Дата документу 03.04.2020 Справа № 323/2912/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2020 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний №323/2912/19

Провадження № 22-ц/807/1136/20

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 29 січня 2020 року в складі судді Гуцал О.П. в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування позову зазначав, що перебував у шлюбі з відповідачкою, який розірвано за рішенням суду від 26.07.2018 року. Сторони мають спільну малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Реєстрація місця проживання у дитини відсутня, а фактичне місце перебування або проживання не відоме. Згідно із довідкою Державної прикордонної служби України від 04.06.2019 встановлено, що відповідачка разом із дитиною перетнула державний кордон України в напрямку Російської Федерації, і на даний час на територію України не повернулася. Позивачу не відомо з ким проживає його дитина та хто про неї дбає, оскільки зв`язку із відповідачкою та її рідними він не має.

Вважає, доцільним визначити в судовому порядку питання стосовно відкриття окремого банківського рахунку на ОСОБА_3 , оскільки аліменти на утримання дитини, це власність самої дитини, а позивач також не мешкає разом із донькою.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд стягнути з відповідачки на користь дитини аліменти на її утримання в розмірі 5 000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 29 січня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідачем не спростовано факт виїзду за межі України та не надано жодного підтвердження, що дитина мешкає та знаходиться на утриманні відповідачки. Долучений висновок ради опіки та піклування датований 2017 роком і має рекомендаційний характер, інші долучені докази до відзиву взагалі не мають відношення до даної справи, а лише зазначають наявність інших судових спорів. Довідки з попереднього місця проживання відповідачки застарілі та датовані 2017 роком. Фактично відповідачка не надала жодного підтвердження того, що дитина мешкає разом із нею на території України.

Вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке суперечить нормам чинного законодавства, і таке рішення не може ґрунтуватися на припущеннях суду та долучених сумнівних копій клопотання та відзиву, без належного дотримання оформлення таких документів, а саме: особистого підпису відповідача або підпису представника відповідача, якщо останній має таке право.

Відповідно до ч.1 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян на правовий режим на тимчасово окупованій території України», якщо остання відома адреса місця проживання ( перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час та місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

На виконання вимог вищезазначеного закону Запорізький апеляційний суд повідомив ОСОБА_2 шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про відкриття апеляційного провадження (т.2 а.с.191-192).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що інтереси ОСОБА_2 представляє адвокат Коноваленко О.Ю., що підтверджується витягом з договору про надання правової допомоги від 09.01.2018 року, копією ордеру про надання правової допомоги від 13.11.2019 року (т.1 а.с.60-62).

Представником ОСОБА_2 - адвокатом Коноваленко О.Ю. отримано копію апеляційної скарги і ухвали про відкриття апеляційного провадження 27 лютого 2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 2 а.с.193).

ОСОБА_2 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, що у відповідності до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

Згідно із ч. 6 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); 4) справи про розірвання шлюбу; 5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що вказана справа є малозначною, предметом якої є стягнення аліментів з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно дост. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог зазначив про відсутність підстав для стягнення аліментів з відповідачки, оскільки малолітня дитина не проживає разом із позивачем, та позивачем не спростовано факт проживання дитини із відповідачкою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Встановлено судом, що ОСОБА_1 з 10.09.2016 року перебував у шлюбі з ОСОБА_2 (т.1 а.с.21).

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 26 липня 2018 року в справі №323/3528/18 шлюб між сторонами було розірвано (т.1 а.с.22-24).

Під час перебування сторін у шлюбі народилася дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.18).

Рішенням виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області №335 від 05 липня 2017 року затверджено висновок ради опіки та піклування від 29 липня 2017 року «Про доцільність визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю, ОСОБА_2 » (т.1 а.с.83-85).

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 06 листопада 2017 року в справі №323/1266/17 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини та на утримання дружини. Зазначеним рішенням встановлено, що малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із матір`ю (т.1 а.с.86-90).

Згідно із розрахунком заборгованості від 31.10.2019 року позивач ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 31.10.2019 року в розмірі 68 502,74 грн (т.1 а.с.136).

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 26.02.2018 року в справі №323/2729/17 зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. Визначено спосіб участі ОСОБА_1 , як батька, у вихованні доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з можливістю систематичних побачень а саме: один раз на тиждень в суботу з 11-00 до 14-00 години за місцем проживання чи перебування дитини в присутності матері дитини ОСОБА_2 (т.1 а.с.91-94).

З копії матеріалів виконавчого провадження №57980242, вбачається, що 27.12.2018 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого 23.05.2018 року Оріхівським районним судом Запорізької області, про визначення способу участі ОСОБА_1 як батька у вихованні доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з можливістю систематичних побачень, а саме: один раз на тиждень в суботу з 11-00 до 14-00 години за місцем проживання чи перебування дитини в присутності матері дитини ОСОБА_2 (т.1 а.с.166-167).

27 лютого 2019 року, 03 квітня 2019 року та 10 квітня 2019 року ОСОБА_2 повідомляла Оріхівський РВ ДВС в Запорізькій області про зміну місця проживання на адресу: АДРЕСА_1 , та просила виконавчий лист направити на виконання до відповідного органу державної виконавчої служби (т.1 а.с.247-248, т.2 а.с.22, 50).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зі змістом статті 81 ЦПК України обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи.

Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (статті 77-80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що донька проживала з відповідачкою, проте невідомо де, разом із тим зазначав, що з ним дитина не проживає.

За змістом ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України обов`язок щодо утримання дитини покладений на обох батьків.

Згідно із ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Аналіз наведених норм у сукупному взаємозв`язку свідчить про те, що аліменти на утримання дитини стягуються із того з батьків, хто проживає окремо від дитини, на користь другого з батьків, із ким дитина проживає на відповідній правовій підставі (за домовленістю між самими батьками, рішенням органу опіки та піклування, рішенням суду).

Позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що дитина не проживає із матір`ю на час розгляду справи за вказаною останньою адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог статей 12, 81, 89 ЦПК України, встановивши, що дитина проживає та знаходиться на утримані матері, дійшов правильного висновку про відмову в позові, виходячи з того, що позивачем не доведено обставин, на які він посилався як на обґрунтування своїх вимог.

Твердження апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції використані неналежні докази стосовно проживання дитини разом із відповідачкою та клопотання відповідачки у справі подавались без дотримання належного оформлення цих документів є неприйнятними.

Повноваження представника ОСОБА_2 - адвоката Коноваленко О.Ю., яким було направлено до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, підтверджено належним чином - витягом з договору про надання правової допомоги від 09.01.2018 року, копією ордеру про надання правової допомоги від 13.11.2019 року (т.1 а.с.60-62).

Відповідачкою надано суду першої інстанції судові рішення, в яких встановлено факт проживання дитини - ОСОБА_3 разом із матір`ю .

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст.82 ЦПК України).

Отже, докази, на які посилалася відповідачка в суді першої інстанції є належними, оскільки містять інформацію щодо предмета доказування.

До того ж, факт перетинання державного кордону ОСОБА_2 , разом із малолітньою дитиною ОСОБА_3 або самостійно, не спростовує факту проживання дитини разом із відповідачкою.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин; ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Оскаржуване рішення містить висновки щодо результатів оцінки наданих сторонами доказів, доводи апеляційної скарги повністю спростовуються встановленими судом обставинами справи та вимогами законодавства і не дають підстав уважати, що судом при ухваленні рішення неправильно застосовані норми матеріального чи порушені норми процесуального права.

Отже, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 29 січня 2020 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанову складено 03 квітня 2020 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова