Справа № 175/4970/19
Провадження № 2/175/1427/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2020 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.

з участю секретаря Іщенко Д.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Горьківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Спілка сільського талановитого юнацтва імені Т.Г. Шевченко» про визнання права власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2019 року позивачка звернулася до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку, в якому просила суд визнати за нею, ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 14953 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачка ОСОБА_1 надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі (а.с.44).

Представник відповідача Горьківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області надав суду лист про розгляду справи без участі представника сільради (а.с.43).

Представник третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Спілка сільського талановитого юнацтва імені Т.Г. Шевченко» надав суду лист про розгляду справи без участі їх представника, позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав та не заперечував проти їх задоволення (а.с.41).

Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, ознайомившись з наданими позивачем доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Положеннями ч. 1, 2 ст. 78 ЗК України закріплено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Встановлено, що згідно Договорів купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Спілка талановитого сільського юнацтва імені Т.Г. Шевченка» від 17 жовтня 2017 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , придбали у власність: 50% ОСОБА_3 та 50% ОСОБА_1 часток в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Спілка талановитого сільського юнацтва імені Т.Г. Шевченка» (а.с.7-9,10-12). Вищевказані договори були посвідчені приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Топоровською В.Ю. та зареєстровані в реєстрі за №589. Статутний капітал Товариства з обмеженою відповідальністю «Спілка талановитого сільського юнацтва імені Т.Г. Шевченка» складався з грошових коштів та майна у вигляді нежитлової будівлі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 1602,9 кв.м., що підтверджується Свідоцтвом про право власності САЕ921090 виданим 12 квітня 2013 року Реєстраційною службою Дніпропетровського районного управління юстиції (а.с.13) та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №2373609 від 12 квітня 2013 року (а.с.14-15).

Протоколом №1/8 Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Спілка талановитого сільського юнацтва імені Т.Г. Шевченка» від 07 серпня 2019 року, було погоджено вихід учасника Товариства - ОСОБА_1 зі складу учасників з подальшим отриманням розрахунком частки, розмір якої складає 50% статутного капіталу Товариства у вигляді нерухомого майна, а саме: нежитлової будівлі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 1602,9 кв.м. та яка розташована на земельній ділянці площею 14953 кв.м. Передача вищевказаної нежитлової будівлі була здійснена на підставі Протоколу Загальних зборів Товариства та відповідно до Акту прийому-передачі майна від 08 серпня 2019 року (а.с.16), та на підставі яких 12 серпня 2019 року за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на вищевказане нерухоме майно, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових реєстрацію права власності № 177811664 від 16 серпня 2019 року (запис про право власності №32854682) (а.с.17).

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Горьківської сільської ради з заявою про надання дозволу на розробку проекту щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 у власність (а.с.25), однак отримала відмову щодо передачі у власність земельної ділянки оскільки попереднім власником нерухомого майна - будівлі, яку придбала позивачка, не було належним чином оформлено право власності на земельну ділянку, на якій це майно розташоване та рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх прав, що підтверджується листом Горьківської сільської ради від 08.11.2019 року №464 (а.с.26). Так позивачка звернулася до суду з даним позовом для захисту своїх майнових прав.

Згідно ч. 1 ст. 116 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (ст. 210 ЦК України).

За змістом ст. 377 ЦК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Згідно ст. 120 ЗК України також передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності/право користування на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

В Технічному паспорті нежитлової будівлі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 1602,9 кв.м. (а.с.18-24), зафіксовано План земельної ділянки та наступні об`єкти нерухомості: нежитлова будівля літ. А площею 1602,9 кв.м., сторожка літ. Б площею 8,8 кв.м., колодязь літ. К, зливна яма з/я з/я 15, огорожа 1-3, які розташовані по периметру земельної ділянки площею 14953 кв.м. З метою підтвердження відповідності фактичних меж земельної ділянки до технічного паспорту, ОСОБА_1 було замовлено проведення геодезичних робіт щодо встановлення фактичних меж земельної ділянки, на якій перебувають об`єкти будівництва (а.с.46-93).

При застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Згідно із цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду України від 22 червня 2017 року по справі № 6-3059цс16 та Верховного Суду від 04 лютого 2019 року у справі №463/1696/15-ц, постановах Верховного Суду від 07 серпня 2019 року справа №303/1734/15-ц, 25 лютого 2019 року справа №199/2099/17, в яких були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 1602,9 кв.м., тому з урахуванням вище викладеного, є всі підстави для визнання права власності на земельну ділянку площею 14953 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , надану для обслуговування нежитлового приміщення, за ОСОБА_1 .

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами ст. 141 ЦПК України. Вимог про відшкодування витрат за рахунок відповідача не заявлено, а тому судові витрати слід віднести за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 116, 328, 377 ЦК України, ст. 78, 120 ЗК України, ст. 4, 12, 13, 15, 16, 19, 76, 77, 81, 82, 141, 206, 264, 265, 280 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_1 виданий 18 квітня 2019 року органом видачі 1216, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , право власності на земельну ділянку загальною площею 14953 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Озерянська Ж.М.