Провадження № 2/522/823/20
Справа № 522/7180/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді - Бондар В.Я.,

за участю секретаря судового засідання - Бойко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , за участі третьої особи - ОСОБА_7 , про визнання права користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 24.04.2019 року звернулася до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , за участі третьої особи - ОСОБА_7 та просила визнати за нею право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 знаходилась у шлюбі з ОСОБА_2 з 1998 по 2007 роки та поновили шлюб 08.08.2008 року. Від шлюбу мають дітей - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . В спірну квартиру позивач вселилася як член сім`ї в 2015 році та по теперішній час проживає в квартирі. До 2015 році позивачка з см`єю мешкала по орендованим квартирам. В квартиру АДРЕСА_1 позивачка вселилася з дозволу всіх відповідачів. Наймачем квартири є ОСОБА_3 , який є батьком чоловіка позивачки. За період проживання позивачка з чоловіком зробили косметичний ремонт в двох кімнатах, кухні та ванній кімнаті. Та було добудовано ще одну кімнату. Влітку 2017 року стосунки з чоловіком погіршилися у зв`язку з чим відповідачі почали чинити позивачці перешкоди у користування квартирою. На даний час в квартирі фактично мешкають позивачка з п`ятьма дітьми та ОСОБА_5 . Іншого майна в позивачки немає. Вважає, що вона набула права користування квартирою відповідно до ст.64 ЖК України.

Ухвалою суду від 03.05.2019 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано 10-денний термін для усунення недоліків позову.

Після усунення недоліків позову, ухвалою від 19.06.2019 року провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 01.08.2019 року.

У зв`язку з неявкою відповідачів у підготовче засідання 01.08.2019 року розгляд справи було відкладено на 17.09.2019 року.

В результаті проведених підготовчих дій, протокольною ухвалою в підготовчому засіданні 17.09.2019 року було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 05.11.2019 року.

У судовому засіданні 05.11.2019 року було задоволено заяву ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про надання часу для ознайомлення з матеріалами справи та підготовки відзиву. Розгляд справи відкладено на 09.12.2019 року.

У судовому засіданні 09.12.2019 року було задоволено клопотання представника відповідачів ОСОБА_12 про відкладення, наступне судове засідання призначено на 05.02.2020 року.

Відповідачі подали до суду 11.12.2019 року заяву, в якій вказали, що позивачка має де зареєструвати місце проживання, адже в неї в селі Петрівка Одеської області є недобудований будинок та була квартира в центрі місті Ізмаїл, яку вона продала перед розлученням. Відповідачі заперечують проти реєстрації та прописки ОСОБА_1 та її дочки ОСОБА_7 . За комунальні платежі за 2015-2017 року платили ОСОБА_3 та його дружина потім тяжко захворіли та просили сина оплачувати комунальні послуги, що вони з позивачкою і здійснювали в 2018-2019 роках.

У судовому засіданні 05.02.2020 року представник позивачки ОСОБА_13 вказав, що не заперечує позивачка проти укладення мирової угоди, суд оголосив перерву до 04.03.2020 року з метою врегулювання спору мирним шляхом.

У судовому засіданні 04.03.2020 року розгляд справи було відкладено на 30.03.2020 року у зв`язку з задоволенням клопотання представника позивача про відкладення.

У судове засідання 30.03.2020 року учасники справи не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися належним чином.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 08 серпня 2008 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, по що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану по Котовському районі Котовського міськрайонного управління юстиції Одеської області.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є багатодітною сім`єю та мають п`ятеро дітей: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , про що свідчить посвідчення № НОМЕР_2 , видане службою у справах дітей Одеської міської ради.

З технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 вбачається, що користувачем квартири є ОСОБА_3 та квартира складається з трьох кімнат, загальною площею 67,5 кв.м. та житловою площею 32.60 кв.м.

З довідки (з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію) №9639 від 11.04.2019 року вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_3 (відповідальний), ОСОБА_10 (внучка), ОСОБА_2 (син), ОСОБА_14 (внук), ОСОБА_11 (внучка), ОСОБА_4 (внук), ОСОБА_9 (внук), ОСОБА_8 (внучка), ОСОБА_5 (дружина), ОСОБА_7 (внучка), ОСОБА_6 (син).

З довідок Одеської загальноосвітньої школи №122 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області вбачається, що ОСОБА_10 та ОСОБА_9 навчаються у Одеській загальноосвітній школі №122 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Старопортофранківська, 45, з 01.09.2017 року та 01.09.2015 року відповідно.

ОСОБА_11 відвідує Одеський дошкільний навчальний заклад «Ясла-садок» №184 Одеської міської ради Одеської області, який знаходиться за адресою: м.Одеса, вул. Манежна, 24, з 16.09.2015 року.

ОСОБА_1 працює вчителем в Одеській загальноосвітній школі №61, про що свідчить довідка про середню заробітну плату №223 від 16.04.2019 року, видана КУ «Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Суворовського районі м. Одеси».

З листа служби у справах дітей Одеської міської ради №07/4448 від 14.05.2019 року вбачається, що ОСОБА_2 пояснив, що користуватися та проживати у квартирі дітям не заборонено, наміру знімати дітей з реєстрації він немає.

Квитанції про сплату комунальних послуг додані до позову не приймаються судом до уваги, адже з них не вбачається сплата комунальних послуг саме позивачкою, втім у заяві відповідачів не заперечується, що з 2018 року квартиру утримує син з дружиною.

Предметом спору (зміст спірних правовідносин) у справі є визнання права на користування житловим приміщенням.

Щодо порушення прав позивача та ким вони порушені, то суд виходить з наступного.

Положеннями статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, що визначений законом або договором.

Частиною першою статті 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга статті 55 Конституції України).

Відповідно до положень частин першої-третьої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп/2002 у справі № 1-2/2002 зазначено, що право особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Таким чином, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору не обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

Вказаний правовий висновок узгоджується із правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 686/15695/15-ц, яка відповідно до ч. 3 ст. 263 ЦПК України застосується судом першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою захисту власних житлових прав ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання за нею права користування житловим приміщенням. В той час, як представник відповідачів у судовому засіданні 05.02.2020 року вказав, що заперечує проти позову. Третя особа ОСОБА_7 вказала, що вони з сім`єю переїхали проживати до дідусі та бабусі, адже не стало коштів на оренду квартир, за згоди ОСОБА_11 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

З огляду на висловлені заперечення відповідачів, дійсно не визнається право позивача на користування спірним житловим приміщенням.

Відповідно до статті 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Статтею 65 ЖК Української РСР передбачено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Вказаний правовий висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 11 липня 2012 року у справі № 6-60цс12, а також у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 182/8114/15-ц, які відповідно до ч. 3 ст. 263 ЦПК України враховані судом при застосуванні норм права.

За таких обставин, суд, з`ясувавши наведені обставини у справі та дослідивши всі надані сторонами докази, виходить із того, що ОСОБА_1 з дітьми вселилася у спірну квартиру на законних підставах як член сім`ї наймача та проживають у ній до цих пір, сплачують комунальні послуги, у судовому порядку не визнавалися таким, що втратили право користування квартирою, зареєстровані у квартирі всі діти позивачки до теперішнього часу, за цією адресою, тому наявні правові підстави для задоволення позову про визнання за позивачем права користування спірною квартирою.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95, 223, 235, 241, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_5 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_6 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), за участі третьої особи - ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), про визнання права користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 .

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга подається шляхом подання апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Повний текст рішення суду складено 08.04.2020 року.

Суддя: В.Я. Бондар