Постанова

Іменем України

01 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 2-116/12

провадження № 61-1692св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявник - старший державний виконавець Зарічного відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області Литовченко Ганна Федорівна,

заінтересовані особи:

боржник - ОСОБА_1 ,

стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Рижова Сергія Євгенійовича, на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 11 листопада 2019 року у складі судді Грищенко О. В. та постанову Сумського апеляційного суду від 24 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Орлова І. В., Собини О. І., Левченко Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст вимог подання

У вересні 2019 року старший державний виконавець Зарічного відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області (далі - Зарічний ВДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області) Литовченко Г. Ф. звернулася до суду з поданням про видачу дублікату виконавчого листа у справі № 2-116/12, виданого 25 травня 2013 року Зарічним районним судом м. Суми про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» (далі - ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ») заборгованості за кредитним договором у розмірі 761 409,27 грн.

Подання мотивоване тим, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 05 березня 2013 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ТОВ «УкрСиббанк») про визнання недійсним договору іпотеки та задоволенні зустрічного позову ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 28 травня 2013 року апеляційну скаргу ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» задоволено.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 05 березня 2013 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» скасовано та ухвалено у цій частині нове судові рішення.

Позов ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

У рахунок виконання зобов`язань за укладеним між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» і ОСОБА_5 кредитним договором від 26 червня 2007 року № 0 у загальному розмірі 761 409,27 грн, що еквівалентно 89 433 швейцарських франків 96 сантимів, звернуто стягнення на користь ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 133,7 кв. м та земельну ділянку площею 0,06333 га, кадастровий номер :03:006:0007, призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів із визначенням початкової ціни житлового будинку та земельної ділянки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Проте, оригінал виконавчого листа у справі № 2-116/12, виданого 25 травня 2013 року Зарічним районним судом м. Суми про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» заборгованості за кредитним договором у розмірі 761 409,27 грн було втрачено під час реорганізації відділу ДВС.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 11 листопада 2019 року подання старшого державного виконавця Зарічного ВДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області Литовченко Г. Ф. задоволено.

Видано дублікат виконавчого листа у справі № 2-116/12, виданого 25 травня 2013 року Зарічним районним судом м. Суми про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» заборгованості за кредитним договором у розмірі 761 409,27 грн.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що рішення Апеляційного суду Сумської області від 28 травня 2013 року у справі № 2-116/12 не виконано, провадження з примусового його виконання перебуває у Зарічному відділі державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області, проте оригінал виконавчого листа втрачений при реорганізації відділу ДВС, тому слід видати його дублікат.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Сумського апеляційного суду від 24 грудня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Рижова С. Є., залишено без задоволення, а ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 11 листопада 2019 року - без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, заявник довів той факт, що оригінал виконавчого документа було втрачено, тому, з метою недопущення порушення права ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» на справедливий суд, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для видачі дублікату виконавчого листа.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі, поданій у січні 2020 року до Верховного Суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Рижов С. Є., посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні подання старшого державного виконавця Зарічного ВДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області Литовченко Г. Ф. про видачу дублікату виконавчого листа.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційні скарги

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано, що із заявою про видачу дублікату виконавчого листа державний виконавець звернувся після закінчення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання. Крім того, зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази втрати виконавчого листа, а також докази того, що рішення суду, на підставі якого виданий виконавчий лист, не було виконано.

Відзив на касаційну скаргу учасники процесу до суду не подали.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Рижова С. Є., задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції ґарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Згідно з підпунктом 17.4 пункту 17 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

Відповідно до положень пунктів 3, 4 розділу XV Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень», виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони можуть звернутися до суду або іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, за видачею дубліката виконавчого документа. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього дубліката виконавчого документа (крім випадків, передбачених абзацом другим пункту 3 цього розділу) виносить постанову про відновлення втраченого (знищеного) виконавчого провадження і не пізніше наступного дня надсилає її стягувачеві та боржникові.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до довідки Зарічного відділу ДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області від 04 листопада 2019 року № 80597 виконавчий лист № 2-116/12, виданий 25 травня 2013 року Зарічним районним судом м. Суми про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» заборгованості за кредитним договором у розмірі 761 409,27 грн перебуває на виконанні, але станом на 05 вересня 2019 року виконавчий документ було втрачено у зв`язку з реорганізацією відділу ДВС.

Задовольняючи подання старшого державного виконавця Зарічного ВДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області Литовченко Г. Ф. про видачу дублікату виконавчого листа у справі № 2-116/12, районний суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно виходив із того, що оригінал виконавчого листа № 2-116/12, виданого 25 травня 2013 року Зарічним районним судом м. Суми на виконання рішення Апеляційного суду Сумської області від 28 травня 2013 року, втрачено, а тому існують підстави для видачі його дубліката.

Доводи касаційної скарги про те, що із заявою про видачу дубліката виконавчого листа можна звернутися у межах пред`явлення його до виконання, а у разі пропуску такого строку одночасно із заявою про видачу дубліката слід подати і заяву про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання, не заслуговують на увагу, оскільки, як було встановлено судами, виконавчий лист № 2-116/12, виданий 25 травня 2013 року Зарічним районним судом м. Суми на виконання рішення Апеляційного суду Сумської області від 28 травня 2013 року, був пред`явлений до виконання стягувачем у строк, передбачений статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, на час виникнення спірних правовідносин) та у разі отримання виконавцем дубліката виконавчого листа, за яким уже відкрито виконавче провадження, питання про відкриття виконавчого провадження вирішуватись не буде, на час розгляду цього подання, державним виконавцем продовжуються виконавчі дії в рамках виконавчого провадження з виконання вказаного виконавчого листа, тому посилання на необхідність поновлення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, є безпідставним.

Вказаний підхід судів попередніх інстанцій до вирішення питання, яке розглядається, узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, зокрема у постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 2-3756/09 (провадження № 61-39027св18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання заявника на те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що рішення суду, на підставі якого виданий виконавчий лист, не було виконано, не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_1 , як боржником за вказаним виконавчим листом, доказів виконання рішення Апеляційного суду Сумської області від 28 травня 2013 року та закінчення виконавчого провадження ВП № 40380382, яке було відкрито постановою державного виконавця від 18 жовтня 2013 року (том 3, а. с. 3), не надано, а положеннями статей 12, 81 обов`язок доказування своїх вимог та заперечень покладено на всіх учасників процесу, які заявлять такі вимоги чи заперечення.

Доводи касаційної скарги про те, що вказане виконавче провадження вже не перебуває на виконання у Зарічному ВДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області побудовані виключно на припущеннях заявника та спростовуються наданими державним виконавцем довідками Зарічного ВДВС м. Суми ГТУЮ у Сумській області від 05 вересня 2019 року (том 2, а. с. 212) та від 04 листопада 2019 року (том 3, а. с. 11).

Отже, вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні представником боржника норм процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі заявника доводи фактично є ідентичними з доводами його апеляційної скарги були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Рижова Сергія Євгенійовича - залишити без задоволення.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 11 листопада 2019 року та постанову Сумського апеляційного суду від 24 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Б. І. Гулько Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк