Справа № 189/1676/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2020 року смт. Покровське Покровського району

Дніпропетровської області

Покровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Чорної О.В.,

за участю секретаря судового засідання Корхової М.Г.,

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

представник відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах та пені за прострочення сплати аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом (уточненим) до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах та пені за прострочення сплати аліментів, яким просила стягнути на її користь заборгованість по аліментах на утримання неповнолітньої дочки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 20.05.2015 року по 01.11.2019 року в розмірі 99386,11 грн. та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 20.05.2015 року по 01.11.2019 року у розмірі 96794,17 грн (а. с. 31).

Позовні мотивує тим, що згідно рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 16.11.2015 року по справі № 189/2233-15-ц між позивачкою та відповідачем ОСОБА_2 розірваний шлюб. Від шлюбу позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 мають спільну дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

Позивачка зазначає, що дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач є батьком неповнолітньої дитини, проте не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною взагалі; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти і головне матеріально не забезпечує її, хоча судом і винесено рішення про стягнення аліментів.

Посилається на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 10.06.2015 року справа № 189/1400/15-ц, яким з відповідача ОСОБА_2 ухвалено стягувати аліменти, на її користь, на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі Ѕ частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.05.2015 року та до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до цього рішення Васильківським районним відділом ДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відкрите виконавче провадження, однак відповідач не сплачував аліменти, у зв`язку з чим виникла заборгованість.

Відповідно до медичного висновку № 79 від 06.11.2013 року, виданого РК ЗОЗ «Покровський центр ПМСД» неповнолітня ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 являється дитиною-інвалідом. Коштів на утримання дитини катастрофічно не вистачає, відповідач матеріально не допомагає, аліменти не сплачує, в зв`язку з чим і виникла вказана заборгованість. Позивачка зазначає, що на даний час вона не працює, не перебуває на обліку в Покровській РФ Дніпропетровського ОЦЗ з питання безробіття, що підтверджує довідками, працевлаштуватися вона не має змоги, оскільки повинна постійно піклуватися про дитину-інваліда. Згідно довідки УСЗН Покровської РДА, вона отримує лише державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю, якої не вистачає на ліки для дитини чи одяг та взуття.

10.01.2020 року до суду надійшов відзив на позов від відповідача ОСОБА_2 в якому він просив відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог. Відповідача ОСОБА_2 посилається на те, що має захворювання на псоріаз, окрім того, у 2017 році мав травму голови, а саме, перелом кісток склепіння та основи черепа, що ускладнює його працевлаштування, у зв`язку з чим, на день подачі відзиву відповідач ОСОБА_2 ніде не працевлаштований, не отримує ні заробітну плату, ні будь-які інші доходи з яких, він міг би сплачувати аліменти, а тому вважає, що його вини у несвоєчасному виконанні рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 10.06.2015 року, у справі №189/1400/15-ц немає, а тому відсутні підстави, передбачені статтею 196 СК України, для покладення на нього відповідальності у вигляді нарахування та стягнення пені за несплату аліментів. Окрім цього, відповідач вважає, що наданий позивачем розрахунок пені за прострочення сплати аліментів, в сумі 92286,35 грн. за період з 20.05.2015 року по 26.09.2019 року не може бути взнаний справедливим, оскільки він продовжує необмежено зростати, що заганяє відповідача у боргову яму, позбавляючи останнього, як фактичної можливості, так і мотивації до погашення боргу (а. с. 51-55).

23.01.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив від позивачки ОСОБА_1 в якому вона зазначила, що згідно довідки ТОВ «Восток» від 25.07.2017 року, відповідач був працевлаштований на даному підприємстві, але 17.07.2017 року він був звільнений за власним бажанням, що свідчить про безвідповідальне ставлення до обов`язку з утримання неповнолітньої дитини та виконання рішення суду. Також, позивачка просила суд звернути увагу на те, що відповідачем не надано докази тривалої втрати працездатності, чи навіть інвалідності у зв`язку з отриманою ним травмою голови, що на думку позивача свідчить про те, що зазначена травма ніяк не спливає на можливість працевлаштування відповідача (а. с. 61-62).

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання з`явилась, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 , в судове засідання з`явився, позовні вимоги визнав частково.

Представник відповідача ОСОБА_3 , підтримав відповідача, наголосивши на тому, що відповідач, попри проблеми із здоров`ям, частково виконував рішення суду і сплачував аліменти, хоч і не в повному обсязі, просив зменшити розмір пені у зв`язку з незадовільним станом здоров`я відповідача.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов наступного.

Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Суд встановив, що рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 16.11.2015 року у справі №189/2233/15-ц розірваний шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (копія рішення суду, а. с. 4).

Згідно дублікату виконавчого листа, який виданий згідно ухвали №189/140015-ц від 18.04.2019 року, Покровський районний суд Дніпропетровської області ухвалив стягувати щомісячно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі Ѕ частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.05.2015 року та до досягнення дитиною повноліття (копія дублікату виконавчого листа, а. с. 6).

Виконавчий лист на виконання рішення суду про стягнення аліментів пред`явлений до виконання.

Як випливає з розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 29.02.2020 року, наданого Васильківським районним відділом державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Дніпро), боржник ОСОБА_2 станом на лютий 2020 року має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 116740,63 грн.

З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач дійсно виконував рішення суду і частково сплачував аліменти в період з травня 2015 року по лютий 2020 року.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вирішена Покровським районним судом Дніпропетровської області шляхом ухвалення відповідного судового рішення про стягнення аліментів від 10.06.2015 року, рішення звернене до виконання до виконавчої служби, виконавча служба згідно вимог чинного законодавства повинна здійснювати необхідні виконавчі дії, спрямовані на погашення заборгованості по аліментах боржником.

Таким чином, у разі задоволення судом вимоги щодо стягнення заборгованості по аліментах суд фактично стягне аліменти повторно, що не є законним рішенням.

Отже, суд вважає, що заборгованість ОСОБА_2 за аліментами підлягає стягненню в порядку виконання рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 10.06.2015 року у справі №189/1400 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, а не шляхом ухвалення нового рішення. тому суд відхиляє позов у частині стягнення заборгованості по аліментах.

Щодо стягнення пені за прострочення сплати аліментів, суд дійшов наступного.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Відсутність гарантії виконання судового рішення у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачені гарантії надані сторонам - справедливий, відкритий і швидкий розгляд.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідач ОСОБА_2 зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

Крім того, обов`язок надавати дитині допомогу (аліменти) батько несе не лише на підставі рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами СК України.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Положеннями частин 1, 3 статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на стягнення неустойки (пені) виникає в особи у зв`язку із юридичним фактом порушення особою обов`язку зі сплати аліментів на утримання дитини. При цьому, виконання такого обов`язку з порушенням строків сплати та наступне погашення заборгованості не звільняє особу від відповідальності у вигляді сплати неустойки (пені) за прострочення виконання обов`язку зі сплати аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Аналогічно вирішено питання у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), проте помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів.

Таких правових висновків щодо порядку обчислення пені у разі виникнення заборгованості зі сплати аліментів дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18).

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму, враховуючи законодавче обмеження щодо розміру пені у розмірі не більше 100 відсотків заборгованості.

Суд погоджується з розрахунком заборгованості пені, який надала позивачка, разом із заявою про збільшення позовних вимог, відповідно до якого загальна сума нарахованої пені за прострочення сплати аліментів на 01.11.2019 року складає 96794,17 грн., з урахуванням того, що розмір пені обмежений розміром заборгованості, на який нараховується пеня (а. с. 31).

У той же час, суд встановив, що в період, коли з відповідача ОСОБА_2 стягувались аліменти на утримання дитини, останній отримав травму голови, а саме, перелом кісток склепіння та основи черепа, що підтверджується епікризом, виданим 04.09.2017 року КЗ «Павлоградська міська лікарня №4» ДОР», а також ОСОБА_2 станом на 01.11.2019 року хворіє на псоріаз, що підтверджується довідкою, виданою 01.11.2019 року КП «Васильківська центральна районна лікарня» ДОР» (копія епікризу, а. с. 57; копія довідки, а. с. 58).

Відповідно до ч. 2 ст. 196 Сімейного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Враховуючи зазначені обставини і те, що вищевказані проблеми зі здоров`ям дійсно ускладнили можливість працевлаштування ОСОБА_2 та на певний період позбавили його можливості вжити заходів, спрямованих на збільшення своїх доходів, та не залежали від його волі, а також, враховуючи ту обставину, що відповідач частково сплачував по аліментах, суд на підставі ч. 2 ст. 196 СК України вважає за можливе зменшити розмір пені до 70000,00 грн.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

За вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн 40 коп.

Керуючись ст. ст. 3, 12, 81, 141, 259, 265, 268, 273, 279 ЦПК України, ст. ст. 180,196 Сімейного Кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах та пені за прострочення сплати аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за порушення строків сплати аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 20 травня 2015 року по 01 листопада 2019 року в сумі 70 000,00 (сімдесят тисяч грн. 00 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати по справі (судовий збір) в розмірі 768,40 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Покровський районний суд Дніпропетровської області в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки, визначені статтею 354 Цивільного процесуального кодексу України для апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

З дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, яка починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлений 14 квітня 2020 року.

Суддя О.В.Чорна