ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 квітня 2020 року

м. Харків

справа № 643/2516/19

провадження № 22-ц/818/1534/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів - Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

інші учасники справи:

третя особа - ОСОБА_3

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова, ухвалене 12 грудня 2019 року у складі судді Мельникової І.Д.,

у с т а н о в и в:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на своє утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років.

Позовна заява мотивована тим, що її батьки - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який 01.09.2001 було розірвано. Позивач народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розлучення батьків ОСОБА_1 залишилася проживати з ОСОБА_3 й отримувала аліменти від батька. З 01.09.2018 позивач є студенткою 2 курсу Національного фармацевтичного університету денної форми навчання, проживає у гуртожитку, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Батько має постійний дохід, що свідчить про його можливість допомагати доньці. Проте в добровільному порядку відповідач матеріальної допомоги їй не надає.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволений. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 19.02.2019 і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення позивачем 23 років

Рішення суду мотивоване тим, що відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України (надалі СК України) якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх на час навчання, але не більш ніж до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідач має постійне місце роботи, щомісячний стабільний дохід, тому може надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону. А саме, суд не врахував, що рішенням Балаклійського районного суд Харківської області від 11.08.2009 ОСОБА_2 позбавлений батьківських прав відносно ОСОБА_1 . Сімейний кодекс України встановлює для осіб, які позбавлені батьківських прав, обов`язок утримувати дитину. Після досягнення позивачкою повноліття вона втратила статус дитини. Законом не встановлено обов`язку батьків, які позбавлені батьківських прав, надавати допомогу повнолітній дочці (сину) у зв`язку з продовженням останніми навчання.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, судом повно встановлені обставини у справі та правильно застосований закон, що їх регулює. Оскільки позбавлення батьківських прав не скасовує спорідненості між особами в подальшому, в тому числі і після досягнення дитиною повноліття, посилання відповідача на те, що у нього відсутній встановлений законом обов`язок утримувати повнолітню доньку не є обґрунтованим. Правовідносини з приводу утримання батьками, які були позбавлені батьківських прав, повнолітніх доньки (сина), які продовжують навчання, СК України не врегульовані, тому до спірних правовідносин аналогією закону (ст.10 СК України) належить застосувати вимоги ч.2 ст. 166 та ст.199 СК України.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як установлено судом та вбачається із матеріалів справи, 08.08.2000 від шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 народилася донька ОСОБА_1 , що підтверджується даними повторного свідоцтва про народження від 13.04.2006 та копії свідоцтва про розірвання шлюбу від 01.09.2001 (а.с. 3,4).

Даними постанови Балаклійського районного суду Харківської області про стягнення аліментів від 10.10.2000 підтверджується, що з ОСОБА_2 були стягнуті аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 15.09.2000 до досягнення нею повноліття (а.с. 5).

Згідно з довідкою Національного фармацевтичного університету від 11.02.2019 № 1119 ОСОБА_7 навчається на 2 курсі 12 групи спеціальності «Фармація, промислова фармація». Термін навчання 4 роки 10 міс, денної форми навчання, контракт (а.с. 6).

Даними договору про підготовку фахівця № дФ - 328 від 02.08.2017, договору № 1120/18 - в від 31.05.2018, довідки про реєстрацію місця проживання від 07.09.2017, дублікатів чеків про оплату за навчання та за проживання у гуртожитку за 2018, 2019 роки підтверджується, що навчання позивачки коштує 21320 грн на рік, ОСОБА_7 проживає та зареєстрована в гуртожитку НФаУ за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачкою витрачено: на оплату навчання у 2018 році - 10660 грн, у 2019 році - 22360 грн; 13365,60 грн на оплату проживання в гуртожитку у 2018, 2019 роках ( а.с. 7, 8, 11- 14, 80).

Відповідно до довідок Філії Газопромислового управління « Шебелинкагазвидобування» АТ «Укргазвидобування» Тарасішин М.В. працює у Філії на посаді старшого інженера відділу підготовки газу та компресорних станцій та його дохід за період з червня 2018 року по травень 2019 року дорівнює 286 353,91 грн (а.с. 69, 70).

Сторони у справі не заперечували, що рішенням Балаклійського районного суд Харківської області від 11.08.2009 ОСОБА_2 позбавлений батьківських прав відносно ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Відповідно до ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Згідно із частинами першою, другою статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріально допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Статтею 200 СК України визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та можливість надавати таку допомогу.

Встановивши, що донька відповідача продовжує навчатися в Національному фармацевтичному університеті на денній формі, проживає в гуртожитку та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість надавати таку допомогу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги зазначеного висновку суду не спростовують. Наявність рішення суду про позбавлення відповідача батьківських прав відносно ОСОБА_1 не скасовує факту споріднення позивача з ОСОБА_2 .

Зазначений висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 (провадження № 61-12495св18) щодо застосування статті 199 СК України, який полягає у тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».

Встановлені ч.1 ст. 166 СК України юридичні наслідки позбавлення батьківських прав стосуються лише втрати всіх юридичних прав, пов`язаних зі спорідненістю, з боку відповідача. За змістом зазначеної норми дитина втрачає лише право на отримання від такої особи виховання та інших немайнових прав. Позбавлення батьківських прав не звільняє особу від утримання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст.10 СК України якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

Тому до спірних правовідносин за аналогією закону підлягають застосуванню вимоги ч. 2 ст.166 та ст. 199 СК України щодо обов`язку батька, який позбавлений батьківських прав, утримувати повнолітню доньку (сина), яка продовжує навчання.

Разом з тим, судова колегія не може погодитися з визначеним судом розміром аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

При визначенні розміру аліментів суд не звернув уваги на те, що обов`язок утримувати свою повнолітню доньку, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття, незалежно від форми навчання, покладається на обох батьків.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є працездатною особою, долучена до участі у справі у якості третьої особи на боці позивачки. В супереч вимог 12,81 ЦПК України позивачка не надала суду доказів відсутності у матері можливості надавати їй матеріальну допомогу. Проте суд зазначеного не врахував, що є порушенням норм закону.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 208/3075/16 (провадження № 61-1343св18).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судова колегія вважає, що рішення суду повністю зазначеним вимогам закону не відповідає, тому апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково, а рішення суду - зміні в частині визначеного судом розміру аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. А саме, визначений судом розмір аліментів належить зменшити до 1/15 частини від всіх видів доходів відповідача щомісячно.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381- 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2019 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , аліменти на її утримання у розмірі 1/15 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 19.02.2019 до припинення її навчання в Національному фармацевтичному університеті, але не більше ніж до досягнення нею 23 років.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 8 квітня 2020 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний