Справа №345/980/20
Провадження № 2/345/547/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.04.2020 р. м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі: головуючого - судді Юрчака Л.Б.,секретаря судового засідання Мостової Ю.З., розглянувши в спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калуш цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з вищевказаним позовом мотивуючи його тим, що 10 серпня 2019 року між ним та відповідачем укладено договори позики, за якими останній отримав грошові кошти в розмірі 178 000 гривень та 40000 грн. , в загальному розмірі 218 000 грн. та зобов`язався їх повернути до 01 жовтня 2019 року, що підтверджується доданими до заяви розписками позичальника. Однак, свої зобов`язання згідно договорів позики відповідач не виконує, а тому позивач просить стягнути суму заборгованості, 3% річних від суми боргу та індекс інфляції , а також судові витрати по справі.

Позивач у судове засідання подав заяву, згідно якої просить суд розгляд даної справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, просить задоволити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти задоволення. Розгляд справи просить проводити без його участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов договору позики, внаслідок чого позикодавець позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за договором позики з позичальника.

Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

10 серпня 2019 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено договори позики, за якими відповідач отримав від позивача 178 000 гривень та 40000 грн. Відповідно до розписок відповідач зобов`язався повернути позику до 01.10.2019 року (а.с. 7,8).

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, в даному випадку - розписками від 10.08.2019 року.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Так, в постанові Верховного Суду України від 02.07.2014р. у справі №6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання».

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013р. у справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей.

Однак у встановлений в договорах строки позичені кошти відповідачем повернуті не були.

Згідно положень ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з розрахунку наданого позивачем, правильність якого перевірена судом, за період з 01.10.2019 року по 10.03.2020 року за розпискою на суму 178 000 грн. сума 3% річних від простроченої суми боргу становить 2367,28 грн., інфляційні втрати в розмірі 1780,00 грн.; за розпискою на суму 40 000 грн. - сума 3% річних від простроченої суми боргу становить 531,97 грн., інфляційні втрати в розмірі 400,00 грн., які також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Будь-яких доказів на спростування проведеного позивачем розрахунку відповідачем суду не надано, позовні вимоги ним визнано в повному обсязі.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, аналогічне визначення міститься також в ст. 81 ЦПК України.

В ст. 13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Від сплати судового збору позивач звільнений на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Тому з відповідача слід стягнути 2230,79грн. судового збору на користь держави.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527 ч. 1, 625, 1048, 1049, 1050 Цивільного Кодексу України, керуючись ст. ст. 12, 13, 133, 137, 141, 247, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 заборгованість:

-за розпискою від 10 серпня 2019 року в розмірі 178 000 грн., 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 2367,28 грн., інфляційні втрати в розмірі 1780,00 грн.;

-за розпискою від 10 серпня 2019 року в розмірі 40 000 грн., 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 531,97 грн., інфляційні втрати в розмірі 400,00 грн. , а всього 223 079,25 грн..

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , на користь Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 2230,79грн..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду , шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

СУДДЯ