16.03.2020 Справа № 756/2157/19
Унікальний №756/2157/19
Провадження №4-с/№756/18/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2020 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Шевчука А.В.,

при секретарях: Волкової А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк», приватний виконавець виконавчого округу Київської області - Трофименко Михайло Михайлович, на дії приватного виконавця, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року заявник ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою у якій просить визнати дії приватного виконавця Трофименко М.М. щодо передачі на реалізацію житлової квартири АДРЕСА_1 неправомірними, зобов`язати останнього усунути порушення порядку реалізації майна боржника шляхом зупинення реалізації арештованого майна, а саме житлової квартири АДРЕСА_1 , на публічних торгах через ДП «СЕТАМ»; встановлення порядку (черговості) реалізації арештованого майна відповідно до вимог ст.ст. 48, 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Скаргу заявник обґрунтовує тим, що приватним виконавцем на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01.02.2011 року у справі № 2-931/11 за позовом ПАТ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, був виданий виконавчий лист. Дата видачі виконавчого листа 18.05.2011 року.

09.11.2018 року приватним виконавцем Трофименко М.М. винесено постанову про опис та арешт майна боржника, а саме квартири двокімнатної, загальною площею 67,9 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

07.12.2018 року Приватним виконавцем Трофименко М.М., було подано заявку за № 1 на реалізацію арештованого майна Державному підприємству «СЕТАМ» Філії у м. Києві та Київській області.

Заявник зазначає, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу.

Заявник зазначає, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано та фактично проживають дві особи, ОСОБА_1 та її малолітня донька ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1.

За результатом звернення ОСОБА_1 до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації щодо захисту житлових прав малолітньої дитини було отримано відповідь про те, що станом на 01.02.2019 року дозвіл органів опіки та піклування щодо вчинення будь-якого правочину, в тому числі реалізації через електронні торги, стосовно квартири АДРЕСА_1 не надавався.

Заявник зауважує, що матеріали виконавчого провадження № 57478726 взагалі не містять документів, щодо намагань Приватного виконавця Трофименко М.М. встановити коло осіб зареєстрованих у вищевказаній квартирі, та отримання відповідних дозволів на її реалізацію.

Також заявник вказує, що матеріали виконавчого провадження № 57478726 не містять документів, щодо дотримання Приватним виконавцем Трофименко М.М. порядку звернення стягнення на майно боржника визначеного ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження».

Окрім того, заявник звертає увагу, що 03 червня 2014 року прийнято Закон України № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким запроваджено мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, а саме: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону № 898-ІУ, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно: загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Отже, заявник вважає, що передаючи на реалізацію житлову квартиру АДРЕСА_1 , Приватний виконавець Трофименко М .М. визначив, що вищезазначений Мораторій на вказану житлову квартиру не розповсюджується, оскільки боржник володіє іншим нерухомим майном (будинком). Проте, приватним виконавцем не враховано, що дія мораторію можлива на наявності певних умов, зокрема наявність у боржника іншого нерухомого житлового майна. Вказаний будинок хоча і зазначений в реєстрі речових прав як «житловий», до фактичного проживання не придатний.

Також заявник зазначає про те, що всупереч зазначеній у заяві ПАТ «Укргазбанку» про відкриття виконавчого провадження адресі ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ), Приватним виконавцем Трофименко М.М. усі документи виконавчого провадження були адресовані ОСОБА_1 лише на адресу АДРЕСА_3 . За цією адресою скаржниця не проживає з 2011 року. Жодного поштового повідомлення про направлення чи поштового повідомлення про вручення документів ОСОБА_1 матеріали виконавчого провадження не містять. Таким чином, остання не була належним чином повідомлена про факт відкриття ВП про вчинені приватним виконавцем дії.

За таких обставин, заявник вважає, що дії Приватного виконавця Трофименко М.М. щодо передачі на реалізацію житлової квартири АДРЕСА_1 є передчасними та незаконними.

У судове засідання заявник та її представник не з`явилися, про причини неявки не повідомив, про час, місце та дату розгляду повідомлявся належним чином.

Приватний виконавець виконавчого округу Київської області - Трофименко Михайло Михайлович в судове засідання не з`явився, подав суду відзив, у якому заперечує проти задоволення зави з підстав викладених у ньому.

Представник ПАТ «Укргазбанк» у судове засідання не з`явився, подав до суду заперечення на скаргу, проти задоволення скарги заперечують у повному обсязі, вважають дії приватного виконавця Трофименко М.М. законними.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09.11.2018 року приватним виконавцем Трофименко М.М. винесено постанову про опис та арешт майна боржника, а саме квартири двокімнатної, загальною площею 67,9 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

07.12.2018 року Приватним виконавцем Трофименко М.М., було подано заявку за № 1 на реалізацію арештованого майна Державному підприємству «СЕТАМ» Філії у м. Києві та Київській області.

За приписами ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Зі змісту ст. ст. 56, 57, 61 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що примусова реалізація майна за рішенням суду з прилюдних торгів не є правочином, а є виконанням рішення суду.

Згідно п. 1 ч.2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За ч. 5 ст. 177 Сімейного кодексу України однією з підстав відмови органу опіки і піклування у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини є обставина, яка свідчить про те, що вчинення правочину призведе до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини.

Аналіз вищевказаної статті дає підстави для висновку про те, що попередня згода органу опіки та піклування потребується на здійснення правочину стосовно нерухомого майна, право власності або користування яким мають діти.

У даному випадку, має місце реалізація арештованого майна з прилюдних торгів у межах виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження та примусового виконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості.

Крім того, положеннями ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно із ч. 7 цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з Урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

При цьому, ні Законом України «Про виконавче провадження», ні Законом Україйи «Про іпотеку» не передбачено отримання дозволу органу опіки та піклування для примусової реалізації предмета іпотеки.

Таким чином, положення Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без відповідного рішення в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-54цс16 та від 16 листопада 2016 року у справі №466/7467/15-ц.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, квартира АДРЕСА_1 є іпотечним майном у відповідності до договору іпотеки від 31.07.2008 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Заєць І.О., іпотекодердателем якої є Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк».

Таким чином, приватний виконавець Трофименко М.М., керуючись Законами України «Про виконавче провадження» та «Про іпотеку», правомірно звернув стягнення на предмет іпотеки, а саме двокімнатну квартиру, загальною площею 67,90 кв.м, житловою площею 32,4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , та передав її на примусову реалізацію.

Відповідно до ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Проте, у відповідності до ч. 5 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Таким чином, з аналізу вищевказаної статті випливає, що приватний виконавець вправі самостійно визначати черговість стягнення майна боржника. Тобто, в діях приватного виконавця Трофименка М.М., щодо продажу двокімнатної квартири, загальною площею 67,90 кв.м, житловою площею 32,4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , не вбачається порушення норм Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, ОСОБА_1 має на праві приватної власності 1/2 житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_4 .

При чому п. 1 ч. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» прямо визначає, що не може бути примусово стягнуте нерухоме житлове майно яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

Посилання Скаржника на те, що «житловий будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_4 має 64% зносу» в даному випадку не мають ніякого значення, оскільки жодна норма чинного законодавства України, не передбачає обов`язку виконавця враховувати та з`ясовувати дану інформацію при зверненні стягнення на майно боржника.

Оскільки, у власності скаржника знаходиться інше нерухоме житлове майно, а саме частина житлового будиноку, що розташований за адресою АДРЕСА_4 . Тобто, на квартиру, загальною площею 67,90 кв.м, житловою площею 32,4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 мораторій передбачений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не розповсюджується.

Таким чином, приватний виконавець Трофименко М.М. при передачі на реалізацію квартири АДРЕСА_1 керувався чинним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Так, вищевказана норма прямо вказує на те, що документи виконавчого провадження мають надсилатися на адресу, що вказана у виконавчому документі, оскільки як вище зазначалось боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою зазначеною у виконавчому документі.

У виконавчому листі №2-931/11 від 18.05.2011 року виданого Оболонським районним судом м. Києва зазначена адреса ОСОБА_1 - АДРЕСА_5 .

В день відкриття виконавчого провадження, а саме 19.10.2018 року, приватним виконавцем Трофименком М.М постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №57478726 відправлено рекомендованим поштовим відправленням на адресу скаржника, що зазначена у виконавчому документі. Підтвердження відправлення Боржникові постанови про відкриття виконавчого провадження за номером №685.

Всі інші документи винесені приватним виконавцем Трофименком М.М. в межах виконавчого провадження ВП №57478726 відправлені на адресу боржника у відповідності до норм чинного законодавства України простим поштовим відправленням.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вищезазначене, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Трофименко М.М., у виконавчому проваджені №57478726, діяв у межах своїх повноважень та у спосіб передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

З огляду на вищенаведене, відповідно Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», Закону України «Про виконавче провадження», керуючись ч. 5 ст. 177 Сімейного кодексу, ст. ст. 447-451 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк», приватний виконавець виконавчого округу Київської області - Трофименко Михайло Михайлович, на дії приватного виконавця, - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя А.В. Шевчук