Дата документу 20.10.2020 Справа № 336/1763/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 336/1763/20 Головуючий у 1 інстанції: Галущенко Ю.А.
№ 22-ц/807/3145/20 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Онищенко Е.А.

Полякова О.З.

секретар: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення авансового внеску,

ВСТАНОВИВ

В квітні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення авансового внеску.

В обґрунтування позову зазначав, що 23 жовтня 2019 року позивач уклав у простій письмовій формі, оформленим як розписка, договір авансового внеску з відповідачами по справі - ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Відповідно до умов договору позивач передав, а відповідачі прийняли, в рахунок майбутнього укладення договору купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна, авансовий внесок в розмірі 3 334 доларів США, кожен, в загальній сумі 10 002 доларів США.

Відповідно до умов зазначених у розписці, сторони погодились що у строк до 01.02.2020 року, між ними буде укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме нежитлової будівлі (магазину) розташованої за адресою - АДРЕСА_1 , загальною площею 1012 кв.м.

Станом на 25.03.2020 року, договір купівлі-продажу нежитлового приміщення між сторонами не укладено.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд, стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 суму авансового внеску за розпискою від 23 жовтня 2019 року в сумі 3 334,00 доларів США з кожного, та понесені судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 серпня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму авансового внеску за розпискою від 23 жовтня 2019 року в розмірі 3 334,00 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму авансового внеску за розпискою від 23 жовтня 2019 року в розмірі 3 334,00 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 суму авансового внеску за розпискою від 23 жовтня 2019 року в розмірі 3 334,00 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 829 гривень 83 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 829 гривень 83 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 829 гривень 83 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовної заяви.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції було встановлено, що 23.10.2019 року позивач уклав у простій письмовій формі, оформленим як розписка, з відповідачами по справі - ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 договір авансового внеску. Згідно договору позивач передав, а відповідачі прийняли, в рахунок майбутнього укладення договору купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна, авансовий внесок в розмірі 3 334 доларів США, кожен, в загальній сумі 10 002 доларів США (а.с. 7-9).

Відповідно до умов розписки, сторони погодились, що у строк до 01.02.2020 року, між ними буде укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме нежитлової будівлі (магазину) розташованої за адресою - АДРЕСА_1 , загальною площею 1012 кв.м.(а.с.8).

Станом на 25 березня 2020 року, договір купівлі-продажу нежитлового приміщення між сторонами не укладено.

Відповідно до п.6 Розписки зазначено, що ця розписка не є борговим документом, а лише підтверджує факт отримання відповідачами коштів від позивача на зазначених в ній умовах.

Вказана розписка, укладена 23 жовтня 2019 року, містить в собі інформацію щодо отримання відповідачами коштів в рахунок майбутнього укладення договору купівлі-продажу між сторонами, та умову укладення договору купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна до 01 лютого 2020 р.

Таким чином, судом було встановлено, що передана позивачем грошова сума є авансовим внеском в рахунок майбутнього договору купівлі-продажу. який згодом не відбувся.

Посилання в апеляційній скарзі та при апеляційному розгляді відповідачів на те, що за умовами розписки не укладення договору з вини позивача унеможливлює повернення грошових коштів, є неспроможним.

Так, суд першої інстанції виходив з того що у зазначеній розписці немає посилань на укладення сторонами договору задатку.

До того є за ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

При цому попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Таких домовленостей сторонами не було узгоджено, до того ж укладена розписка не є попереднім договором, позаяк він як і основний договорі мали бути нотаріально посвідчені.

Врховний Суд України, у своїй постанові від 25 вересня 2013 року, зробив висновок, що, правила ст. 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Такої ж позиції дотримався Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у своєму рішенні від 29 січня 2014 року, зазначивши, що правило статті 571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в тих випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін.

У діаній справі договір купівлі-продажу не було укладено, а за таких обставин судом правильно зароблений висновок про те, що передана позивачем грошова сума становила аванс, який підлягає поверненню.

Тож суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог .

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 серпня 2020 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 жовтня 2020 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: Е.А. Онищенко

О.З. Поляков