з автостоянкою загальною площею 13,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101. Також, позивач просив зобов`язати ОСОБА_1 повернути Миколаївській міській раді самовільно зайняту земельну ділянку площею 1170 кв. м., кадастровий номер :02:002:0095, розташовану по вул. Херсонське шосе ріг вул. Будівельників у м. Миколаєві у придатному для використання стані шляхом звільнення її від будівель та споруд у тому числі будівель та споруд логістичного центру з автостоянкою загальною площею 13,6 кв. м. ( АДРЕСА_1 ).

Одночасно позивачем подано заяву про забезпечення даного позову, шляхом накладення арешту на логістичний центр з автостоянкою загальною площею 13,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належний ОСОБА_1 на підставі договору купівлі - продажу від 10 травня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горобченко С.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 912 та шляхом накладення заборони ОСОБА_1 відчужувати або іншим чином розпоряджатися вказаним нерухомим майном та шляхом накладення заборони державним реєстраторам, нотаріусам, іншим суб`єктам та посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером 101 - логістичний центр з автостоянкою загальною площею 13,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заява мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову по даній справі об`єктивно може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, зважаючи на норми ЦК України щодо можливості власника розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд. А у разі відчуження ОСОБА_1 належного їй майна за вказаною адресою або вчинення щодо нього будь-яких інших юридично - значущих дій, що призведуть до зміни чи знищення існуючого об`єкту, навіть у випадку задоволення даного позову, рішення суду фактично виконати буде складено або навіть неможливо.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 лютого 2020 року заяву про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на логістичний центр з автостоянкою загальною площею 13,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 101), належний ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 10 травня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горобченко С. Г., зареєстрованого в реєстрі за № 912. Заборонено ОСОБА_1 відчужувати або іншим чином розпоряджатися логістичним центром з автостоянкою загальною площею 13,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101). Заборонено державним реєстраторам, нотаріусам, іншим суб`єктам та посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснювати будь - які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером 101 - логістичний центр з автостоянкою загальною площею 13,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала суду мотивована тим, що виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на те, що заява про забезпечення позову, а також оскаржувана ухвала не містять посилання на докази, які б свідчили про її намір здійснити відчуження об`єкта нерухомості - логістичного центру з автостоянкою загальною площею 13,6 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), а містить лише посилання на гіпотетичну можливість. Крім того, позовні вимоги не містять матеріальних вимог, які б могли бути задоволені за рахунок передачі позивачу арештованого майна або за рахунок реалізації цього майна. Також, запропоновані позивачем заходи забезпечення позову не відповідають критерію співмірності із заявленими позовними вимогами та меті вжиття заходів забезпечення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив оскаржувану ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, посилаючись на те, що застосування заявлених заходів забезпечення позову обумовлено у першу чергу загальним принципом цивільного права «земля слідує за нерухомістю». У разі допущення повторного відчуження відповідної нерухомості міська ради буде змушена здійснювати судову роботу спочатку та по відношенню уже інших осіб, що знову ж таки не сприятиме ефективному захисту порушених прав міської ради, а вирішення спору затягуватиметься на роки. Такі дії недобросовісних відповідачів сприятимуть зайвому витраченню бюджетних коштів, якого можна уникнути шляхом забезпечення позову.

У судове засідання представник позивача не з`явився надав клопотання про розгляд справи у його відсутність. У письмових поясненнях представник позивача, як на недобросовісність дій відповідачів посилалася на наявність договору оренди спірного нерухомого майна, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 15 травня 2019 року строком до 31 грудня 2021 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката - Татарінова В.П., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним положенням процесуального закону ухвала суду першої інстанції в цілому відповідає.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на логістичний центр з автостоянкою загальною площею 13,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належний ОСОБА_1 та шляхом накладення заборони ОСОБА_1 відчужувати або іншим чином розпоряджатися вказаним нерухомим майном та шляхом накладення заборони державним реєстраторам, нотаріусам, іншим суб`єктам та посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснювати будь - які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером 101 - логістичний центр з автостоянкою загальною площею 13,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , позивач посилався на те, що через недобросовісні дії відповідача ТОВ «Естетик-1» в порушення умов договору оренди відбулася реєстрація права власності на вказаний нерухомий об`єкт з подальшим його відчуженням та реєстрацією права власності за ОСОБА_1 , що може свідчити про намір в подальшому його перепродати, що об`єктивно може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з предмету спору, оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, розумності, обґрунтованості і співмірності вимог щодо забезпечення позову.

Вирішуючи питання правильності висновків суду, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 149 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 цієї статті визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом частини 3 статті 150 цього Кодексу, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Положеннями частини 1 статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, в тому числі, і накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; заборона вчиняти певні дії.

Як роз`яснено у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

У справі, яка переглядається, позивач просив про накладення арешту на логістичний центр з автостоянкою загальною площею 13,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належний ОСОБА_1 на підставі договору купівлі - продажу від 10 травня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горобченко С. Г., зареєстрованого в реєстрі за № 912, та про накладення заборони ОСОБА_1 відчужувати або іншим чином розпоряджатися вказаним нерухомим майном, накладення заборони державним реєстраторам, нотаріусам, іншим суб`єктам та посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснювати будь - які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером 101 - логістичний центр з автостоянкою загальною площею 13,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається зі змісту позовної заяви, на підставі рішення ММР від 18 березня 2015 року № 46/46, між ММР та ТОВ «Естетик - 1» 10 жовтня 2016 року укладено договір оренди землі № 11202 для обслуговування логістичного центру з автостоянкою по Херсонському шосе ріг. вул. Будівельників площею 1170 кв.м . , кадастровий № :02:002:0095, за умови збереження зелених насаджень, без права оформлення свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Строк дії договору до 10 жовтня 2019 року.

В порушення умов вказаного договору, у 2018 році без отримання від ММР, як орендодавця та власника орендованої земельної ділянки, ТОВ «Естетик-1» збудувало на вказаній земельній ділянці об`єкт нежитлової нерухомості - логістичний центр з автостоянкою (офісна будівля літ. А-1, покриття І, ворота №1, 4, огорожа №2,5, хвіртка №3) та оформило на нього право власності (запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №26904111 від 03 липня 2018 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101).

10 травня 2019 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу ТОВ «Естетик-1» продало ОСОБА_1 вказаний вище логістичний центр з автостоянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та розташований на земельній ділянці, яка знаходиться в оренді. Право власності на логістичний центр та автостоянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_1 .

Посилаючись на незаконність дій відповідачів щодо будівництва нерухомого майна його реєстрацію, відчуження та зайняття належної територіальній громаді земельної ділянки без правових підстав, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Таким чином, між сторонами виник спір щодо права власності на нерухоме майно.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, представник позивача обґрунтовував її можливістю продажу ОСОБА_1 логістичного центру та автостоянки, розташованих по АДРЕСА_1 , право власності на які на даний час зареєстровано за ОСОБА_1 .

Згідно змісту позовних вимог, заявлених Миколаївської міською радою, предметом спору у даній справі є визнання незаконною державну реєстрацію права власності на належне нерухоме майно за відповідачами, тобто зі змісту позовної заяви вбачається наявність спору між сторонами щодо законності вчинення відповідних реєстраційних дій щодо переходу права власності на майно та користування земельною ділянкою.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частиною першою статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Оскільки у цій справі позивач звернувся до суду з немайновою та майновою вимогою, судове рішення у разі задоволення якої вимагатиме примусового виконання, то у такому випадку має застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому в таких спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

З огляду на відповідні законодавчі приписи та з урахуванням встановлених обставин справи, враховуючи, що відповідачем ТОВ «Естетик-1» проведено реєстрацію права власності на логістичний центр та автостоянку, розташованих по АДРЕСА_1 , за собою, які в подальшому на підставі договору купівлі-продажу відчужив ОСОБА_1 , а позивач оскаржує такі дії у судовому порядку, існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на логістичний центр та автостоянку, заборони ОСОБА_1 відчужувати або іншим чином розпоряджатися вказаним нерухомим майном та шляхом накладення заборони державним реєстраторам, нотаріусам, іншим суб`єктам та посадовим особам, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснювати будь - які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером 101 - логістичний центр з автостоянкою загальною площею 13,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом яких він звернувся до суду. Адже у разі, якщо до закінчення розгляду даної справи буде реалізовано спірне нерухоме майно то позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення його порушених чи оспорюваних прав або інтересів.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що застосування заходів забезпечення позову у спосіб, заявлений позивачем є ефективним способом забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову через недоведеність того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, ґрунтується на помилковому тлумаченні норм процесуального права та невірній оцінці обставин справи.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при розгляді заяви про забезпечення позову дійшов правильного висновку про її задоволення, а тому в силу положень статті 375 ЦПК України відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий Т. В. Крамаренко

Судді: В.І. Темнікова

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 26 березня 2020 року.