ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3570/20 Справа № 216/3335/19 Суддя у 1-й інстанції - Кузнецов Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»

відповідач- ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 листопада 2019 року, ухваленого суддею Кузнецовим у м.Кривому Розі, Дніпропетровської області (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),-

ВСТАНОВИВ :

У червні 2019 року позивач, АТ КБ «Приватбанк», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 05.10.2006 відповідач отримала кредит у розмірі 1000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких Відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, Відповідач станом на 30.04.2019 має заборгованість 44 571,06 грн, з яких: 1785,78 грн заборгованість за тілом кредиту, 38 586,66 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом, 1600,00 грн заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина), 2098,62 грн - штраф (процентна складова).

Відповідно до п.1.1.7.11. Договору, Договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна з сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той же строк. Пунктом 1.1.7.43. Договору сторони визнали, що дія договору закінчується в момент закриття останнього рахунку/депозиту Клієнта, відкритого в рамках Договору або підпадаючого під дію Договору, а також при закінченні використання послуг Банка, передбачених договором. За наявної у Клієнта в момент закриття останнього рахунку Клієнта непогашеної заборгованості перед Банком по Договору, в тому числі по овердрафту, а також заборгованості по сплаті комісії перед Банком, дія договору закінчується після повного погашення заборгованості. На даний час Відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав ті інтересів АТ КБ «ПриватБанк».

Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 листопада 2019 року у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Позивач АТ КБ «Приватбанк, не погоджуючись з ухваленим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права, неповне дослідження письмових доказів та обставин, що мають значення для справи, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі задовольнити заявлені позивачем вимоги.

При цьому, скаржник зазначає, що надані позивачем докази, наявні в матеріалах справи підтверджують укладення між сторонами по справі кредитного договору без № від 05 жовтня 2006 року, а розрахунок заборгованості в якому вказані суми відсотків, пені та інші складові кредитного договору відповідачем по справі ОСОБА_1 не були спростовані в судовому засіданні. Вказує, що відповідач ОСОБА_1 , підписавши анкету-заяву погодилася з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між сторонами кредитний договір, який вона зобов`язалася виконувати. Наголошує на тому, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про не укладеність договору, оскільки суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. В даному випадку, відповідач, підписавши анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та частково, здійснюючи погашення заборгованості висловила свою згоду з формою договору та його умовами. Доказів того, що відповідач не була ознайомлена з Умовами та правилами, Тарифами банку або ж її було ознайомлено з іншими Умовами та правилами ОСОБА_1 не надала.

Окрім того, позивач вказує на те, що суд першої інстанції, будучи незгодним із наданим позивачем розрахунком заборгованості повинен був здійснити свій розрахунок, однак суд ухилився від виконання своїх обов`язків здійснення правосуддя. Скаржник вважає, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення судом були порушенні вимоги статей 257-264,1054-1056 ЦК України, у зв`язку із чим рішення підлягає скасуванню.

Відзив на апеляційну скаргу позивача не надходив.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині повної відмови у задоволенні позовних вимог, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

До матеріалів справи позивач додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

В позовній заяві позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 05.10.2006 відповідач отримала кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 30.04.2019 становить 44 571,06 грн, з яких: 1785,78 грн заборгованість за тілом кредиту, 38586,66 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом, 1600,00 грн заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина), 2098,62 грн - штраф (процентна складова).

Суд першої інстанції, відмовляючи позивачу у задоволені позовних вимог керувався нормами статей 203, 207, 215, 526, 527, 530, 610, 626, 628, 638, 1048, 1055 ЦК України, й виходив з того, що позовна заява не підлягає задоволенню, оскільки сама Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, яка підписана відповідачем, предмету договору та інших істотних умов не містить, інших угод з цього приводу між сторонами укладено не було, що свідчить про недодержання сторонами письмової форми кредитного договору, тому вказаний договір є нікчемним.

Проте колегія суддів не може у повному обсязі погодитись з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна повністю визнати законним і обґрунтованим.

У спорі, пов`язаному із стягненням заборгованості за кредитним договором підлягають встановленню обставини, як наявності між сторонами договірних правовідносин, так і невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст.625 ЦК України).

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач ОСОБА_1 підписала заяву, в якій зазначено, що ця заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом відповідача у заяві (а.с.8).

В порушення своїх зобов`язань за договором, відповідач своєчасно не сплачувала за кредитом, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість, яка станом на 30.04.2019 становить 44 571,06 грн, з яких: 1785,78 грн заборгованість за тілом кредиту, 38586,66 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом, 1600,00 грн заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина), 2098,62 грн - штраф (процентна складова).

З розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданим позивачем видно, що відповідач користувалася кредитними коштами і частково погашала заборгованість, сплачуючи банку грошові кошти в різних розмірах, зокрема:останій раз погашала заборгованість 28.09.2016 року в сумі 400 грн. (а.с.7).

Отже, позивач, надавши відповідачу ОСОБА_1 можливість розпоряджатись кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту виконав свої зобов`язання за Договором, тоді як відповідач, користуючись кредитними коштами неналежним чином не виконувала свої зобов`язання за договором кредиту.

Підписавши заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанк, відповідач погодилася з тим, що ця заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджено підписом відповідача у заяві (а.с.8).

Надані позивачем докази: заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 05 жовтня 2006 року (а.с.8), розрахунок заборгованості (а.с.5-7), копія паспорта (а.с.15); довідка про видачу кредитних карток (а.с.43), виписки по картковому рахунку (44-45), в цілому підтверджують наявність між сторонами кредитних правовідносин і вказують на те, що відповідач ОСОБА_1 за неналежне виконання зобов`язань повинна нести перед позивачем цивільно-правову відповідальність, однак суд першої інстанції, наданим позивачем доказам не надав належної правової оцінки.

Колегія суддів не може погодитись із висновком суду про те, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу ОСОБА_1 . Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умовами та правила надання банківських послуг" та "Тарифи Банку" не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Так, в матеріалах справи наявна, надана позивачем заява, яка підписана відповідачем 05 жовтня 2006 року та в якій, зокрема зазначені відсотки за користування кредитними коштами 2,5% на місяць (а.с.8-зворот).

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені у позовні вимоги.

Наведена вище заява, яка підписана позичальником, відповідачем по справі, підтверджує її приєднання до умов договору в розумінні положень статті 634 ЦК України, оскільки, підписавши цю заяву, відповідач особисто ознайомилася з запропонованими їй умовами кредитування, тобто була обізнана з умовами на яких отримала наданий позивачем кредит, а отже банк має право вимагати від позичальника виконання умов договору в частині сплати заборгованості за тілом кредиту та відсотків.

У позові банк просив стягнути окрім тіла кредиту, також і інши складові договору, зокрема:заборгованість за відсотками за користування кредитом-38586,66 грн., заборгованість за пенею та комісією -1600,00 грн, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина), 2098,62 грн - штраф (процентна складова) (а.с.2-4).

Колегією суддів досліджено наданий позивачем розрахунок заборгованості, зокрема за відсотками на суму38 586,66 грн., проте повністю із ним погодитися не можна.

Як видно з наданого позивачем розрахунку заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами позивачем проведено за збільшеною відсотковою ставкою, починаючи з 01 вересня 2014 року по 34,80%, а з 01 квітня 2015 року по 43,20% на місяць, проте матеріали справи не містять відомостей про погодження між сторонами збільшення розміру відсоткової ставки за користування кредитом, тому колегія суддів не вважає за можливе його застосувати.

Тобто до розрахунку заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами підлягає застосуванню фіксована відсоткова ставка 2,5% на місяць, яка обумовлена сторонами у заяві, підписаній відповідачем ОСОБА_1 .

Представником позивача 18.02.2020 року додано новий розрахунок заборгованості за відсотками по користуванню кредитними коштами з урахуванням відсоткової ставки 2,5%, який становить 7 803,40 грн. , а 24.03.2020 надано новий розрахунок заборгованості за відсотками з урахуванням процентної ставки - 2,5% на місяць, який становить -4769,46 грн.

Колегія суддів перевірила обидва розрахунки заборгованості за відсотками і повністю погоджується з другим розрахунком, поданим позивачем 24 березня 2020 року, де заборгованість по відсоткам з урахуванням процентної ставки - 2,5% становить -4769,46 грн., саме ця сума боргу по відсоткам і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотків за користування кредитом підлягають задоволенню, у зв`язку із чим, рішення суду першої інстанції на підставі ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Що стосується доводів апеляційної скарги позивача про наявність підстав для стягнення неустойки пені та штрафів, то колегія суддів вважає, що ці вимоги не підлягають задоволенню, оскільки ці складові кредитного договору не зазначені у заяві підписаній позичальником ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, колегія суддів прийшла до переконання, що рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 листопада 2019 ухвалено без повного урахування наявних у справі доказів, тому згідно положення п.п.1,3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню в оскаржуваній частині та ухваленню нового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту, яка станом на 30.04.2019 року становить 1785,78 грн. та відсотками за користування кредитними коштами в сумі 4 769,46 грн.

Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом АТ КБ «ПриватБанк» сплачено судовий збір у сумі 1921 грн., за подання апеляційної скарги 2881,50 грн., а всього сплачено 4802,50 грн. (а.с.1,60).

У зв`язку із тим, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» судом апеляційної інстанції задоволені частково, в загальному розмірі 6555,24 грн., тому з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в сумі 706,32 грн., відповідно розрахунку (6555,24грн. х4802,50 грн./44571,06 грн.).

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 листопада 2019 року скасувати, ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (01001 місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1Д, , рахунок № НОМЕР_2 , МФО №305299 (для погашення заборгованості та судових витрат) заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.10.2006 року станом на 30.04.2019 по тілу кредиту в сумі 1785,78 грн. (одна тисяча сімсот вісімдесят п`ять гривень сімдесят вісім копійок) та за відсотками за користування кредитними коштами в сумі 4 769,46 грн. (чотири тисячі сімсот шістдесят дев`ять гривень сорок шість копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (код ЄДРПОУ №14360570, 01001, м.Київ, вул.Грушевського,1Д, рахунок № НОМЕР_2 у НБУ, МФО №305299) судові витрати за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанції в сумі 706,32 грн. (сімсот шість гривень тридцять дві копійки).

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 09 квітня 2020 року.

Головуючий:

Судді: