Провадження № 2/752/552/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07.02.2020 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Мазур Ю.Ю.,

з участю секретаря Воробйова І.О.,

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_4 ,

представника третьої особи - Черкасової В.А.,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з матір`ю і відібрання дитини від батька та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини з матір`ю та відібрання дитини від батька, третя особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому позивач просила визначити місцем проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання її матері ОСОБА_1 та відібрати малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від батька ОСОБА_3 , передати матері ОСОБА_1 та допустити негайне виконання рішення суду в цій частині.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказала, що проживала з ОСОБА_3 сім`єю без реєстрації шлюбу з 2000 року до липня 2016 року. Від даних стосунків мають спільну малолітню дитину - доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В липні 2016 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинені і з цього часу вони живуть окремо один від одного. Часто були випадки, коли дитина не бажала йти на зустріч з батьком. 19 жовтня 2017 року ОСОБА_3 під примусом забрав доньку ОСОБА_6 біля школи і з того часу позивач доньку не бачила. Відповідач утримує ОСОБА_6 в помешканні за невідомою позивачу адресою, і відмовляється повідомляти адресу місцезнаходження доньки. Після того, як позивач декілька разів змогла додзвонитися доньці, відповідач забрав у доньки телефон. 14 листопада 2017 року відповідач зателефонував позивачу і повідомив, що дозволить побачитись із донькою, за умови, щоб остання проживала з ним. Позивач зазначила, що матеріально та житлом забезпечена, не має шкідливих звичок. З жовтня 2017 року відповідач не дозволяє позивачу поспілкуватися з дитиною, утримуючи дитину під постійним наглядом з метою ізоляції від позивача. Позивач зверталась до Служби у справах дітей та до правоохоронних органів, проте отримувала від них відповідь, що без рішення суду про відібрання доньки від батька державні органи позбавлені можливості допомогти позивачу у поверненні доньки. Враховуючи викладене, позивач звернулась до суду з даним позовом.

В квітні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини разом з батьком, в якому він просив визначити місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з її батьком - ОСОБА_3 .

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_3 вказав, що він тривалий час перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_7 , від цих шлюбних стосунків у них народився син - ОСОБА_8 . З травня 2001 року відповідачка переїхала до ОСОБА_3 , який разом з сином проживали у окремій квартирі, яка належала на праві приватної власності позивачу за зустрічним позовом. Від даних стосунків мають спільну малолітню дитину - доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 2011 року ОСОБА_3 помітив певні зміни у відношенні відповідача до сім`ї, сина. ОСОБА_3 завжди був залучений до приготування домашнього завдання, возив і забирав дитину з гуртків, відвідував батьківські збори. З метою розширити світогляд дитини, відповідач ініціював зайняття доньки малюванням. Для доньки її домом була квартира АДРЕСА_1 , де проживала її родина: батько, мати, брат. Поруч з домом була школа, яку відвідувала дівчинка. А відпочинок у дитини асоціювався з дачею у Фастові . На початку серпня 2016 року позивач під час перебування у відпустці проводив свій вільний час з дітьми на дачі. Відповідачка поїхала жити до своїх батьків у трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . 28 серпня 2016 року напередодні 1 вересня відповідачка забрала з дома доньку для купівлі шкільних сорочок і дитину до дому не повернула. До 19 жовтня 2017 року сторони по справі намагались самостійно врегулювати питання місця проживання дитини, з врахуванням інтересів дитини, а також матері і батька. Як з`ясувалось відповідачка стала проживати разом з донькою та хрещеним доньки ОСОБА_10 у кімнаті у квартирі батьків за адресою6 АДРЕСА_2 , які займали окрему кімнату. Протягом 28 серпня 2016 року - 19 жовтня 2017 року донька фактично приблизно половину часу проживала з позивачем, половину часу з відповідачем. ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач зустрів доньку біля музикальної школи. Донька розказала, що мати вагітна, сплять втрьох на одному ліжку в результаті чого позивач запропонував доньці повернутися проживати до дому постійно. Відповідачка погодилась. 15 грудня 2017 року відповідачка під час навчального процесу прийшла до школи і без відома та згоди позивача забрала дитину. З 31 січня 2018 року донька повернулась додому до позивача і за власним бажанням постійно проживає з позивачем. За бажанням донька відвідує музикальну школу та хореографічний гурток, секцію вело, займається малюванням.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року відкрито провадження по даній справі та призначено в судове засідання.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23 лютого 2018 року задоволено заяву про забезпечення позову, а саме щодо заборони ОСОБА_1 вчиняти дії щодо зміни фактичного місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на будь-яке інше місце до розгляду даного спору по суті та ухвалення рішення у цивільній справі № 752/24266/17.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17 квітня 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05 квітня 2018 року скасовано заходи забезпечення позову, вжиті на підставі ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 23 лютого 2018 року у цивільній справі № 752/24266/17.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26 квітня 2018 року постановлено апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 23 лютого 2018 року вважати неподаною та повернуто скаржнику.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 21 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 залишено без задоволення. Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 17 квітня 2018 року залишено без змін.

В судовому засіданні позивач та її представник за первісним позовом просила залишити без розгляду первісний позов, зустрічний позов визнали та просили його задовольнити.

В судовому засіданні відповідач за первісним позовом та його представник підтримали клопотання позивача за первісним позовом щодо залишення первісного позову без розгляду. Також зазначили, що дитина з моменту свого народження проживає в одній квартирі. За ці два роки позивач не приймала жодної участі у вихованні дитини. Два роки дитина проживає разом з батьком і він не чинить жодних перешкод щодо спілкування дитини з матір`ю.

В судовому засіданні представник третьої особи Органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації зазначила, що не заперечує щодо залишення первісного позову без розгляду та визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 07 лютого 2020 року первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з матір`ю і відібрання дитини від батька, залишено без розгляду.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

З матеріалів справи вбачається, що згідно із копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 27 грудня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції м. Києва, ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що зроблено відповідний актовий запис № 1912. Батьком записаний ОСОБА_3 , матір`ю - ОСОБА_1 .

Згідно із копією заяви ОСОБА_1 на ім`я начальника Служби у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 08.11.2017 року, ОСОБА_1 просить вжити необхідних заходів щодо повернення дитини до нормального життя.

Згідно із копією заяви ОСОБА_1 на ім`я начальника Служби у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 09.11.2017 року, ОСОБА_1 просить зробити перевірку житлових умов по місцю останнього відомого їй місця проживання ОСОБА_3 .

Згідно із копією заяви ОСОБА_1 на ім`я в.о. директора міського центру дитини від 13.11.2017 року, вх. № 191 ОСОБА_1 просить провести переговори між нею та ОСОБА_3 у зв`язку із спором про визначення місця проживання дитини.

Відповідно до висновку № 065 від 03.04.2018 року психологічного обстеження малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка на момент його складення проживала з батьком ОСОБА_3 та братом ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_3 , рекомендовано: 1. Визначити постійне та стабільне місце проживання дитини, враховуючи рівень фізичної та емоційної безпеки, а також прив`язаність, бажання, інтереси та вікові потреби дівчинки; 2. Після визначення місця проживання, встановити стабільний графік зустрічей дитини з тим із батьків, з ким вона не проживає.

Згідно із копією Акту обстеження умов проживання, складеного головним спеціалістом служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації Шевченко Н.В. за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено, що для проживання дитини створено необхідні умови.

В листі підписаному директором спеціалізованої школи № 187 з поглибленим вивченням української та англійської мов м. Києва від 19.01.2018 року № 08 зазначено, що в даному закладі ОСОБА_8 навчається з 01 вересня 2017 року. Мати - ОСОБА_1 відвідує батьківські збори, приводить дитину до школи та забирає після уроків. Приділяє велику увагу вихованню та розвитку дитини. Батько - ОСОБА_3 інколи приводить дитину до школи, за чотири роки батьківські збори відвідав один раз.

У висновку психолога, психотерапевта про психоемоційний стан дитини ОСОБА_8 від 14.02.2018 року зазначено, що рекомендовано намагатися задовольняти потребу дитини у психологічній підтримці та підкріпленні її емоційного стану як матері, батьку, так і новому чоловіку матері, бабусі при спілкуванні з дівчинкою; матері - зменшити емоційну напругу у відносинах з її колишнім чоловіком, своєю мамою та у спілкуванні в присутності ОСОБА_6 , як з батьком, так і з бабусею дівчинки; враховуючи нинішню ситуацію мами (новонароджена дитина, відсутність емоційного контакту ОСОБА_6 з новим чоловіком мами, його емоційну виключеність у контакті з ОСОБА_6 , проживання 6 членів сім`ї в одній кімнаті, періодично ще й з бабусею, яка має відносини зі своєю донькою на підвищених тонах) - все це впливає на психологічний стан дівчинки і порушення виконання учбових процесів в школі згідно навчальної програми - розглянути проживання в своїй більшості за часом разом з батьком та старшим братом ОСОБА_11 , з яким у ОСОБА_6 дуже теплі та дружні відносини.

Згідно форми № 3 від 25.04.2017 року за адресою: АДРЕСА_4 зареєстровані ОСОБА_3 , 1963 р.н., ОСОБА_8 , 1998 року народження та ОСОБА_5 , 2007 року народження.

З копії Акту обстеження житлово-побутових умов, затвердженого Начальником Служби у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 18.04.2018 року вбачається, що обстежено умови проживання за адресою: АДРЕСА_3 . У висновку зазначено, що умови для проживання дитини створені.

Згідно характеристики, виданій директором дитячо-юнацької спортивної школи № 7 Шевченківського району м. Києва від 26.06.2018 року № 68 вбачається, що на тренування ОСОБА_5 приводить та забирає батько - ОСОБА_3 , який цікавиться успіхами доньки та підтримує дитину.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 14.06.2018 за № 108-9344, вважають за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5 , 2007 року народження з матір`ю, ОСОБА_1 .

На виконання Ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 06 червня 2019 року Служба у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації надала висновок щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У зазначеному вище висновку від 05 лютого 2020 року за № 108-1360 зазначено, що орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5 , 2007 року народження з батьком, ОСОБА_3 .

Висновок містить рекомендаційний характер.

Відповідно до Порядку провадження органами опіки і піклування діяльності, пов`язаної з захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866, безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей.

У висновку Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації зазначено про доцільність визначення місця проживання малолітньої разом з матір`ю.

Пункт 72 Порядку провадження органами опіки і піклування діяльності, пов`язаної з захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866, вказано, що під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. При вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають істотне значення.

Аналізуючи зміст висновку Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації суд вважає, що органом опіки та піклування у повній мірі виконано вимоги норми п. 72 Порядку провадження органами опіки і піклування діяльності, пов`язаної з захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866.

Так, у висновку проаналізовано ставлення батьків дитини до виконання своїх батьківських обов`язків. Також зазначено, що ОСОБА_1 жодної матеріальної допомоги не надає доньці. ОСОБА_1 тимчасово не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримує щомісячну допомогу при народженні дитини. На засіданні комісії ОСОБА_1 висловила згоду, щоб донька і надалі проживала з батьком.

З огляду на те, що висновок про недоцільність визначення місця проживання малолітньої з батьком є достатньо аргументованим, не суперечить інтересам дитини, суд погоджується з ним.

Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Суд враховує, що у цій справі обидва батьки бажають належно виконувати свої батьківські обов`язки, підстав вважати їх такими, що неналежно виконують ці обов`язки, у суду немає. Разом з тим, під час з`ясування думки позивача за первісним позовом суд встановив, що ОСОБА_1 визнала зустрічний позов.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2).

Згідно із статтями 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Із змісту інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.08.2017 року № 9-1580/0/4-17, а також із змісту інформації, викладеної на офіційному веб-сайті Європейського суду з прав людини за посиланням https://hudoc.echr.coe.int/eng#«languageisocode»:[«ENG»],«respondent»:[«UKR»],«documentcollectionid2»:[«GRANDCHAMBER»,«CHAMBER»],«itemid»:[«001-175140»] вбачається, що 01 липня 2017 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) ухвалив рішення у справі «М.С. проти України», яке набуло статусу остаточного 11 жовтня 2017 року.

ЄСПЛ наголосив, що в усіх подібних випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Саме з урахуванням зазначених принципів ЄСПЛ здійснював оцінку того, чи національні суди вжили всіх заходів для визначення найкращих інтересів дитини у цій справі та визначили її місце проживання з дотриманням вимог статті 8 Конвенції.

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Крім того, під час вирішення цієї справи суд враховує статтю 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Sommerfeld v. Germany») від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» («Zaunegger v. Germany») від 03 грудня 2009 року).

Суд зазначає, що у спірних правовідносинах найкращим інтересам дитини відповідатиме постійне проживання дитини разом із батьком та за місцем проживання якого створено всі умови для гармонійного розвитку дитини. Примусове передання дитини на постійне проживання із матір`ю, з якою у дитини станом на час розгляду справи відсутній постійний емоційний, сімейний зв`язок та до якої дитина не відчуває такої сильної прихильності, як до батька, вочевидь не відповідатиме інтересам дитини. Крім того, примусове передання дитини на постійне проживання із матір`ю в інший населений пункт призведе до необхідності зміни соціального оточення дитини, місця навчання дитини, що порушить стабільність життя дитини.

Стосовно висновку органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, де вказано, що дитина проживає з батьком, з яким бажає проживати і надалі, а з матір`ю бажає зустрічатися, а також стосовно висновку експерта-психолога про те, що як матері, так і батьку дитини рекомендовано намагатися задовольняти потребу дитини у психологічній підтримці та підкріпленні її емоційного стану, а матері зменшити емоційну напругу у відносинах з її колишнім чоловіком, та у спілкуванні в присутності дитини, враховуючи емоційну прив`язаність дитини до батька, суд зазначає, що в даному випадку необхідним є надання дитині можливості регулярного спілкування з матір`ю. Зміна місця проживання дитини, на думку суду, є неадекватним та неспівмірним заходом з огляду на інтереси дитини.

Підводячи підсумок суд зазначає, що зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком слід задовольнити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що у первісний позов було залишено без розгляду Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 07 лютого 2020 року, в той час як зустрічний позов було задоволено у повному обсязі, так як позивач за первісним позовом його визнала.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 поніс наступні судові витрати:

- 704 грн. 80 коп. судовий збір за подання зустрічного позову;

- 30352 грн. 40 коп. витрат на оплату правової допомоги.

Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано суду копію акту приймання-передачі наданих послуг № 2-2 від 07 лютого 2020 року про сплату позивачем на користь адвоката Чучковської А.В. коштів у сумі 30000,00 грн..

За наведених обставин є всі підстави для відшкодування відповідачем за зустрічним позовом пропорційно до задоволеної частини вимог заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу.

Разом з тим, судовий збір за подання зустрічного позову є таким, що пов`язаний з розглядом справи, розмір є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Проте, положеннями статті 142 ЦПК України, передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.

За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічна норма викладена і в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Таким чином, якщо відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то в судовому рішенні повинно бути вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету половини сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви, а інша половина судового збору покладається на відповідача.

На підставі викладеного, оскільки до початку розгляду справи по суті від відповідача надійшла заява про визнання позову, при подачі позову до суду ОСОБА_3 сплачений судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., а суд дійшов висновку про задоволення зустрічного позову, то необхідно дійти висновку про наявність підстав для повернення позивачу за зустрічним позовом з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову та стягнення з відповідача на користь позивача інших 50 відсотків судового збору.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 ), витрати, пов`язані з правничою допомогою у розмірі 30000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 ), судовий збір у розмірі 352 (триста п`ятдесят дві) грн. 40 коп.

Повернути ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, шляхом зобов`язання Управління державної казначейської служби України у м. Києві сплачений судовий збір у сумі 352 (триста п`ятдесят дві) грн. 40 коп., внесений ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) згідно з квитанцією від 23 лютого 2018 року № 13998 на розрахунковий рахунок № 0002, отримувач УК у Голосіївському районі/Голосіївський район/ 38039757, отримувач ГУ ДКСУ у м. Києві.

Роз`яснити позивачу, що повернення судового збору проводиться фінансовим органом за особистою заявою про повернення судового збору із зазначенням реквізитів рахунку отримувача коштів, оригіналом платіжного доручення, що підтверджує сплату судового збору до бюджету.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя: Ю.Ю. Мазур