Номер провадження: 22-ц/813/2217/20
Номер справи місцевого суду: 523/9834/17
Головуючий у першій інстанції Бабаков В.П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 13.02.2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання батька,-

встановив:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

12.07.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 по якому просив стягнути з відповідача аліменти на своє утримання у розмірі 1000 грн. щомісячно та додаткові витрати на своє утримання у розмірі 600 грн. щомісячно, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що він є батьком відповідача, людиною похилого віку, яка за фізичним станом потребує матеріальної допомоги. Відповідачка матеріальну допомогу на його утримання не надає.

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 13.02.2019 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заявлених ним позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що він є особою похилого віку, фізичний стан та здоров`я постійно потребують медичного лікування тому він вимушений вживати дорогі ліки та щорічно потребує санітарно-курортного лікування. Крім того позивач вказує на те, що йому необхідно сплачувати комунальні послуги. Також звертає увагу на те, що хоча він отримує пенсію, користується пільгами, одружений та має працездатну дружину, однак дружина постійно хворіє, пенсії та зарплати дружини не вистачає.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам судове рішення районного суду відповідає в повній мірі.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не потребує матеріальної допомоги від відповідача, не хворіє тяжкою хворобою, не є інвалідом та немічним.

Судом встановлено, позивач є батьком відповідача, крім відповідача у нього є ще повнолітній працездатний син, до якого позивач позову про стягнення аліментів не заявив.

Крім того судом встановлено, що позивач з 2016 року одружений та має працездатну дружину.

Також позивач є військовим пенсіонером та користується пільгами передбаченими ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни», гарантії їх соціального захисту» в тому числі знижкою по сплаті комунальних послуг в розмірі 75%, безоплатним лікуванням та отриманням ліків, санаторно-курортним лікуванням та іншим.

Згідно копії трудової книжки позивач ОСОБА_1 до 16.04.2018 року працював вантажником.

Аналізуючи підстави звернення до суду з указаним позовом, норми сімейного законодавства України, які визначають обов`язок повнолітніх дітей утримувати батьків, а також рішення судів попередніх інстанцій, колегія суддів дійшла такого висновку.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).

Згідно з частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Зазначена норма СК встановлює обов`язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків за наявності двох умов: непрацездатності батьків та їх потреби в матеріальній допомозі.

Зі змісту положень ст. 75 СК України непрацездатним вважається той з батьків, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом 1, 2 чи 3 групи.

Згідно ч. 4 ст. 75 СК України, особа є такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання її майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо.

Згідно ч.1 ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

Згідно ч. 2 ст. 205 СК України, при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач не потребує матеріальної допомоги від відповідачки, не хворіє тяжкою хворобою, не є інвалідом та немічним, а тому в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо недоведеності того, що позивач потребує матеріальної допомоги.

Отже апелянтом не спростовано, а навпаки підтверджено в апеляційній скарзі те, що те, що він користується пільгами передбаченими ст. 12 Законом України «Про статус ветеранів війни», гарантії їх соціального захисту» тобто, в тому числі, знижкою по сплаті комунальних послуг в розмірі 75%, безоплатним лікуванням та отриманням ліків, санаторно-курортним лікуванням та іншим. Не заперечує ОСОБА_1 щодо тих обставин, що у 2016 році він одружився, його дружина є працездатною та має роботу та отримує заробітну плату.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на відсутність доказів в матеріалах справи, щодо тяжкого захворювання, інвалідності або немічності позивача ОСОБА_1 .

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на таке.

З довідки №04 від 03.01.2019 року, виданої Суворовським об`єднаним управлінням пенсійного фонду України в м. Одесі, яка додана до апеляційної скарги, розмір пенсії ОСОБА_1 у 2018 році становив 2947,80 грн. на місяць, у січні 2019 року 3235,05 грн.

Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму на 2018 рік для осіб, які втратили працездатність, який складає: з 01.01.2018 року 1373,00 грн.; з 01.07.2018 року 1435,00 грн.; з 01.12.2018 року 1497,00 грн.

Крім того, Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму на 2019 рік для осіб, які втратили працездатність, який складає: з 01.01.2019 року 1497,00 грн.; з 01.07.2019 року 1564,00 грн.; з 01.12.2019 року 1638,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до п.21 Постанови Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», який встановлює, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст.202 СК України), не є абсолютним.

Обов`язок відповідача утримувати свого непрацездатного батька передбачає наявність двох умов: непрацездатність позивача та наявності в нього потреби у матеріальної допомозі (його доходи є нижчими за мінімумом, встановленим Законом) і не залежить від майнового стану відповідача.

Суду надані докази про те, що позивач отримує пенсію, яка вище прожиткового мінімуму, встановленого для непрацездатних осіб на території України.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з ухваленням рішення за відсутності учасників справи, відповідно до ч.5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, є дата складення повного судового рішення.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст.ст. 259, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 13 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст Постанови складено 10 квітня 2020 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А. П. Заїкін

О. М. Таварткіладзе