Провадження № 2/752/5575/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19.10.2020 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Медведєвої К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

у червні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просила: визнати одну третю частину квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя та здійснити розподіл такого майна, в порядку якого визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що 12.11.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, який станом на час звернення до суду з позовом не розірвано, у період шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_3 , 2011 року народження.

У період шлюбу подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набуто у власність 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , співвласником інших 2/3 частин квартири є син сторін у справі.

Оскільки у мирному порядку сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу майна, яка є спільним сумісним майном подружжя, позивач просить суд на підставі ст.ст. 60, 70, 71 СК України визнати 1/3 частину зазначеної квартири спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також здійснити розподіл вказаного майна.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 05.06.2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

У судовому засіданні 19.10.2020 року відповідач ОСОБА_2 визнав позовні вимоги повністю, що у відповідності до положень ч. 3 ст. 200 ЦПК України є підставою для ухвалення рішення за результатами підготовчого провадження.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд надходить до наступних висновків.

Судом встановлено що 12 листопада 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, що стверджується даними свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 12.11.2010 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін у справі народився син - ОСОБА_3 , що стверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 28.04.2011 року.

04.07.2013 року між ОСОБА_5 з однієї сторони, та ОСОБА_2 , і ОСОБА_3 , в інтересах якого діяв батько - ОСОБА_2 , з іншої сторони, укладено договір міни, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мелеховою Л.Г. за реєстровим номером 1628, за умовами якого кожна із сторін передає іншій стороні у власність один товар (нерухоме майно) в обмін на інший товар (нерухоме майно).

За умовами вказаного договору, у власність ОСОБА_5 переходить нерухоме майно, а саме - квартира АДРЕСА_2 .

У власність ОСОБА_2 переходить нерухоме майно, а саме - одна третя частина квартири АДРЕСА_1 ;

У власність ОСОБА_3 переходить нерухоме майно - дві третіх частини квартири АДРЕСА_1 .

04.07.2013 року державним реєстратором - приватним нотаріусом приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мелеховою Л.Г., проведено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на одну третю частину квартири АДРЕСА_1 .

Таким чином, судом встановлено, що 04.07.2013 року ОСОБА_2 , перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_1 , набув у власність одну третю частину квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору міни, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мелеховою Л.Г. за реєстровим номером 1628.

Вказані обставини визнано сторонами, такі обставини не оспорюються жодною із сторін.

Майнові відносини, які складаються між подружжям урегульовано у нормах Сімейного кодексу України.

Відповідно до статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

У сімейному законодавстві передбачено два режими власності подружжя - особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя.

У статті 60 СК України зазначено підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Також вказано, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).

Можна зробити висновок, що за загальним правилом майно, набуте одним з подружжя до шлюбу, є його особистою приватною власністю, як і доходи, які воно приносить, тоді як спільною сумісною власністю подружжя є майно, набуте під час шлюбу.

Із системного аналізу норм статей 57, 60, 63, 66-68,70 СК України вбачається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю незалежно від участі кожного з подружжя у її виникненні, і право визначати порядок здійснення права спільної сумісної власності та частки кожного з подружжя при поділі майна є рівними.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 66 СК України визначено, що подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності.

При цьому у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована. Один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, провадження № 61-2446 св 18, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, провадження № 61-8518 св 18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, провадження № 14-325цс18.

За встановлених обставин, суд вважає про обґрунтованість позовних вимог про визнання спірної однієї третьої частини квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також здійснення розподілу вказаної частини квартири між сторонами.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.4, 5, 77, 81, 141, 263-265, 273 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Суддя