Справа № 183/3814/19
№ 2-з/183/2/22

У Х В А Л А
17 січня 2020 року Суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Сорока О.В., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,-
в с т а н о в и л а:
В провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності та договорів недійсними.
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2019 року по справі було відкрито провадження.
19 червня 2019 року позивач, з метою забезпечення позову звернулася до суду з заявою, в якій просить накласти арешт на:
Свою заяву позивач обґрунтовує тим, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказану садибу та заборони будь-яким особам здійснювати будь-які дії, спрямовані на демонтаж, пошкодження, знищення, перепланування, переобладнання, реконструкцію, капітальний ремонт або будь-які інші дії, спрямовані на зміну кількісних та якісних характеристик будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог та визнання за позивачкою відповідних прав на майно, що в свою чергу унеможливить поновлення суб`єктивних прав. Також, позивач стверджує, що вона обмежена у доступі до спірної садиби, у зв`язку з чим не вжиття заходів забезпечення позову може призвести до зміни власників, кількісних та якісних характеристик будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , а також появи нових будівель та споруд в межах земельної ділянки, розташованої за вищевказаною адресою.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року, ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Матеріали контрольного провадження за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову, повернулися з Дніпровського апеляційного суду на адресу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області 17 жовтня 2019 року.
Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).
З врахуванням наведеного, сторони в судове засідання не викликались, оскільки суд прийшов до висновку про розгляд вказаної заяви за їх відсутності у відповідності до положень ч.1 ст.153 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали заяви, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Пленум Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" №9 від 22.12.2006 в п.1 роз`яснив, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК України).
Вказана норма імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.
При цьому, співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.3-4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22 грудня 2006 року N 9).
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
При цьому, відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Даних в підтвердження того, що відповідачі здійснюють намір та мають реальну можливість відчужити майно на користь третіх осіб, в матеріалах справи відсутні, як і відсутні дані про те, що відповідачі здійснюють будь-які дії, які зазвичай передують та необхідні при укладенні угоди по відчуженню майна (наявність потенційних покупців, огляд майна покупцями тощо). Також, не надано даних про те, що спірне майно може зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення суду.
Також, всупереч вищевказаним положенням ЦПК України заявником не обґрунтовано та не доведено, яким чином невжиття такого виду забезпечення позову про який просить заявник, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Наведені заявником підстави для забезпечення позову, на думку суду, є формальними припущеннями.
Отже, проаналізувавши зміст позовних вимог та надавши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, враховуючи співмірність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому, а тому вважає за доцільне в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и л а:
У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, - відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 днів з моменту її проголошення. Оскарження ухвали не перешкоджає розгляду справи.

Суддя Сорока О.В.