печерський районний суд міста києва
24 квітня 2020 року Печерський районний суд м. Києва
в складі головуючого судді Підпалий В.В.
при секретарях, - Вишневській О.Р., Маленівській К.М.,
позивача, - ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
ОСОБА_1 (надалі по тексту - Позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (надалі по тексту - Відповідач) про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 06.06.2013 року між ним та відповідачем було укладено договір позики. Відповідно до умов договору ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 суму грошових коштів у розмірі 70 320, 00 грн., що підтверджується підписом на договорі позики та розпискою від 06.06.2013 року. Відповідно до п.6 договору позики, кінцевим строком повернення позики встановлено 06.06.2014 року. Проте, на день написання позовної заяви, відповідач не виконав взятого на себе зобов`язання щодо повернення отриманої суми позики.
Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики із урахуванням встановленого індексу інфляції у сумі 133 306, 05 грн. та 3% річних від вищевказаної суми, а саме 6 247, 88 грн., всього 139 306, 93 грн. та судові витрати в розмірі 1 393, 93 грн.
Так, згідно з положеннями процесуального закону, та врахувавши пункти 1-8 частини 3 статті 274 ЦПК України, при вирішенні питання визначення порядку розгляду позовного провадження, вбачається можливість розгляду справи у спрощеному порядку.
Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Підпалого В.В. від 20.06.2017 року відкрито провадження у справі (а.с. 13).
Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 08.02.2019 року справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, передано за територіальною юрисдикцією на розгляд до Деснянського районного суду м. Києва (а.с. 59).
Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Панченко О.М. від 12.11.2019 року, відмовлено в прийнятті до свого провадження цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості (а.с.69-72).
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29.01.2020 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 прийнято до провадження Печерського районного суду м. Києва (а.с. 85).
В засіданні позивач ОСОБА_1 позовну заяву підтримував в повному обсязі, просив її задовольнити. В засідання, призначене на 24.04.2020 року, позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримував.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, вислухавши думку позивача, дослідивши матеріали провадження, прийшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що 06.06.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 суму грошових коштів у сумі 70 320, 00 грн. (а.с. 5)
Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується розпискою ОСОБА_2 від 06.06.2013 року (а.с.6).
Відповідно до п. 6 договору позики, кінцевим строком повернення позики встановлено 06.06.2014 року. Проте, станом на день подачі позову до суду, відповідач свої зобов`язання не виконав.
За таких обставин, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних , житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.
Так, згідно вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Крім того, згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Так, п. 6 Договору позики передбачено, що днем повернення позики вважається 06 червня 2014 року, а також позика повертається готівкою.
Відповідно до п. 11, в разі прострочення повернення позики, позикодавець вправі нараховувати пеню в розмірі 0,3% від неповерненої суми за кожний день прострочення.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з вимогами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Статтями 610, 612 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
У разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки Національного банку України за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.
Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2015 р. у справі № 6-369цс15.
Звертаючись до суду з позовом, позивач також заявляв вимоги про стягнення з відповідача процентів та три відсотка річних, нарахованих на суму боргу в порядку ст. 625 ЦК України, зазначаючи, що прострочення виконання відповідачем свого фінансового зобов`язання з повернення коштів є підставою для нарахування і стягнення цих сум.
З досліджених судом доказів вбачається, що відповідач прострочив виконання своїх зобов`язань перед позивачем. У строк до 30.05.2017 року грошові кошти за договором позики не повернув, а тому, суд погоджується з доводами позивача про наявність правових підстав для стягнення позичених грошових коштів.
Таким чином, у зв`язку з порушенням Позичальником строків виконання грошових зобов`язань, передбачених Договором позики, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю суму боргу з урахуванням пені та достроково повернути позику в сумі, що станом на 30.05.2017 року складає 139 306, 93 грн., з яких:
-70 320 (сімдесят тисяч триста двадцять) гривень 00 копійок - заборгованість за позикою;
-6 247 (шість тисяч двісті сорок сім) гривень 88 копійок - 3% річних від основного боргу;
-62 739 (шістдесят дві тисячі сімсот тридцять дев`ять) гривень 05 копійок - сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання, в порядку ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від представника позивача, вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 530, 610, 612, 625, 1046 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 267, 273, 274, 280, 354, 355 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 139 306 (сто тридцять дев`ять тисяч триста шість) грн. 93 коп. з яких: суму боргу за договором позики із урахуванням встановленого індексу інфляції 133 059, 05 (сто тридцять три тисячі п`ятдесят дев`ять) гривень 05 копійок та три відсотки річних, що становить 6247, 88 ( шість тисяч двісті сорок сім) грн. 88 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1393 (одна тисяча триста дев`яносто три) грн. 07 коп.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до Печерського районного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, шляхом подання через Печерський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення зазначених строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Київського апеляційного суду, якщо його не буде скасовано.
Позивач: ОСОБА_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Ватутінським РУГУ МВС України в м. Києві від 26.08.1999 року, адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Печерським РУГУ МВС України в м. Києві від 21.04.1999 року, адреса: АДРЕСА_2 .
Суддя В.В. Підпалий