Справа № 415/2654/19
Провадження № 22-ц/810/86/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Єрмакова Ю.В.,

суддів: Коновалової В.А., Луганської В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Перишкіна Т.М.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецькусправу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 04 грудня 2019 року, ухвалене у складі судді Фастовця В.М. в м. Лисичанськ Луганської області,

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

В березні 2019 рокуАкціонерне товариство комерційний банк «ПриватБаннк» звернувся до суду із вказаним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказав, що відповідно до укладеного договору № б/н від 19.05.2015 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між позивачем та відповідачем договір, що підтверджується підписом відповідача в заяві.

У порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість, яка станом на 03.02.2019 року складає 48531,59 грн., з яких: 17397,88 грн. - заборгованість за кредитом, 12550,25 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 14846,24 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 950 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. та штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф(фіксована частина), 2287,22 грн. - штраф (процентна складова).

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.05.2015 року в розмірі 48531,59 грн.та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 04 грудня 2019 року позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без задоволення.

Суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що в даному випадку, відсутні підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення з відповідача на його користь згідно з договором б/н від 19.05.2015 року заборгованості в сумі 48531,59 грн., оскільки такі вимоги є необґрунтованими і недоведеними належними і допустимими доказами. На підтвердження отримання кредиту, наявності заборгованості відповідача перед позивачем по кредиту не надано жодного належного і допустимого доказу. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» просить рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 04 грудня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» зазначило, що при укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Формулярами та стандартами є Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку, які викладені на банківському сайті. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю поінформований про умови кредитування в банку, яку були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Також, позивач посилається на те, що банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту у розмірі 8000,00 грн, що свідчить про те, що між банком і відповідачем укладено кредитний договір, який ніким не оспорений, а отже є підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Крім того, користування кредитними коштами підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по картковому рахунку відповідача.

Крім того, Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» зазначає, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, оскільки суть договору приєднання полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. Відповідач підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду з формою договору та його умовами.

Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні фактично отриманих коштів (тіла кредиту), а також безпідставно відмовив у стягненні неустойки, оскільки, як вбачається із довідки про умови кредитування, що містить підпис відповідача, сторонами погоджено всі істотні умови договору, у тому числі щодо сплати пені та штрафу.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року відкрито провадження по даній апеляційній скарзі та сторонам по справі роз`яснювалося право на подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 05 березня 2020 року справу призначено до апеляційного розгляду.

В судове засідання представник ПАТ КБ «Приватбанк» не з`явився, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась, про час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення з відповідача на його користь згідно з договором б/н від 19.05.2015 року заборгованості в сумі 48531,59 грн., оскільки такі вимоги є необґрунтованими і недоведеними належними і допустимими доказами. На підтвердження отримання кредиту, наявності заборгованості відповідача перед позивачем по кредиту не надано жодного належного і допустимого доказу. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, то у суду не має жодних належних доказів отримання відповідачем кредитних коштів.

З таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 19.05.2015 року відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, в якій зазначено, що дана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг а також Тарифами складають між ним та позивачем договір про надання банківських послуг.

Надана до суду анкета-заява містить дані відповідача, місце її проживання, телефон. Така обов`язкова умова кредитного договору як розмір кредиту, погоджений сторонами в анкеті-заяві відсутня. Також зміст анкети-заяви не підтверджує намірів чи погодження сторін на укладання саме кредитного договору.

Тому суд вважав, що на підтвердження отримання кредиту, наявності заборгованості відповідача перед позивачем по кредиту, а також намірів його укласти, відповідачем не надано жодного належного і допустимого доказу.

Апеляційний суд вважає цей висновок суду першої інстанції помилковим та вважає, що судом були порушені встановлені ст.89 ЦПК України правила оцінки доказів та невірно застосовано до спірних правовідносин положення ЦК України, якими урегульовано зобов`язальні правовідносини.

Надана суду першої інстанції анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та витяг з цих Правил свідчить про те, що відповідач звернувся до Банку для отримання банківських послуг, до яких відноситься кредитування з використанням банківської кредитної картки. Отримані відповідачем кредитні кошти відображені в розрахунку заборгованості та виписки по картковим рахункам відповідача, згідно довідки АТ КБ «Приватбанка», які підтверджують активне користування кредитними коштами за спірний період.

Вказані письмові докази за відсутності їх спростувань відповідачем, свідчать про те, що між сторонами виникли договірні відносини, оскільки відповідач звернулася до позивача, який є банківською установою за отриманням кредитних коштів та активно користувалася отриманими кредитними коштами.

Факт підписання анкети-заяви, як вбачається з матеріалів справи відповідачем не заперечувався та не був спростований.

За своєю правовою природою підписання анкети-заяви є публічним договором приєднання.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 19.05.2015 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за тілом кредиту, заборгованості за простроченим тілом кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути нараховану пеню за прострочене зобов`язання, а також штрафи.

Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу

На підтвердження своїх позовних вимог позивачем до позовної заяви доданокопію анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, яка підписана ОСОБА_1 , розрахунок заборгованості за договором від 19.05.2015 року, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

При цьому, ці Витяги не підписані ОСОБА_1 , матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання боржником кредитних коштів містили умови щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, не можуть бути застосовані до правовідносин сторін, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (19.03.2015 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

З тексту анкети-заяви, яка підписана відповідачем вбачається, що вона містить анкетні дані відповідача, її контактну інформацію, однак будь-яких інших відміток, як то погодження розміру неустойки, анкета-заява підпису відповідачки не містить.

Умови та Правила надання банківських послуг також не містять розміру неустойки (пені, штрафів), які погодили сторони при укладенні договору.

Враховуючи вказані обставини колегія суддів вважає, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату неустойки (пені, штрафів), надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують обставин, викладених в позовній заяві.

Позивачем як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і при зверненні із апеляційною скаргою, не зважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України не було надано суду доказів на підтвердження обставин того, що саме ці Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не підписані відповідачем, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного 19.05. 2015 року між Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви.

Отже, відсутні підстави вважати, що кредитор і боржник обумовили у письмовому вигляді сплату неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що позивачем не доведено факту укладання із відповідачем договору від 19.05.2015 року на умовах, зазначених позивачем, зокрема, щодо штрафних санкцій - неустойки (пені, штрафів).

З урахуванням зазначених обставин, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що при укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Формулярами та стандартами є Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку, які викладені на банківському сайті. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю поінформований про умови кредитування в банку, яку були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

З цих же підстав не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про те, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, оскільки суть договору приєднання полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. Відповідач підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду з формою договору та його умовами.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

В анкеті-заяві зазначено, що позичальник ознайомлена з Тарифами банку, які були надані їй в письмовій формі для ознайомлення. Проте, суду не була надана довідка про Тарифи, а саме розмір неустойки (пені, штрафів), як штрафні санкції за порушення зобов`язання, на які погодилась відповідач, а тому відсутні підстави для стягнення неустойки (пені, штрафів) за користування кредитними коштами.

Однак, колегія суддів вважає, що вказані обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, фактично отримані кошти виходячи з наступного.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа № 342/180/17) зазначено, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Відмовляючи у стягненні заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодного і допустимого доказу на підтвердження отримання кредиту.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду та вважає, що суд першої інстанції допустив неповноту з`ясування обставин, які мають значення для вирішення справи.

Звертаючись до суду з позовом позивач в тексті позовної заяви посилається на те, що ОСОБА_1 отримала кредитну картку, яка в подальшому перевипускалася, остання зі строком дії до 05/20, а кредитний ліміт збільшився до 8000 грн. увигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Зобов`язання зі своєчасного повернення грошових коштів за договором відповідач не виконав, що відображено у розрахунку заборгованості.

За змістом норм ЦПК України щодо доказування суд може визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, однак зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню і зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів з метою встановлення істини. Принцип змагальності не виключає необхідності всебічного та повного дослідження всіх обставин справи задля встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи.

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем фактично отримано кредитні кошти в сумі 8000 грн. на підставі анкети-заяви від 19.05.2015 року, які останньою не повернуто позивачу. Отримані відповідачем кредитні кошти відображені в розрахунку заборгованості та виписці по руху коштів по картах відповідача, які прийняті судовою колегією, як доказ користування відповідачем кредитними коштами, що підтверджує активне користування відповідачем наданими кредитними коштами, крім того, використання послуги «оплата частинами покупка».

Дані обставини підтверджуються випискою по рахунку, яка дослідження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, згідно довідки відповідачу надавалися кредитні картки з терміном дії до 11/19 та 05/20.

Банківська виписка по рахунку має статус первинного документу згідно з Переліком типових документів, затвердженого наказом Мінюсту від 12.04.21 р. №578/5.

Вказані письмові докази, як було зазначено вище, за відсутності їх спростувань відповідачем, свідчать про те, що між сторонами виникли договірні відносини, оскільки відповідач звернувся до позивача, який є банківською установою за отриманням кредитних коштів та активно користувався отриманими кредитними коштами.

Факт підписання анкети-заяви, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не заперечувався та не був спростований.

Крім того, слід зауважити, що вказані письмові докази свідчать про те, що відповідачем отримувалися кредитні коштина підставі анкети-заяви від 19.05. 2015 року.

У зв`язку з цим колегія суддів не погоджується з висновком суду про те, що позивач не довів, що ОСОБА_1 була видана кредитна картка, що остання отримала кредитні кошти, оскільки спростовується доказами поданими позивачем, а саме заявою відповідача, розрахунком заборгованості та випискою про рух коштів, з яких вбачається, що позичальник знімала кредитні кошти через банкомат, купувала продукти харчування та здійснювала поповнення рахунку.

З огляду на викладене та враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а тому у суду першої інстанції не було підстав для відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в частині стягнення з ОСОБА_1 отриманих кредитних коштів.

Проте, визначаючи заборгованість за тілом кредиту та за простроченим тілом кредиту, колегія суддів не приймає до уваги суми, які включені позивачем, а саме страхові платежі по договору «страхування кредитного ліміту» за період з 05.09.2016 року по 06.12.2018 року про що зазначено у виписці по руху коштів, який був досліджений в апеляційній інстанції, оскільки ці кошти не є тілом кредиту, а також матеріалами справи не підтверджено узгодження з відповідачем списання коштів на погашення процентів за використання кредитного ліміту.

Доказів на стягнення вказаних сум позивачем згідно положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надано.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що з відповідача на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором від 19.05.2015 року за тілом кредиту в сумі 18 445 (вісімнадцять тисяч чотириста сорок п`ять) грн. 37 коп., виходячи із розрахунку заборгованості і виписці по руху коштів, а тому рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що рішення суду слід скасувати відповідно до п.п.1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 19.05.2015 року за тілом кредиту в сумі 18 445,(вісімнадцять тисяч чотириста сорок п`ять) грн. 37 коп., та судовий збір в сумі 1825 (одна тисяча вісімсот двадцять п`ять) грн 28 коп.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Щодо судових витрат

В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 1921 грн., що підтверджується платіжним дорученням (а.с. 1).

Згідно платіжного доручення від 11.02.2019 року позивачем понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2881грн. 50 коп. (а.с. 50).

Оскільки позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню, то понесені судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1825 (одна тисяча вісімсот двадцять п`ять) грн 28 коп.

Керуючись ст. 259,367,374,376,382,384 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 04 грудня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», місцезнаходження юридичної особи: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; код ЄДРПО 14360570 заборгованість за кредитним договором від 19 травня 2015 року за тілом кредиту в сумі 18 445(вісімнадцять тисяч чотириста сорок п`ять) грн. 37 коп., та судовий збір в сумі 1825 (одна тисяча вісімсот двадцять п`ять) грн 28 коп.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

На час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України цей строк продовжується до закінчення дії такого карантину.

Повний текст постанови складено 13 квітня 2020 року.

Судді: Ю.В. Єрмаков

В.А. Коновалова

В.М. Луганська