Номер провадження: 22-ц/813/3257/20
Номер справи місцевого суду: 513/802/19
Головуючий у першій інстанції Бучацька А.І.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2020 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів - Вадовської Л.М., Драгомерецького М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного Товариства Комерційний банк "Приват Банк" заочне рішення Саратського районного суду Одеської області від 06.11.2019 року по справі за позовом Акціонерного Товариства Комерційний банк "Приват Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

ПРОЦЕДУРА:

В липні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором № б/н від 20 листопада 2013 року у загальній сумі 120 208 гривень 70 копійок, яка складається з:

-7067 гривень 53 котики - заборгованості тілом кредиту;

-113141 гривня 17 копійок - заборгованості по відсоткам за користування кредитом з 20.11.2013 по 31.05.2018 року.

Вимоги обґрунтовував тим, що 20.11.2013 року між позивачем та відповідачкою укладено договір про надання кредиту у розмірі 7600 гривень у вигляд, встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не виконує зобов`язання згідно умов договору щодо повернення коштів належним чином, в результаті чого станом на 25.06.2019 року У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором Відповідач станом на 25.06.2019 року має заборгованість - 300977,70 грн., яка складається з наступного:

-7067,53 грн. - заборгованість за кредитом;

-290310,17 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

-3600,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією.

У зв`язку з наведеним, посилаючись на ст.ст. 509, 525-527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 120208,70 грн. та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1921,00 грн.

Заочним рішенням Саратського районного суду Одеської області від 06.11.2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний с «ПриватБанк» заборгованість станом на 25 червня 2019 рою кредитним договором № б/н від 20 листопада 2013 року, а саме: заборгованість за тілом кредитом в сумі 7067, 53 грн.; а також судовий збір у сумі 1921 гривні, а всього 8988,53 грн. В задоволенні решти позову - відмовлено.

17.12.2019 року не погоджуючись з вказаним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати заочне рішення Саратського районного суду Одеської області від 06.11.2019 року в частині відмови в позовних вимогах щодо стягнення відсотків та в цій частині задовольнити вимоги банку у цій частині, а в решті рішення залишити без змін.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 07.04.2019 року.

АРГУМЕНТИ(ДОВОДИ)СТОРІН:

ПАТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі зазначає, що рішення ухвалене з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, є необґрунтованим, безпідставними, та висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до ухвалення необґрунтованого і незаконного рішення суду. При цьому посилається на на ст. 27 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ч.1 та 4 ст. 367 та ч.ч.1,2 ст. 376 ЦПК України.

Зокрема посилається на те, що:

- районний суд не дотримався засад змагальності, так як відмовив банку у цих вимогах, не посилаючись на жодний доказ іншої сторони спору. Судова практика Верховного суду не є доказовою базою по справі;

-висновок ВС, на який посилався суд першої інстанції, зроблено в іншій справі за іншими правовідносинами;

-під час підпису відповідач ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, щодо умов кредитування, а тому відсутність підпису на відповідних Тарифах та Умовах не свідчить про неукладеність договору;

-встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту, що призвело до нехтування принципу платності кредитного договору та призвело до істотної шкоди усім споживачам банківської системи;

-необхідність плати за користування чужими грошима в Європейських країнах не заперечується та становить економічну небезпеку для країни.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ та ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ:

Матеріалами справи, встановлено, що 20.11.2013 року ОСОБА_1 звернулась до АТ «КБ «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 8).

Згідно вказаної заяви ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кртковий рахунок в сумі 7600 грн.

У анкеті-заяві від 20.11.2013 року зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця анкета-заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна. 30 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті банку (а.с.9-33).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 станом на 25.06.2019 року по кредитному договору від 20.11.2013 року рахується на загальну суму 300977,70 гривень, яка складається з:

-7067 гривень 53 копійки - заборгованості за тілом кредиту;

-290310 гривень 17 копійок - заборгованості за відсотками;

-3600 гривень 00 копійок - нарахована пеня за прострочене зобов`язання.

Однак, позивач на свій розсуд просить стягнути лише частину заборгованості в сумі 120208 гривень 70 копійок, яка складається з:

-7067 гривень 53 копійки - заборгованості за тілом кредиту;

-290310 гривень 17 копійок - заборгованості за відсотками (а.с. 6-7).

Укладений між сторонами договір складається з Заяви (а.с. 8), Витягуз Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна. 30 днів пільгового періоду» (а.с.9), Витягу Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 10-33). За своєю правовою природою вказаний договір є одним із видів кредитного договору.

Відповідач взяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту, відсотків, винагороди відповідно до Заяви та Умов.

З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а відповідач всупереч договірним зобов`язанням, в установлені терміни не повернув належні грошові суми, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка підтверджується розрахунком (а.с.6-7) та не спростована відповідачем.

Так, розмір заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем станом на 25.06.2019 року складає 300977,70 грн., яка складається з наступного:

-7067 гривень 53 копійки - заборгованості за тілом кредиту;

-290310 гривень 17 копійок - заборгованості за відсотками;

-3600 гривень 00 копійок - нарахована пеня за прострочене зобов`язання.

Довідкою з ЄДРПОУ (а.с. 35) та банківською ліцензією (а.с.36) підтверджується, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку та має право на здійснення банківських операцій.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду, в частині його оскарження, зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками в сумі 113 141,17 грн., суд першої інстанції виходив з правової позиції ВС викладеній у постанові від 03.0.2019 року (справа 342/180/17-ц), яка зауважує що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Колегія суддів погоджується із таким висновком районного суду виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

На підставі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 634 ЦПК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 20.11.2013 року ОСОБА_1 заповнила та подала до ПАТ КБ «ПриватБанк» Анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, у якій зазначила особисту інформацію про себе: паспортні дані, ідентифікаційний податковий номер, місце проживання та контактний телефон.

У вказаній анкеті-заяві відповідач лише погодилась, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банка, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Він зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно знайомитися з їх змінами на сайті ПАТ КБ «ПриватБанк».

При цьому суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Звертаючись до суду із цим позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження своїх позовних вимог надав до суду копію Анкети - заяви ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 20.11.2013 року, копію Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», копію витягу з умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та розрахунок заборгованості.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду про те, що Умови та Правила надання банківських послуг не містить підпису позичальника, а тому не можуть вважатися доказом на підтвердження умов надання кредиту та того, що під час підписання заяви відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг.

У ч.2 ст. 416 ЦПК України зазначено, що у постанові палати, об`єднані палати, Великої палати ВС має міститись висновок про те, як саме повинна застосовуватись норма права із застосуванням якої не погодилась колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передана справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої палати.

Відповідно до ч.5 ст. 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Виходячи з того, що Закон України «Про судоустрій та статус суддів» визначає основні завдання діяльності Верховного суду як найвищого органу у системі судоустрою України, а саме забезпечення сталості та єдності судової практики, а тому посилання на те, що судова практика Верховного Судку не є доказовою базою по справі не грунтується на вимогах закону.

Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містить жодного посилання на Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, що затверджені наказом 06 березня 2010 року № СП-2010-255, а загальне зазначення у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть свідчити про той факт, що саме ці Умови та Правила надавались відповідачу, що саме ці Умови та Правила мала на увазі відповідач підписуючи анкету-заяву, оскільки не надано позивачем підписані Умови та Правила.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року №6-2320цс16 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, відповідно до якого суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості не є доказом наявності або відсутності договірних зобов`язань між сторонами, а є доповненням до позовної заяви із зазначенням обрахунку позивачем позовних вимог майнового характеру та має інформаційний характер у контексті ціни позову.

Крім того, наданий розрахунок заборгованості, не містить даних про реквізитів розрахункових рахунків чи виду та номеру платіжної картки, на якому (якій) виникла заборгованість. Також розрахунок не містить підпису відповідальних осіб та не скріплений печаткою банку, а відтак не може бути належним та допустимим доказом у справі. Виписок із особового рахунку відповідача про рух коштів на ньому суду не надано.

Більш того, розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви, не може підтверджувати існування боргу так як він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших операцій.

Доводи апеляційної скарги позивача зводяться до того, що підписавши заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», відповідач висловив згоду про укладення договору та особистим підписом засвідчив, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, тобто приєднався до запропонованої банком пропозиції. Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Привила були чинні під час укладення договору. Відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчать про неукладеність договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.

Проте позивачем в апеляційній скарзі не наведено жодних заперечень щодо підстав, з яких їм задоволено частково позовні вимоги, а саме те, що між Банком та ОСОБА_1 дійсно мали місце кредитні правовідносини. Докази, які були надані представником банку, не доводять того факту, що між сторонами дійсно був укладений кредитний договір з відповідними умовами кредитування, з яким погодилась відповідачка.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли вплинути на правильність висновків суду не виявлено і сторонами не надано таких нових доказів в суді апеляційної інстанції.

Ураховуючи, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовані фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк», в межах доводів, не підлягає задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення суду ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Саратського районного суду Одеської області від 06.11.2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених ст. 389 ч.3 ЦПК України.

Головуючий суддя Л.А. Гірняк

Судді Л.М.Вадовська

-

М.М.Драгомерецький