Справа № 323/3739/19
10.04.2020 м. Оріхів
Оріхівський районний суд Запорізької області в складі головуючої судді Фісун Н.В., за участю секретаря Сабліної А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
В С Т А Н О В И Л А:
Позивач звернулася до суду з позовом в якому вказує, що вона є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Крім неї у належному їй на праві власності будинку зареєстровані: невістка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка не проживає в будинку з 2016 року, та онук- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який не проживає в будинку з 2014 року.
Відповідачі не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в будинку не мають.
Наявність реєстрації відповідачів у вищевказаному будинку перешкоджає позивачу здійснювати право користування та розпорядження своїм майном.
Тому позивач просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, будинком АДРЕСА_1 .
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, будинком АДРЕСА_1 .
Позивач у судове засідання не з`явилася, просить справу розглянути без її участі, на задоволенні позову наполягає.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, №188226981 від 11.11.2019 року, свідоцтвом про право на спадщину за законом, №1492 від 28.08.2001 року.
Крім того, згідно довідок центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Оріхівської міської ради Запорізької області №13-22/36 від 26.12.2019 року, №13-22/03 від 03.01.2020 року у належному позивачеві на праві приватної власності житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , дійсно зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Звертаючись до суду з позовом позивач просила визнати відповідачів по справі такими, що втратили право користування жилим приміщенням у зв`язку з тим, що останні за зареєстрованою адресою не проживають, перешкоджають позивачу у користуванні та розпорядженні власністю.
Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Доказами, що відповідачі дійсно не проживають за спірною адресою є довідка центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Оріхівської міської ради Запорізької області №13-22/36 від 26.12.2019 року, згідно якої ОСОБА_2 не проживає в будинку з 2016 року, ОСОБА_3 - з 2014 року.
Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема у статті 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном.
Відповідно до частини четвертої статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Разом із цим згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. При цьому не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.
Оскільки житловий будинок перебуває у приватній власності,відповідачі не проживають за адресою: АДРЕСА_1 , без поважних причин більш ніж рік, тому у власника є право, на підставі статті 405 ЦК України, визнати члена сім`ї таким, що втратив право на користування житлом.
Керуючись ст.ст.12, 76, 81,82, 133, 141, 200, 245, 265 , 280-289 ЦПК, Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ст.405 Цивільного кодексу України, ст.ст.150, 156 Житлового кодексу України,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням- задовольнити у повному обсязі.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, будинком АДРЕСА_1 .
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, будинком АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду, з урахуванням вимоги п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХIII Перехідних Положень ЦПК України в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
Повний текст рішення виготовлено 10 квітня 2020 року.
Суддя Оріхівського районного суду
Запорізької області Н.В.Фісун