Номер провадження: 22-ц/813/2663/20
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Воронової Є.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2016 року, постановлене під головуванням судді Аліна С.С., -

в с т а н о в и в:

У грудні 2015 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У обґрунтування свого позову, позивач зазначив, щоміж акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (змінена назва на ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 09.11.2007 року був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого ОСОБА_3 отримав споживчий кредит у сумі77 000 доларів США. Строк дії договору був встановлений до 09.11.2024 року, з наданням графіку погашення боргу по кредиту та сплати 12,40% річних за користування ними.

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань ОСОБА_3 , між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 09.11.2007 року був укладений договір поруки №156870.

Однак, з моменту отримання кредитних коштів відповідач ОСОБА_3 належним чином не виконував свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 02.12.2015 року складає 69 438 доларів США 04 центів - сума боргу та відсотків за користування кредитом, а також 60 070 гривень 99 копійок - сума боргу по сплаті пені.

Враховуючи вищевикладене, позивач просивстягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором, відсотки за користування кредитом у розмірі 69 438 доларів США 04 центів та суму боргу по сплаті пені у розмірі 60 070 гривень 99 копійок .

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2016 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 715582,40 грн., а також судовий збір.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18червня 2019 рокуу задоволені заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2016 року було відмовлено.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду, ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову в частині прав та обов`язків ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги, ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_2 не була належним чином повідомлена про розгляд справи у суді першої інстанції, у зв`язку з чим були порушені її права на судовий захист.

Відзиву до суду надано не було.

Сторони про розгляд справи на 01 квітня 2020 року були сповіщені належним чином (а.с. 162-165).

Від представників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, та від яких не надійшли клопотання відкладення розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, виходячи з наступного.

Статтею 13 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

У відповідності до вимог частини другої ст.367 ЦПК України, апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Статтею 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення єпорушення норм процесуального права, якщо справу розглянуто за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що 15.12.2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2015 року відкрито провадження у справі та справа призначена до судового розгляду на 17 лютого 2016 року (а.с. 1).

Поштовий конверт з поштовим вкладенням, а саме: з копією ухвали суду про відкриття провадження у справі та копією позовної заяви, судовою повісткою був направлений відповідачу ОСОБА_2 за зазначеною у позовній заяві адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 2).

06 лютого 2016 року ОСОБА_4 отримала поштовий конверт з поштовим вкладенням, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 64).

Разом з тим із довідки наданої відділом адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України від 05.01.2016 року вбачається, що ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 знята з обліку 27.04.2012 року, а значиться зареєстрованоюза адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 58).

17 лютого 2016 року суд першої інстанції ухвалив заочне рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк».

20 березня 2019 року відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення, у задоволенні якої ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18 червня 2019 року було відмовлено.

У зв`язку з чим ОСОБА_2 оскаржила заочне рішення в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 , посилається на порушення місцевим судом норм процесуального права щодо належного повідомлення ОСОБА_2 про час і місце розгляду справи.

За змістом положень частин 1, 4, 5 ст. 74 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент розгляду справи до 15 грудня 2017 року) судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі у судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка-повідомлення- завчасно. Судова повістка разом з розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі.

Відповідно до положень ч.1, 2, 3, 9 ст. 76 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент розгляду справи до 15 грудня 2017 року) судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. Якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом.

Проте, суд першої інстанції, незважаючи на те, що ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 була знята з обліку, тобто ОСОБА_2 не була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, розглянув справу без її участі, зазначивши у рішенні про належне її сповіщення.

Отримання за вказаною адресою ОСОБА_4 поштових відправлень судом не є належним отриманням та повідомленням відповідача ОСОБА_2 про розгляд справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України).

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також порушенням вимог статей 74, 76, 169 ЦПК України (в редакції закону, що діяла на момент розгляду справи, до 15 грудня 2017 року).

Відповідно до частин першої та другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Крім того, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Згідно до ч.1 ст. 169 ЦПК України (в редакції закону, що діяв на момент розгляд справи, до 15 грудня 2017 року) суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених ст. 157 цього Кодексу, у разі неявки в судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких немає відомостей, що їм вручені судові повістки.

Однак, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції на зазначені вимоги закону уваги не звернув, розглянув справу без належного повідомлення відповідача ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи за позовом ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, розгляд справи не відклав, причин неотримання заявником повідомлення не з`ясував, чим порушив вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд.

На підставі викладеного, а також на те, що судом першої інстанції розглянуто справу без участі відповідача ОСОБА_2 , яка не була належним чином повідомлена про розгляд справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 09.11.2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 року змінена назва на ПАТ «УкрСиббанк»), та ОСОБА_3 був укладений договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого він отримав споживчий кредит у сумі77 000 доларів США. Строк дії договору встановлено до 09.11.2024 року, з наданням графіку погашення боргу по кредиту та сплати 12,40 % річних за користування ними (а.с.8-18).

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань ОСОБА_2 , 09.11.2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанкта ОСОБА_2 був укладений договір поруки №156870 (а.с.19-20).

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 02.12.2015 року загальна заборгованість відповідача перед ПАТ «УкрСиббанк» становить заборгованість за кредитним договором у розмірі 69 438 доларів США 04 центів, а також пені у розмірі 60 070 гривень 99 копійок, яка складається з: заборгованості по кредиту у розмірі 61 822 доларів США 27 центів; заборгованості по відсоткам у розмірі 7 615 доларів США 77 центів; пені за прострочення сплати кредиту у розмірі 18415 гривень 49 копійок; пені за прострочення сплати відсотків у розмірі 41 655 гривень 50 копійок (а.с.21-30).

02.09.2015 року ПАТ «УкрСиббанк» направив відповідачам ОСОБА_3 , ОСОБА_2 вимогу про виконання кредитних зобов`язань за кредитним договором №0 від 09.11.2007 року(а.с.37-38,39-40).

Проте відповідачі вимогу про виконання умов кредитного договору не виконали, тобто порушили умови укладеного договору.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Пунктом 8.1 кредитного договору передбачено, що у випадку порушення зобов`язання позичальником в частині не сплати чергового ануїтетного платежу в установлений день сплати такого платежу чи сплати у розмірі меншому ніж передбачено цим договором, банк нараховує підвищенні проценти, пеню.

Відповідно до п. 10.1 кредитного договору, у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором, відшкодування заборгованості перед банком за цим договором проводиться шляхом стягнення з поручителя/гаранта (у разі їх наявності), чи шляхом звернення стягнення на заставне майно, що є забезпеченням за даним договором та/або активи (кошти і майно) позичальника на вибір банку.

Відповідно до п. 1.4. Договорів поруки визначено, що поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов`язань по кредитному договору.

Згідно ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Частиною 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 2 ст. 554 ЦК України).

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В ст. 530 ЦК України зазначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК країни пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 1.3 договору поруки поручитель відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором в тому ж обсязі, що і позичальник - за сплату кредиту, процентів, за користування кредитом, неустойки (штрафи, пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язань - в повному обсязі.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Колегія суддів вважає, що оскільки вимоги ПАТ «УкрСиббанк» є обґрунтовані та підлягають задоволенню, у зв`язку з чим з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підлягає стягненню у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у розмірі 1715 582 гривень 40 копійки.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не є поручителем ОСОБА_3 по кредитному договору, оскільки жодного договору поруки вона ніколи не підписувала, колегія суддів вважає безпідставними з тих підстав, що він спростовуються самим договором поруки, на якому міститься підпис ОСОБА_2 (а.с. 19).

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на ту обставину, що у відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Однак, ОСОБА_2 стверджуючи, що вона не підписувала договір поруки, будь-яких доказів на спростування її підпису у договорі не надала, а також не заявила клопотання про проведення почеркознавчої експертизи, зазначивши лише в апеляційній скарзі, що вона має намір подати заяву про призначення такої експертизи (а.с. 124).

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

За таких підстав, колегія суддів дійшла висновку про те, що недотримання судом норм процесуального права призвело до порушення права ОСОБА_2 на справедливий суд, що в силу п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування заочного рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17 лютого 2016 року - скасувати.

Прийняти постанову.

Позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1715 582 (один мільйон сімсот п`ятнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят дві) гривні 40 копійки.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір у розмірі по 12 866 (дванадцять тисяч вісімсот шістдесят шість) гривень 87 копійок з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 08 квітня 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра