ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

06 квітня 2020 року

м. Харків

справа № 642/8216/19

провадження № 22-ц/818/1700/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого- Піддубного Р.М. (суддя - доповідач),

суддів: Котелевець А.В., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Падарян Дмитра Геннадійовича , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2019 року, ухвалене у складі судді Шрамко Л.Л., -

у с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття.

23 грудня 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Падарян Д.Г. звернувся до суду із заявою, в якій просив стягнути з ОСОБА_2 на користь позивачки понесені нею витрати на правничу допомогу у розмірі 9400 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 5 грудня 2019 року, до досягнення дитиною повноліття. У задоволенні вимог про стягнення витрат на правничу допомогу відмовлено. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі Падарян Д.Г. , який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив рішення в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вказані витрати у розмірі 9400 грн, а також стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у суді апеляційної інстанції у сумі 8173 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що до суду першої інстанції ним було надано усі необхідні докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для їх стягнення з відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В частині задоволення позовних вимог про стягнення аліментів рішення суду учасниками справи не оскаржувалось.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для її часткового задоволення.

Відмовляючи у стягненні з відповідача ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження їх оплати, а тому відсутні підстави для розподілу вказаних витрат відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Проте повністю погодитись з такими висновками не можна.

Положеннями статті 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Як убачається із матеріалів справи, 01 жовтня 2019 року між адвокатом Падарян Д.Г. та ОСОБА_1 укладено договір №04-10-ФО/19 про надання правової допомоги, відповідно до умов якого адвокат зобов`язався надавати правову допомогу, а клієнт сплатити винагороду (гонорар, розмір якого сторони визначили окремо у додатках до цього договору.

Відповідно до додатку № 01 від 12.12.2019 року до вказаного договору, який містить опис виконаних робіт, загальний розмір винагороди адвоката становить 9400 грн.

Також надано акт здавання-приймання від 12.12.2019 року, підписаний адвокатом Падаряном Д.Г. та ОСОБА_1.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 137, частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 цього Кодексу).

Разом з тим, ч.ч. 1 та 2 ст. 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Крім того, пунктом 9 частини 2 статті 175 ЦПК України встановлено, що позовна заява повинна містити, зокрема, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

З огляду на те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач разом з першою заявою по суті спору не подав суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи, у стягненні вказаних витрат слід відмовити з цих підстав.

За таких обставин апеляційна скарга Падарян Д.Г. , який діє в інтересах ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід змінити, виклавши його мотивувальну частину щодо відмови у відшкодуванні витрат на правничу допомогу в редакції цієї постанови.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 376, 381 - 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Падарян Дмитра Геннадійовича , який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2019 року змінити, виклавши його мотивувальну частину щодо відмови у відшкодуванні витрат на правничу допомогу в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 06 квітня 2020 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

О.Ю. Тичкова