Справа № 464/3502/20
пр.№ 2/464/1166/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.10.2020 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

суддя Тімченко О.В.

справа № 464/3502/20

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, Сихівська района адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування

вимоги: позбавлення права користування житловим приміщенням

представники учасників

представник позивача - адвокат Охмак М.В.

представник третьої особи Зуєв Я.М.

Обставини справи

Адвокат Охмак М.В. в інтересах позивача звернувся до Сихівського районного суду м.Львова із позовом, в якому з уточненням вимог просить визнати відповідачку разом з донькою ОСОБА_3 , 2014 року народження, такими, що втратили право користування житловим приміщенням - буд. АДРЕСА_1 . Покликається на те, що відповідачка (дочка позивача), разом з малолітньою донькою 5 років назад виїхали на постійне місце проживання до Німеччини, а тому втратили право користування житлом з поважних причин. Факт реєстрації у спірному будинку унеможливлює здійснювати прав власності у повному обсязі.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Тімченко О.В.

Ухвалою суду від 27 липня 2020 року позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 07 вересня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (викликом) учасників справи.

Указаною ухвалою залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог, Сихівську району адміністрацію Львівської міської ради як орган опіки та піклування.

Відповідачка позовні вимоги визнала в повному обсязі. Просить визнати її разом з малолітньою донькою такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки не мають наміру повертатися до України та вирішили назавжди проживати в Німеччині. Указане викладене у відзиві та в електронних листах відповідачки, направлених суду.

Третя особа згідно з наданими письмовими поясненнями не заперечує щодо визнання малолітньої дитини такою, що втратила користування житловим приміщенням, про що надала висновок органу опіки та піклування.

У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13 ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Мотиви та висновки суду

Згідно з свідоцтвом про право власності на житловий будинок № НОМЕР_1 , виданим 01 листопада 2005 року Сихівською районною адміністрацією Львівської міської ради з урахуванням актуальної Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08 вересня 2020 року за № 223047073, позивач ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 .

За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області від 14 липня 2020 року та 06 серпня 2020 року, що узгоджується з паспортними даними, відповідачка ОСОБА_2 разом з малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане Сихівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції), зареєстровані у згаданому будинку.

Позивач покликається на те, що відповідачка є його донькою, яка разом зі своєю малолітньою дитиною більше 5 років тому виїхали на постійне місце проживання у Німечинну і з цього часу у його будинку не проживає. Факт непроживання відповідачки з малолітньою дитиною стверджується актами житлового органу ЛКП «Дністер» від 05 лютого 2018 року та від 06 липня 2020 року, згідно з якими відповідачка разом зі своєю донькою у спірній квартирі відсутні та не проживають.

Відповідачкою указаний факт визнано, що в порядку ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання не встановлено. При цьому відповідачкою стверджено, що наміру з дочкою повертатися в Україну немає.

Водночас за положеннями ч.ч.4, 5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів, зокрема, щодо визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

На виконання зазначених положень закону органом опіки та піклування Сихівської районної адміністрації надано висновок за № 24 від 05 жовтня 2020 року, за яким комісія з питань захисту прав дитини вважає за доцільне зняти з реєстраційного обліку малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до положень ч.1 ст.156 ЖК України та ч.1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Права власника жилого будинку, квартири, визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч.2 ст.405 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. При цьому власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦПК України).

Зазначені норми матеріального права визначають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі наведених норм права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме порушене право та з яких підстав.

Отже лише сам по собі факт реєстрації відповідача у спірному житлі без фактичного проживання у ньому, враховуючи намір позивача, як власника, вільно володіти, користуватися, а також розпоряджатися таким житлом, перешкоджає у вчиненні ним таких дій, право позивача є порушеним та підлягає захисту.

Аналізуючи наведені вище норми закону та обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідно із положеннями ст.64 ЖК України відповідачка разом з малолітньою донькою є членом сім`ї позивача, не є співвласником, фактично не проживають у спірному будинку близько 5 років і факт їх реєстрації у ній створює позивачу безумовні перешкоди у володінні та користуванні своїм майном. Матеріали справи не свідчать про тимчасовий характер перебування відповідачки з дитиною за кордоном, які обрали постійне інше місце проживання, відсутні підстави вважати, що право дитини порушено.

Отже, суд вважає за можливе здійснити захист порушеного права позивача шляхом визнання відповідачки з малолітньою дитиною такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням, позов є підставними та підлягає задоволенню. Інших обставин, які б мали значення для правильного вирішення справи суд не встановив.

Щодо заяви адвоката від 15 вересня 2020 року про постановлення окремої ухвали щодо протиправних дій працівників поштового відділення № 34, то суд виходив з наступного.

Виходячи з приписів ч.1 ст.262 ЦПК України, суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

У матеріалах справи відсутні докази порушення законодавства або недоліки в роботі поштового відділення № 34, які б стали підставою для постановлення окремої ухвали. Тому заява адвоката не підлягає до задоволення.

Розподіл судових витрат

Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки відповідачкою визнано позов до початку розгляду справи по суті, що підтверджується матеріалами, суд дійшов переконання, що позивачу слід повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 420,40 грн. Також в порядку ст.141 ЦПК України на відповідача слід покласти іншу частину сплачених позивачем при подачі позову до суду документально підтверджених судових витрат, а саме 420,40 грн судового збору.

Керуючись ст.ст.259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2 з малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .

Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 420,40 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 420,40 гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, у такому разі суд підписує рішення без його проголошення. Апеляційна скарга подається з урахуванням Перехідних положень ЦПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1

відповідач ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування, , м.Львів, пр.Червоної Калини, 66

Повне судове рішення складено 26 жовтня 2020 року, що є датою його ухвалення, ухваленого за відсутності учасників справи, як це передбачено ч.5 ст.268 ЦПК України.

Суддя О.В.Тімченко