ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/878/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2020 р.Дарницький районний суд м. Києва:

в складі головуючої судді Заставенко М.О.

з секретарем Доля М.А.

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписав анкету-заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг» № б/н від 13.12.2011, згідно якої отримав кредит у розмірі 44 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті складає між ним та банком договір про надання банківських послуг і підтверджується підписом у заяві. Відповідно до положень «Умов та правил надання банківських послуг» АТ КБ «Приватбанк», що діяв на підставі ліцензії НБУ № 22 від 29.07.2009 та згодом на підставі ліцензії НБУ № 22 від 05.10.2011, керуючись чинним законодавством Украйни, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує «Умови та правила надання банківських послуг» на своєму сайті. Тобто «Умови та правила» є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам, при яких клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг банку. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи банку», які викладені на банківському сайті. Заявою відповідача підтверджується, що він був повністю проінформований про умови кредитування в банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Також визнання угоди відповідачем є факт користування ним картрахунку та використання кредитних коштів. Банком також було надано відповідачу набір засобів доступу до картрахунку через віддалені канали обслуговування. Для погашення кредиту банк надав відповідачу інструменти передбачені договором, а саме п. 2.1.1.12.3, відповідно до якого поповнення картрахунку, здійснюється шляхом внесення коштів в готівковій або безготівковій формі і зарахування їх банком на картрахунок держателя, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору. Пунктом 1.1.3.2.4 договору для АТ КБ «Приватбанк» передбачена можливість зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору. При цьому у сторін договору виникають обов`язки: -у кредитора: інформування позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 договору: -у позичальника: отримання виписки про стан та про здійснені операції на карткових рахунках (п. 1.1.2.1.5. Договору). На підставі п. 1.1.5.2 договору, неотримання або несвоєчасне отримання клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє його від виконання його зобов`язань за даним договором. Згідно п.п. 1.1.6.1, 1.1.6.2 договору зміни в «Умови та правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку,. а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнта про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв`язку, в т.ч. через офіційний сайт банку, смс-повідомлення клієнтам про зміни даних правил, інші канали інформування. У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів банку» клієнт має право надати банку заяву про розірвання договору, виконавши умови п. 1 .1.2.1.6. договору. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Відповідач на підставі п. 2.1.1.5.5 договору зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, комісії, тощо. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 договору. У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом:

-згідно п. 2.1.1.12.2.1. договору клієнт сплачує банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в тарифах, що діють на дату нарахування; -відповідно до п. 2.1.1.12.6.1 договору, клієнт сплачує банку пеню, яка розраховується згідно «Тарифів банку» на час порушення зобов`язання та може змінюватись у відповідності до п. 1.1.3.2.4 договору. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України та п. 2.1.1.7.6 договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку судовий штраф в розмірі 500 грн (в еквіваленті 500 грн за кредитними картками, відкритими у валюті USD) +5% від суми заборгованості. Відповідно до п. 2.1.1.3.3 договору відповідач доручив банку списувати з картрахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартість послуг, визначену тарифами банку при настанні терміну платежу, а при виникненні боргових зобов`язань згідно п.п. 2.1.1.3.5, 2.1.1.12. договору. Боржник доручає списувати з будь-якого рахунку відкритого в банку зокрема з картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строку платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання). Відповідно до п.п. 2.1.1.4.2, 2.1.1.12.10. договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим договором. Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 22.05.2019 має заборгованість - 72048,18 - за тілом кредита, 27130.09 грн.- заборгованість за простроченим тілом кредита, 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 34049,16 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 635,04 грн. - нарахована пеня за несвоєчасну сплату боргу, 0,00 грн. - штраф (фіксована частина), 0,00 - штраф (процентна складова).

24.07.2019 суд відкрив провадження та з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України вирішив її розглянути у порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін.

21.10.2020 відповідачем надано відзив на позов в якому ОСОБА_1 посилається на наступні обставини. З 2009 року відповідач є клієнтом АТ КБ «Приватбанк». 08.08.2018 у АТ КБ «Приватбанк» через платіжні картки було викрадено грошові кошти у сумі більше 40000 грн. за допомогою конфіденційної інформації, даних відповідача та електронних пристроїв невстановленими особами. Відповідачем подано заяву про вчинення кримінального правопорушення за фактом шахрайства до правоохоронних органів, слідство триває. При цьому відповідач не ознайомлена з «Умовами та правилами надання банківських послуг», відтак підстави для стягнення, 27130.09 грн.- заборгованість за простроченим тілом кредита, 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 34049,16 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 635,04 грн. - нарахована пеня за несвоєчасну сплату боргу, 0,00 грн. - штраф (фіксована частина), 0,00 - штраф (процентна складова) відсутні. Зважаючи на обставини викладені у відзиві відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

14.11.2019 позивачем надано відповідь на відзив, в якому відповідач стверджує наступне. За наданими виписками з карткового рахунку відповідача вбачається, що відповідач користувалась картковим рахунком, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазину. 08.08.2018 грошові кошти з кредитної картки відповідача № НОМЕР_1 були переведені на її ж картки для виплат № НОМЕР_2 та НОМЕР_3 . Переведення коштів було за допомогою послуги IVR-меню, з отриманням даних клієнта. Відповідно до п.п. 1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг - "Банк не несе відповідальність у випадку, якщо інформація про рахунки Клієнта, Карти, контрольної інформації Клієнта, відправленої в SMS повідомленні ПІН коді, Ідентифікатори користувача, паролях системи Приват24, паролі (ніке) MobileBanking або проведених Клієнтом операціях стане відомою третім особам в результаті недобросовісного виконання Клієнтом умов, зберігання та використання або/та прослуховування або перехват інформації в каналах зв`язку під час використання цих каналів. Отже, як вбачається з виписки по рахунку Відповідача невстановлені особи скористалися послугою "Миттєва розстрочка", після чого були оформлені переноси заборгованості з карти універсальна за допомогою вище вказаного сервісу. Скориставшись даною послугою, було "обнулено" заборгованість відповідача за використаний кредитний ліміт, який став доступним до використання невстановленими особами. Однак, у відповідача виникло зобов`язання в рамках сервісу "Миттєва розстрочка" щодо здійснення регулярних платежів і погашення перенесеної на неї невстановленими особами заборгованості. Позивач наголошує, що послуги, які пов`язані з платіжною карткою надаються при умові володіння особистою інформацією Клієнта. Саме тому Банк постійно акцентує увагу на нерозголошенні персональних даних. Відтак, зважаючи на викладенні обставини, позивач наполягає на задоволенні позовних вимог.

Представник позивача надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності та проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Позовні вимоги просив задовольнити.

Відповідач надав заяву про розгляд справи без участі і просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено анкету-заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг» № б/н від 13.12.2011.

Позивач звертаючись до суду з заявленим позовом посилається на те, що на підставі анкети-заяви відповідач отримала кредит у розмірі 44500.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Як вбачається з довідки, виданої відповідачу на особисте звернення до позивача, за юридичною адресою від 08.01.2020 № 26030569/15439230 заборгованість по карті № НОМЕР_1 станом на 07.08.2018 складає 15259,69 грн. Кредитний ліміт на 07.08.2018 по карті складав 18000 грн. Дані обставини визнаються відповідачем в повному обсязі, оскільки вона її використовувала для розрахунків в магазинах, аптеках, а також при сплаті комунальних платежів та послуг зв`язку, тощо. 08.08.2018 внаслідок несанкціонованого доступу сторонніх осіб без відома відповідача шляхом використання її персональних даних було змінено кредитний ліміт шляхом збільшення по карті № НОМЕР_1 на загальну суму 42744.02 грн. разом з сумою заборгованості відповідача в розмірі 15259.69 грн.

Таким чином за одну добу сума кредитного ліміту відповідача збільшена на суму 27484,33 грн., яка не є заборгованістю відповідача, не визнається нею в повному обсязі, заперечується шляхом звернень до позивача, правоохоронних органів з приводу використання її персональних даних при оформленні миттєвої розстрочки невстановленими особами на невстановлених осіб шляхом використання системи «Приват24».

09.08.2018 відповідач звернулась до позивача та Дарницького УП ГУНП в м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Було розпочато кримінальне провадження № 0002313 за ч. 1 ст. 190 КК України, відповідача визнано потерпілою.

Як вбачається з електронної переписки відповідача з банком, 09.08.2018 карта № НОМЕР_1 була заблокована та перевипущена і відповідачу видано нову карту № НОМЕР_4 із збереженням її рахунку.

Відповідно до повідомлення Дарницького УП ГУНП в місті Києві, за результатами виконання вказаного доручення СВ Дарницьким УП ГУНП в м. Києві було отримано рапорт, в якому було зазначено, що 08.08.2018 невстановлена особа скористалася послугою відновлення номеру звернувшись до сервісного центру ПрАТ «Водафон Україна». Невстановлена особа отримала доступ до мобільного номеру телефону НОМЕР_5 . В подальшому використовуючи доступ до зазначеного номеру телефону, шляхом зміни паролю до мобільного додатку «Приват 24», здійснила вхід до акаунту де використовуючи рахунки здійснила розрахунок за товари в магазині «Цитрус», що знаходиться: м . Кривий Ріг, вул. Лєрмонтова 37. Інша частина коштів була перерахована та рахунок ТОВ «Гаджет Трейдінг». За місцем реєстрації вказане товариство не виявлене.

Пунктом 1.1.2.1.21 Умов і Правил надання банківських послуг передбачено негайне повідомлення клієнтом банку інформації, що стала відома клієнту про втрату/викрадення картки, sim-картки мобільного телефону, несанкціоновані транзакції за його рахунками.

Відповідачем надано лист з компанії ПрАТ «Водафон Україна» від 03.01.2019 в якому повідомлено, що за результатами обслуговування номеру телефону № НОМЕР_6 , 08.08.2018 було здійснено заміну сім-карти, який є фінансовим номером відповідача у ПАТ КБ "Приватбанк" та з якого 08.08.2018 було здійснено неналежний переказ коштів.

За викладених обставин, відповідач 09.08.2018 не могла використовувати даний номер телефону НОМЕР_6 у зв`язку з діями невстановлених осіб. При зверненні відповідача до сервісного центру оператор пояснив, що карта була перевипущена, як втрачена. Відповідач залишила у сервісному центрі ПрАТ «Водафон Україна» заяву щодо проведення розслідування за фактом втрати номера телефону шахрайським шляхом.

Відтак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 15259,69 грн. не сплачені не з вини позичальника, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд погоджується із тим, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Відтак заявлені вимоги в сумі 15259,69 грн. про стягнення кредитної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволення.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" на час встановлення ініціатора та правомірності переказу, але не більше ніж впродовж дев`яноста календарних днів, емітент має право не повертати на рахунок неналежного платника суму попередньо списаного неналежного переказу. У разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до розділу VI ч.6 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року N 705 Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" щодо стягнення іншої суми кредиту.

Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі N 127/23496/15-ц (касаційне провадження N 61-3239св18) вказану правову позицію підтримав.

Щодо стягнення з відповідача 27130,09 грн.- заборгованість за простроченим тілом кредита, 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 34049,16 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 635,04 грн. - нарахована пеня за несвоєчасну сплату боргу, 0,00 грн. - штраф (фіксована частина), 0,00 - штраф (процентна складова), суд приходить до наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника процентна ставка не зазначена.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 13.12.2011, посилався на «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які розміщені на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірі і порядку нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (13.12.2011) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (26.06.2019), тобто кредитор міг додати до позовної заяви «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36).

Суд вважає, що «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» ПриватБанку розміщені на сайті: https://privatbank.ua, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 13.12.2011 шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 11.11.2010 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Таким чином, суд погоджується з тим, що позивачем обґрунтовано зазначено про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника заборгованості за тілом кредиту в розмірі 15259,69 грн.,

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 536, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 81, 141, 265, 268, 280-289 ЦПК України

ВИРІШИВ :

Позовну заяву Комерційний Банк «Приватбанк» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості- задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) на користь Комерційний Банк «Приватбанк» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50) заборгованість за тілом кредиту 15259,69 грн. та судові витрати 24,00 грн.

В задоволенні решти позовних відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: М.О.Заставенко