Постанова

Іменем України

01 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 521/15453/16-ц

провадження № 61-33534 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватне підприємство «Копліон-авто», публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Південний»;

представник Гуцана Валерія Миколайовича, Волкова Олега Валерійовича, приватного підприємства «Копліон-авто» - адвокат Никифорчук Тарас Валерійович, представник публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Південний» - Бондаренко Вікторія Олександрівна;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 - на рішення апеляційного суду Одеської області від 22 червня 2017 року у складі колегії суддів: Ващенко Л. Г., Вадовської Л. М., Плавич Н. Д.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного підприємства «Копліон-авто» (далі - ПП «Копліон-авто»), публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Південний» (далі - ПАТ АБ «Південний») про визнання поруки припиненою та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 23 січня 2008 року між відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Південний» (далі - ВАТ АБ «Південний», правонаступником якого є ПАТ АБ «Південний», та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № В 27 2008г, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати ОСОБА_5 кредит в сумі 740 тис. доларів США зі сплатою 14 % річних, строком до 22 січня 2015 року, з погашенням щомісячними платежами відповідно до графіку, викладеного в додатку № 1 до цього договору.

Додатковою угодою від 27 лютого 2008 року до вказаного кредитного договору викладено у новій редакції додаток № 1 (графік платежів за кредитним договором) та додаток № 2 (сукупна вартість кредиту).

12 грудня 2012 року між ПАТ АБ «Південний», ОСОБА_5 , ОСОБА_3 укладено додаткову угоду до кредитного договору від 23 січня 2008 року № В 27 2008г про заміну боржника в зобов`язанні, відповідно до умов якої замінено боржника за кредитним договором на ОСОБА_3 .

У той же день між ОСОБА_1 та ПАТ АБ «Південний» укладено договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_1 зобов`язується відповідати перед кредитором за зобов`язанням ОСОБА_3 , які виникли із кредитного договору від 23 січня 2008 року № В 27 2008г та додаткової угоди від 12 грудня 2012 року.

Зазначала, що додатковими угодами між ОСОБА_3 та ПАТ АБ «Південний» від 26 квітня 2013 року, 03 серпня 2015 року, 21 січня 2016 року, укладеними без згоди її, до кредитного договору, було внесено зміни щодо строку дії договору, змінено графік погашення кредиту, внаслідок чого збільшився обсяг її відповідальності як поручителя, що є підставою для припинення поруки у відповідності до вимог частини першої статті 559 ЦК України.

Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила суд визнати припиненим договір поруки від 12 грудня 2012 року, укладений між нею та ПАТ АБ «Південний», стягнути з ОСОБА_2 1 грн на відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Малиновського районного суд м. Одеси від 22 березня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано припиненим договір поруки, укладений 12 грудня 2012 року між ПАТ АБ «Південний» та ОСОБА_1 .

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що унаслідок укладення із позичальником додаткових угод від 03 серпня 2015 року та від 21 січня 2016 року збільшилась відповідальність останнього за кредитним договором від 23 січня 2008 року № В 27 2008г, зобов`язання за яким забезпечені поручителем ОСОБА_1 , яка не була повідомлена про укладення таких додаткових угод і своєї згоди на зміну зобов`язань позичальника не надавала, тому відповідно до вимог статті 559 ЦК України це є безумовною підставою припинення поруки. Разом з тим, судом першої інстанції не встановлено порушення прав позивача з боку ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ПП «Копліон-авто», тому позовні вимоги до вказаних осіб задоволенню не підлягають.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 22 червня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ АБ «Південний» задоволено.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 березня 2017 року у частині визнання припиненим договору поруки і стягнення судових витрат скасовано, й ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що за договором поруки, укладеним 12 грудня 2012 року між ПАТ АБ «Південний» та ОСОБА_1 , поручитель зобов`язалась відповідати перед кредитором за ОСОБА_3 по його зобов`язанням перед кредитором, що виникли із кредитного договору від 23 січня 2008 року № В 27 2008г, додаткової угоди від 12 грудня 2012 року та всіх додаткових угод до нього, у тому числі і тих, що будуть укладені у майбутньому, згідно з яким кредитор зобов`язався надати позичальнику кредит на суму 740 тис. доларів США, а позичальник зобов`язується в розмірі, на умовах та в строки, визначені кредитним договором, повернути кредитору кредит, сплатити відсотки за фактичний термін користування кредитом, а також сплатити штрафи та пені, передбачені умовами кредитного договору та обраховані кредитором (пункт 1.1. договору поруки).

Поручитель також відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, за всіма зобов`язаннями останнього за кредитним договором (відповідальність солідарна), в тому числі як по сплаті основного боргу за кредитом у розмірі неповернутої в термін суми кредиту, але не більше 615 033,23 доларів США, відсотків за користування кредитом, нарахованих відповідно до кредитного договору, але не більше 174 428,19 доларів США, усе разом 789 461,42 доларів США, так і по сплаті неустойки у вигляді пені, штрафів, передбачених кредитним договором, збитків кредитора… У випадку зміни терміну повернення кредиту за кредитним договором у поручителя виникає додаткова солідарна відповідальність по сплаті відсотків, нарахованих кредитором за фактичний період користування кредитом (пункт 1.3 договору поруки).

Сторони договору поруки також досягли згоди відносно розміру зобов`язань, що забезпечуються порукою відповідно до договору поруки, при цьому поручитель розуміє, що є можливість зміни розміру зобов`язань у випадках, передбачених умовами кредитного договору за розсудом сторін кредитного договору та підтверджує, що порукою за цим договором забезпечуються також і зобов`язання, які можуть бути змінені відповідно до умов кредитного договору у майбутньому (пункт 1.4. договору поруки).

Поручитель дала згоду на збільшення розміру зобов`язань та продовження терміну виконання зобов`язань, забезпечених порукою за цим договором, що можуть виникнути в майбутньому, внаслідок чого збільшується обсяг її відповідальності перед кредитором, у випадку внесення змін та доповнень до кредитного договору (пункт 1.5. договору поруки).

Ураховуючи те, що умовами договору поруки передбачена згода ОСОБА_1 , як поручителя, на збільшення обсягу її відповідальності на майбутнє, відсутні правові підстави для визнання поруки припиненою з підстав визначених частиною першою статті 559 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просив рішення апеляційного суду Одеської області від 22 червня 2017 року скасувати, й передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2017 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 521/15453/16-ц із Малиновського районного суд м. Одеси.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 червня 2019 року справу передано судді-доповідачеві Осіяну О. М.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 березня 2020 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував, що унаслідок укладення між ОСОБА_3 та ПАТ АБ «Південний» додаткових угод від 03 серпня 2015 року та від 21 січня 2016 року до кредитного договору від 23 січня 2008 року № В 27 2008г, по зобов`язанням за яким вона відповідає як поручитель, збільшився обсяг відповідальності позичальника перед банком, при цьому, про укладення таких додаткових угод вона не була повідомлена та згоди на їх укладення не надавала, що є підставою для припинення договору поруки у відповідності до вимог частини першої статті 559 ЦК України. Судом апеляційної інстанції також не враховано, що при укладенні додаткової угоди від 03 серпня 2015 року відповідач усвідомлював, що договір поруки вважається припиненим у зв`язку зі збільшенням обсягу відповідальності поручителя, оскільки 21 січня 2016 року між ПАТ АБ «Південний» та ОСОБА_2 , ПП «Копліон-авто», з якими також спочатку були укладені договори поруки від 12 грудня 2012 року, укладено нові договори поруки, від укладення такого договору вона відмовилась. Вважала, до договором поруки, укладеним між нею та банком 12 грудня 2012 року, чітко визначено обсяг її відповідальності, на який вона погоджувалась, тому подальша зміна умов кредитного договору, яка тягне за собою збільшення її відповідальності, як поручителя, є несправедливою. Також вважала, що принципу справедливості і розумності суперечить відсутність процедури повідомлення поручителя про зміну його зобов`язання за кредитним договором та відсутність можливості відмовитись від таких змін, які не обумовлені у договорі поруки.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 23 січня 2008 року між ВАТ АБ «Південний», правонаступником якого є ПАТ АБ «Південний», та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № В 27 2008г, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати ОСОБА_5 кредит в сумі 740 тис. доларів США зі сплатою 14 % річних, строком до 22 січня 2015 року, з погашенням щомісячними платежами відповідно до графіку, викладеного в додатку № 1 до цього договору (а. с. 121-122, т. 1).

Додатковими угодами від 27 лютого 2008 року,12 червня 2009 року було викладено додаток № 1 до кредитного договору у новій редакції (а. с. 124, 125, 126, т. 1).

12 грудня 2012 року між ПАТ АБ «Південний», ОСОБА_5 і ОСОБА_3 укладена додаткова угода про заміну боржника в зобов`язанні, відповідно до умов якої замінено боржника за кредитним договором від 23 січня 2008 року № В 27 2008г на ОСОБА_3 (а. с. 127-131, т. 1).

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 23 січня 2008 року № В 27 2008г, 12 грудня 2012 року між ПАТ АБ «Південний» і ОСОБА_1 укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов`язалась відповідати перед кредитором за ОСОБА_3 по його зобов`язанням перед кредитором, що виникли із кредитного договору від 23 січня 2008 року, додаткової угоди від 12 грудня 2012 року та всіх додаткових угод до нього, у тому числі і тих, що будуть укладені у майбутньому, згідно з яким кредитор зобов`язався надати позичальнику кредит на суму 740 тис. доларів США, а позичальник зобов`язується в розмірі, на умовах та в строки, визначені кредитним договором, повернути кредитору кредит, сплатити відсотки за фактичний термін користування кредитом, а також сплатити штрафи та пені, передбачені умовами кредитного договору та обраховані кредитором (пункт 1.1. договору поруки).

Відповідно до пункту 1.3. договору поруки поручитель також відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, за всіма зобов`язаннями останнього за кредитним договором (відповідальність солідарна), в тому числі як по сплаті основного боргу за кредитом у розмірі неповернутої в термін суми кредиту, але не більше 615 033,23 доларів США, відсотків за користування кредитом, нарахованих відповідно до кредитного договору, але не більше 174 428,19 доларів США, усе разом 789 461,42 доларів США, так і по сплаті неустойки у вигляді пені, штрафів, передбачених кредитним договором, збитків кредитора… У випадку зміни терміну повернення кредиту за кредитним договором у поручителя виникає додаткова солідарна відповідальність по сплаті відсотків, нарахованих кредитором за фактичний період користування кредитом.

Пунктом 1.4. сторони договору поруки досягли згоди відносно розміру зобов`язань, що забезпечуються порукою відповідно до договору поруки, при цьому поручитель розуміє, що є можливість зміни розміру зобов`язань у випадках, передбачених умовами кредитного договору за розсудом сторін кредитного договору та підтверджує, що порукою за цим договором забезпечуються також і зобов`язання, які можуть бути змінені відповідно до умов кредитного договору у майбутньому.

Поручитель дала згоду на збільшення розміру зобов`язань та продовження терміну виконання зобов`язань, забезпечених порукою за цим договором, що можуть виникнути в майбутньому, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності перед кредитором, у випадку внесення змін та доповнень до кредитного договору (пункт 1.5. договору поруки).

26 квітня 2013 року між ПАТ АБ «Південний» та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду до кредитного договору від 23 січня 2008 року № В 27 2008г, якою знижено відсоткову ставку за користування кредитом до 11 % річних (а. с. 136, т. 1).

Додатковою угодою від 03 серпня 2015 року до кредитного договору від 23 січня 2008 року № В 27 2008г зменшено розмір відсотків за користування кредитом до 8% річних, подовжено строк повернення кредиту до 21 січня 2016 року, змінено розмір щомісячного платежу до еквівалентного 99 500 грн за курсом міжбанківського валютного ринку на день погашення відповідно до графіку платежів за кредитним договором (а. с. 138, т. 1).

Додатковою угодою від 21 січня 2016 року до кредитного договору подовжено строк повернення кредиту до 28 квітня 2016 року (а. с. 141, т. 1).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з вимогами частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають в його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань.

Відповідно до частин першої та третьої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручителем може бути одна або кілька осіб.

Згідно з частиною першою статті 554 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Отже, порука є спеціальним додатковим майновим заходом впливу, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша та друга статті 553 ЦК України).

Підстави припинення поруки наведені у статті 559 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Тобто закон пов`язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких інших умов основного договору.

Згода поручителя може бути висловлена у будь-якій формі, зокрема, й письмового повідомлення, додаткової угоди тощо.

У разі, якщо в договорі поруки передбачена, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов`язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору є результатом досягнення певної домовленості між сторонами (банком і поручителем), а отже, поручитель дав згоду на зміну у майбутньому основного зобов`язання.

Аналогічні правові висновки щодо застосування частини першої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року

у справі № 755/18438/16-ц (провадження № 14-275цс19), у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 17 лютого 2020 року у справі № 757/4111/13-ц (провадження 61-37688сво18).

Обґрунтовуючи вимоги позову, ОСОБА_1 зазначила, що між ОСОБА_3 укладено ряд додаткових угод від 26 квітня 2013 року, 03 серпня 2015 року, 21 січня 2016 року, внаслідок яких збільшено її відповідальність.

Установивши, що умови договору поруки від 12 грудня 2012 року передбачають, зокрема, надання згоди ОСОБА_1 на збільшення розміру її зобов`язань та продовження терміну виконання зобов`язань, забезпечених порукою за цим договором, що можуть виникнути в майбутньому, внаслідок чого збільшується обсяг її відповідальності перед кредитором, у випадку внесення змін та доповнень до кредитного договору, зважаючи на те, що відповідна умова договору поруки передбачає згоду поручителя на збільшення обсягу його відповідальності на майбутнє, що є результатом досягнення домовленості між сторонами, які є вільними у визначенні змісту зобов`язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання поруки припиненою з підстав, визначених частиною першою статті 559 ЦК України.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги про те, що укладеним між нею та банком 12 грудня 2012 року договору поруки чітко визначено обсяг відповідальності, на який вона погоджувалась, тому подальша зміна умов кредитного договору, яка тягне за собою збільшення її відповідальності, як поручителя, є несправедливою, як і є несправедливою відсутність у договорі процедури повідомлення поручителя про зміну його зобов`язання за кредитним договором та відсутність можливості відмовитись від таких змін, які не обумовлені у договорі поруки, не є підставою для скасування судового рішення, оскільки з вимогами щодо визнання недійсним договору поруки або окремих його пунктів ОСОБА_1 не зверталась, отже, погоджувалась на його умови, підписуючи такий договір, зокрема, і з умовами щодо надання згоди на збільшення обсягу її відповідальності, як поручителя, на майбутнє.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог вищезгаданої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 22 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович