Єдиний унікальний номер 229/3921/19
Номер провадження 22-ц/804/1064/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2020 року м. Бахмут Донецька область

Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача судді Канурної О.Д.,

суддів: Мальованого Ю.М., Соломахи Л.І.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 16 січня 2020 року у цивільній справі № 229/3921/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації втрати заробітної плати у зв`язку із порушенням термінів її виплати (суддя першої інстанції Лебеженко Володимир Олександрович), -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Дружківського міського суду Донецької області із позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації втрати заробітної плати у зв`язку із порушенням термінів її виплати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що вона з 26.09.1985 року працювала в Ясинуватській дистанції сигналізації та зв`язку Державного підприємства «Донецька залізниця», яку наказом Публічного Акціонерного товариства «Укрзалізниця» від 15.04.2016 року № 303 було реорганізовано у виробничій підрозділ «Ясинуватська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». Згідно наказу з особового складу № 1/ос від 06.07.2016 року вона працювала в даній організації.

До березня 2017 року відповідач виплачував їй заробітну плату, однак, у порушення ст. 22 Закону України «Про оплату праці» та ст. 115 КЗпП України відповідач з березня 2017 року у односторонньому порядку припинив виплату їй заробітної плати без повідомлення причин.

Наказом начальника структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» від 17.03.2017 року № 236/ДНД було встановлено початок простою з 20.03.2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції. З наказом вона була ознайомлена під розпис. У відповідності до п. 8 цього наказу оплата повинна була проводитися у розмірі двох третин від окладу за весь час простою згідно графіку роботи. Оплата відповідачем не проводилась.

08.06.2017 вона на підставі наказу № 1528/ДН-ОС. Звільнена з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін.

В день звільнення у відповідності зі ст. 47 КЗпП України їй була видана належно оформлена трудова книжка. Однак, розрахунок по заробітній платі із нею на момент звільнення не був проведений.

Беручи до уваги те, що відповідач не виплачував їй заробітну плату. починаючи з березня 2017 року та враховуючи Закон України «Про компенсацію громадянам частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат», загальна сума компенсації, яка належить позивачу до виплати, складає 2469,19 грн.

Крім того, відповідно до Наказу № Ц-2-25/1666-17 від 11.07.2017 року Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» зобов`язалась виплатити працівникам регіональних філій винагороду за підсумком роботи за 2016 рік у відсотках до посадового окладу (місячної тарифної ставки, розрахованої на норму 178 годин), який склався на кінець 2016 року, враховуючи виконання показників роботи за 2016 рік.

Згідно додатку до наказу № Ц-2-25/1666-17 винагорода за 2016 рік для працівників Регіональної філії «Донецької залізниці» ПАТ «Українська залізниця» проводиться у розмірі 52,2% від окладу за грудень 2016 року

Позивач ОСОБА_1 просила суд першої інстанції стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на її користь суму заборгованості по заробітній платі в розмірі 15966,18 грн.; втрату частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати в розмірі 2469,19 грн.; суму винагороди за підсумками роботи за 2016 рік в розмірі 52,5% від окладу за грудень 2016 року у розмірі 1519,88 грн.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 16 січня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізнция» про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації втрати заробітної плати у зв`язку із порушенням термінів її виплати задоволені частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь позивача ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період: березень 2017 року червень 2017 року в сумі 13969,94 грн. без утриманням податку й інших обов`язкових платежів.

Рішення в частині стягнення заробітної плати за березень 2017 року в сумі 2804,24 грн. підлягає негайному виконанню, в частині стягнення заробітної плати за квітень - червень 2017 року в сумі в сумі 11167,70 грн., після набрання рішенням законної сили.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь позивача ОСОБА_1 суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати за період: березень - червень 2017 року у розмірі 2036,69 грн.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Із вказаним рішенням суду не погодився відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця» та подав апеляційну скаргу, яка разом з матеріалами справи надійшла до Донецького апеляційного суду.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що частково не погоджується з зазначеним рішенням, вважає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця» просить Донецький апеляційний суд рішення Дружківського міського суду Донецької області від 16 січня 2020 року по справі № 229/3921/19 скасувати в частині стягнення 16006,63 грн. і ухвалити нове рішення про відмову в стягнені 16006,63 грн. Стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати зі сплати судового за подання апеляційної скарги в сумі 1152,60 грн.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 17 лютого 2020 року відкрито апеляційне провадження у даній цивільній справі та надано позивачу по справі строк для надання відзиву на апеляційну скаргу в письмовій формі до 24 лютого 2020 року.

Копії ухвали про відкриття апеляційного провадження учасниками справи отримані (а.с. 93,94,95,96), копія апеляційної скарги відповідача позивачем по справі отримана (а.с. 93,94). Відзив на апеляційну скаргу від позивача по справі до Донецького апеляційного суду не надійшов.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 05 березня 2020 року справу призначено до розгляду в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Як передбачено ч. 3 ст. 368 ЦПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII, розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2019 року встановлено в розмірі 1921,00 грн.

Враховуючи, що ціна позову у цій справі складає 19955,25 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, сторони клопотання про розгляд справи у суді апеляційної інстанції з їх повідомленням не заявили, колегія суддів вважає, що справа підлягає розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця» задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що трудовою книжкою серії НОМЕР_1 підтверджено, що позивач ОСОБА_1 працювала в Ясинуватській дистанції сигналізації та зв`язку Державного підприємства «Донецька залізниця» на посаді оператора електрозв`язку 1 класу цеху обробки інформації та телефонного зв`язку.

08 червня 2017 року була звільнена за угодою сторін за ст. 36 п.1 КЗпП України на підставі наказу №1528/ДН-ОС від 07.06.2017 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі Державного підприємства «Донецька залізниця».

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року № 735 затверджено Статут публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

21 жовтня 2015 року в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію ПАТ «Українська залізниця». Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та є регіональною філією даного товариства.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 року № 938, змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменованого його в акціонерне товариство «Українська залізниця», .

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати, є безпідставними, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з частиною 1 статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Суд наголошує, що відповідно до норм ст. ст. 115,116 КЗпП України саме роботодавець повинен довести, що здійснив з працівником повний розрахунок у відповідності до норм законодавства.

Як вбачається із частини 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 5 вказаної вище статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до частини 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 вказаної вище статті передбачено, що ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до частини 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

На підтвердження наявності заборгованості по заробітній платі та її розміру позивачем до позовної заяві надані: наказ (розпорядження) № 1528/ДН-ОС від 07.06.2017 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 звільнена з роботи 08.06.2017 року за угодою сторін з компенсацією за 30 днів відпустки (а.с. 22); розрахункі заробітної плати за період з березня 2017 року по липень 2017 року, з яких вбачається, що нараховано в березні 2017 року до оподаткування 4506,42 грн., до виплати 3650,20 грн., в квітні 2017 року до оподаткування 2412,12 грн., до виплати 1953,82 грн., в травні 2017 року до оподаткування 2412,12 грн. до виплати 1953,82 грн. в червні 2017 року до оподаткування 6343,46 грн., до виплати 5138,21 грн. (а.с. 17-20). Вказані розрахунки заробітної плати відповідають вимогам ст.110 КЗпП України; розрахунок оплати відпустки (а.с. 21); наказ структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 17 березня 2017 року № 236/ДНД про встановлення простою (а.с. 27); індивідуальні відомості Пенсійного фонду України застрахованої особи, з яких вбачається інформація по заробітній платі позивача ОСОБА_1 : за березень 2017 року 4590,40 грн., за квітень 2017 року 0,00 грн., за травень 2017 року 0,00 грн., за червень 2017 року 0,00 грн., за липень 2017 року 0,00 грн. Із вищезазначених відомостей, які містяться у індивідуальній відомості ПФУ застрахованої особи, вбачається що нарахована сума у березні 2017 року узгоджується із рахунковими листами, наданими позивачем в частині нарахованої заробітної плати за березень 2017 року, що в свою чергу спростовує надану відповідачем довідку про доходи позивача в частині нарахувань за березень 2017 року.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заборгованість по заробітній платі підлягає стягненню з відповідача на користь позивача без утримання податку й інших обов`язкових платежів за період з березня 2017 року по червень 2017 року у сумі 13969,94 грн., а сума компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати за період березень-червень 2017 року у розмірі 2036,69 грн.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Крім того, згідно висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 28.03.2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією.

Апеляційний суд вважає, що позивач надав до суду належні та допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд першої інстанції помилково не застосував Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16.01.2018 року до вимоги по стягненню заробітної плати, є безпідставними, виходячи з наступного:

Право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законом України «Про оплату праці», а позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем до 08 червня 2017 року, виконувала свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримала всі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики ЄСПЛ.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Науково-правовий висновок підтверджує події, які відбуваються в Україні в зоні проведення АТО (ООС), який в сукупності з іншими доказами, що маються в матеріалах справи, підтверджують відсутність вини відповідача в несвоєчасному розрахунку з робітниками внаслідок вказаних подій.

Що стосується виплати заробітної плати, то відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Законом України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України, не передбачено.

Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Дружківського міського суду Донецької області від 16 січня 2020 року і задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення, рішення Дружківського міського суду Донецької області від 16 січня 2020 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку, як така, що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повний текст постанови складений 09 квітня 2020 року

Суддя: О.Д.Канурна