ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 610/3125/18 Головуючий суддя І інстанції Носов Г. С.
Провадження № 22-ц/818/1801/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів страхування
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Яцини В.Б.,

суддів: - Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря :Семикрас О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 18 грудня 2019 року, ухвалене у складі головуючого судді Носова Г.С., по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

23 жовтня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Балаклійського районного суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовна заява мотивована тим, що 13.03.2018 року о 10 годині 00 хвилин по вулиці Соборна, 73 у місті Балаклія Харківської області трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Ford-d, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля ChevroletEpica, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження.

Вказала, що 13.03.2018 року у зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою Балаклійським відділом поліції ГУ НП в Харківській області відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення Серія БД № 015583 , відповідно до якого 13.03.2018 року по вулиці Соборна, 73 у місті Балаклія Харківської області, керуючи автомобілем Ford-d, номерний знак НОМЕР_1 , належним ОСОБА_4 , не дотримався безпечної дистанції, не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого при гальмуванні автомобіль винесло на зустрічну смугу руху, де сталося зіткнення з автомобілем ChevroletEpica, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , чим порушив вимоги пунктів 13.1, 13.3. Правил дорожнього руху».

Постановою Балаклійського районного суду від 26 березня 2018 року ОСОБА_1 на підставі вказаного протоколу було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль ChevroletEpica, номерний знак НОМЕР_2 , який на праві власності належить позивачеві отримав механічні пошкодження.

В подальшому позивач звернулась до суб`єкта оціночної діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 для визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого протиправними діями автомобіля, яким було проведено огляд пошкодженого автомобіля та внаслідок проведення відповідного дослідження, що коштувало позивачу 2000 грн., було визначено вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля позивача, який складає 109 118 грн.

На підставі заяви ОСОБА_2 про виплату страхового відшкодування від 15.05.2018 року, страховою компанією «Еталон», на підставі договору обов`язкового страхування № АМ-2866394 від 13.02.2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та СК «Еталон», було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 36 784,36 грн.

Проте, оскільки здійснена страхова виплата у розмірі 36 784,36 грн. у повному обсязі не компенсує витрати пов`язані з ремонтом автомобіля ChevroletEpica, номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_2 зверталася до ОСОБА_1 з вимогою, відшкодувати завдану шкоду у досудовому порядку. Однак, дані вимоги не були задоволені.

Вказала, що оскільки здійснена СК «Еталон» страхова виплата ОСОБА_2 у розмірі 36 784 грн. у повному розмірі не покриває матеріальної шкоди спричиненої у зв`язку з пошкодженням автомобіля, яка становить 109 118 грн. (вказані розміри сум округлені до гривень), на ОСОБА_1 законодавством покладено обов`язок сплатити ОСОБА_2 різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), тобто 72 334 грн. (109 118 - 36 784 = 72 334).

Також позивач вказала, що внаслідок протиправних дій відповідача позивач зазнала моральної шкоди, що полягає в порушенні її права власності: неможливості використовувати свій автомобіль за призначенням, що завдало їй значних незручностей. У позивачки на утриманні є малолітня дитина, яку необхідно перевозити до дитячого садку, а також до гуртків розвитку малолітніх дітей. Однак через протиправні дії відповідача позивач втратила таку можливість та змушена кожен раз докладати додаткових зусиль для вирішення цієї проблеми.

Окрім цього, моральна шкода позивача полягає у душевних стражданнях позивачки, пов`язаних з тим, що після ремонту пошкодженого відповідачем внаслідок ДТП її автомобіля, зменшиться його ринкова вартість. При цьому позивач вимушена самостійно за власні кошти звертатись до відповідних станцій технічного обслуговування автомобілів для здійснення його ремонту, додатково витрачати свої грошові кошти на його ремонт, а відповідач не вчиняє жодних дій для добровільного усунення завданої шкоди .

На підставі вищевикладеного ОСОБА_2 просила судстягнути з відповідача на її користь: завдану внаслідок ДТП матеріальну шкоду в розмірі 72334 грн.; 15 000 грн. моральної шкоди завданої його протиправними діями; 2000 грн. витрат на проведення оцінки вартості ремонту спеціалістом та сплачений за подання позову судовий збір 704 грн. 80 коп.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 18 грудня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП від 13.03.2018 р. у розмірі 72 334 (сімдесят дві тисячі триста тридцять чотири) гривень, витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, моральну шкоду у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень, витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 (сімсот чотири) гривень 80 копійок, а всього 80 038 (вісімдесят тисяч тридцять вісім гривень) 80 копійок.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення незаконне, необгрунтоване, судом порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вказав, що позивачем не надано до суду документи, що підтверджують реальну вартість ремонтно-відновлюваних робіт, а саме чеки, акт прийому передачі автомобіля після ремонту (відновлення). Із наданих позивачем документів взагалі не зрозуміло ким ремонтувався автомобіль (власноруч чи спеціалізована фірма).

Зазначив, що між ОСОБА_1 та страховою компанією «Еталон» було укладено поліс № АМ/2866394 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Даним полісом забезпечений транспортний засіб автомобіль Ford-d, державний номер НОМЕР_1 та встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) - 100000 (сто тисяч) гривень 00 копійок. Відповідно до страхового акту № 712-12362 наданого страховою компанією «Еталон», сума страхового відшкодування до виплати ОСОБА_2 становить 36784 (тридцять шість тисяч сімсот вісімдесят чотири) гривні 36 копійок, (а.с. 11). Згідно із звітом про оцінку майна: визначення вартості відновлюваного ремонту та матеріальних збитків, завданих власнику автомобіля Chevrolet Epika, державний номер НОМЕР_2 , який був виготовлений суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_5 , відповідно до якого вартість відновлюваного ремонту внаслідок пошкодження автомобіля складає 109118 (сто дев`ять тисяч сто вісімнадцять) гривень 26 копійок (а.с. 14), а страхова компанія «Еталон» сплатила ОСОБА_2 36784 (тридцять шість тисяч сімсот вісімдесят чотири) гривні 36 копійок, то й різницю у межах заявлених позивачем вимог повинна бути сплачена також страховою компанією «Еталон», у зв`язку із тим, що цивільно-правова відповідальність на момент настання ДТП була застрахована відповідачем та страхової суми (100 000,00 грн.) цілком достатньо для відшкодування страховою компанією «Еталон» збитків позивачу.

Вважає, що суми страхового відшкодування до виплати ОСОБА_2 , 36784 (тридцять шість тисяч сімсот вісімдесят чотири) гривні 36 копійок вистачило для повного відновлення автомобіля, ця сума була узгоджена із страховою компанією «Еталон».

Зазначив, що під час розгляду та вирішення даної справи потрібно керуватись ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та врахувати висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року по справі № 755/18006/15-ц, в якій позовні вимоги позивача є тотожними із даною справою. 04.07.2018 за результатами розгляду справи №755/18006/15-ц Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову, в якій містяться висновки, щодо правильного застосування норм права при стягненні матеріальної шкоди з особи, яка застрахувала свою відповідальність. Такі висновки є протилежними позиції Верховного Суду України у справі №6-2808цс15 від 20.01.2016, на яку посилається позивач у своїй позовній заяві.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача та його представника, за відсутності позивача та його представника, які не з`явилися у судове засідання учасників справи, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам оскаржене рішення суду у повній мірі відповідає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини ОСОБА_1 , пошкодженням автомобіля позивачці завдано матеріальної шкоди, на відшкодування якої з урахуванням вже отриманого страхового відшкодування, слід стягнути72334 грн.; розмір моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП складає 5 000 грн, понесені позивачкою витрати на оцінку пошкодженого автомобіля - 2 000,00 грн., а також - необхідно відшкодувати сплачений судовий збір.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки страхової виплати не достатньо для повного відшкодування вартості відновлювального ремонту автомобіля позивачки, то різниця в сумі 72334 грн має бути сплачена відповідачем. Пошкодження майна позивача у результаті дій відповідача призвело до душевних страждань позивачки, пов`язаних із пошкодженням її власності, що обмежило її можливості користуватися цим майном, а також - спричинило необхідність вчинення додаткових дій, спрямованих на відновлення автомобіля, та на відновлення своїх порушених прав, а тому відповідач зобов`язана відшкодувати позивачу завдану їй моральну шкоду, розмір відшкодування якої, із урахуванням вимог розумності та справедливості, складає 5 000 грн, а також - понесені позивачкою витрати на оцінку пошкодженого автомобіля - 2 000,00 грн., відповідачу необхідно відшкодувати сплачений позивачкою судовий збір.

Судом відповідно до наявних у справі доказів було встановлено, що 13.03.2018 о 10.00 год по вул. Соборна, 73, у м. Балаклія Харківської області, ОСОБА_1 керуючи автомобілем Ford-d, номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , не дотримався безпечної дистанції, не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого при гальмуванні автомобіль винесло на зустрічну смугу руху, де сталося зіткнення із автомобілем Chevrolet Epica, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 ОСОБА_1 порушив вимоги п.п.13.1, 13.3 ПДР України. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Балаклійського районного суду Харківської області від 26.03.2018 р. на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, у виді штрафу на користь держави в розмірі 340 грн. 00 коп. та стягнуто судовий збір.

Постанова суду набула законної сили 06.04.2018 р., внаслідок чого суд першої інстанції відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України правильно вирішив, що згадане судове рішення по адміністративній справі має преюдиціальне значення по цій справі.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 статті 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до звіту про оцінку майна від 18 липня 2018 року оцінювачем ОСОБА_5 , який має відповідний сертифікат оціночної діяльності, з метою прийняття рішення про відшкодування збитків було визначення вартості відновлювального ремонту та матеріальних збитків, завданих позивачці - власнику внаслідок пошкодження автомобіля Chevrolet Epica, державний номер НОМЕР_2 , відповідно до якого вартість відновлювального ремонту внаслідок пошкодження автомобіля складає 109 118,26 грн. (а.с.14, 146-157).

Жодних доказів на спростування вказаного розміру матеріальної шкоди відповідачем не надано й матеріали справи їх не містять.

Згідно страхового акту та розрахунку, зробленого Страховою компанією «Еталон», страхувальник - відповідач ОСОБА_1 , сума страхового відшкодування шкоди, завданій автомобілю позивачці ОСОБА_2 внаслідок згаданого вище ДТП, складає 36784,36 грн. (а.с. 11).

Умовами укладеного відповідачем ОСОБА_1 з «Страховою компанією «Еталон» договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачений ліміт відповідальності страховика у сумі 100000 грн.

Відповідно до частин першої статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою, другою та п`ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Положеннями статті 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Стаття 22 цього Закону визначає, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Встановивши, що позивачка отримала від СК «Еталон» страхове відшкодування, якого не достатньо для повного відшкодування шкоди, завданої відповідачем у результаті ДТП, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку, що відповідач в силу статті 1194 ЦК України зобов`язаний відшкодувати позивачці різницю між фактичним розміром шкоди, якою є вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, і страховою виплатою, яка нею одержана від страховика.

Визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 5 000,00 грн, відповідає засадам розумності та справедливості, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а також обставинам справи та наслідкам, що наступили для позивачки. З вини відповідача, який не здійснював ніяких добровільних кроків для хоча б часткового відшкодування завданої значної шкоди майну позивачки, внаслідок вона тривалий час обмежена у своїх законних правах та можливостях використовувати свій автомобіль, внаслідок чого змушена докладати значних і тривалих додаткових зусиль для відновлення своїх можливостей та для захисту свого права, вона зазнала тривалих моральних страждань та втрат немайнового характеру.

Участь у ДТП, пошкодження власного майна безумовно та об`єктивно негативно вплинуло на моральний стан позивачки та призвело до душевних страждань, а тому посилання заявника у касаційній скарзі на те, що позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження заподіяння їй моральної шкоди є безпідставними.

Посилання у доводах апеляційної скарги на необхідність позивачем відремонтувати автомобіль та надати докази у підтвердження понесених збитків суперечить положенням статті 22 ЦК України відповідно до якої збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Зі змісту вказаної норми вбачається, що до збитків належать і витрати, які особа понесе у майбутньому. Крім того, жодним нормативно-правовим актом України не передбачено обов`язок потерпілого надати акт виконаних робіт, тоді як розмір понесених збитків підтверджується належним висновком кваліфікованого спеціаліста - оцінщика майна, який відповідачем належними і допустимими доказами не спростований.

Посилання у доводах скарги на практику касаційного суду є безпідставним і помилковим.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що власник автомобіля який постраждав внаслідок ДТП може реалізувати своє право вимоги щодо відшкодування шкоди шляхом звернення з позовом лише до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди застрахувала свою цивільно-правову відпов відальність.

Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц, який відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд апеляційної інстанції застосовує у цій справі.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

При цьому відповідач як страховик за полісом обов`язкового страхування своєї цивільної відповідальності ніяких заперечень чи вимог щодо розміру нарахованого та виплаченого страхового відшкодування до страховика - СК «Еталон» під час розгляду цієї справи не заявляв, страховий акт не оспорював та не надав доказів, що у страховика виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37) у більшому розмірі, ніж встановив суд першої інстанції.

Таким чином, доводи скарги не спростували висновки суду першої інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються із матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм процесуального законодавства та було правильно застосовано норми матеріального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін із підстав, передбачених статтею 375 ЦПК України.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -залишити без задоволення.

Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 18 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, що продовжуються на строк карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної інфекції «COVID-19», може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 13 квітня 2020 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

О.М.Хорошевський.