Єдиний номер справи 486/1107/19
Провадження 22-ц812/460/20 Головуючий по 1 інстанції Догарєва І.О.
Головуючий і доповідач по 2 інстанції Колосовський С.Ю.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

08 квітня 2020р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

Колосовський С.Ю., Локтіонова О.В., Ямкова О.О.,

секретар судового засідання Горенко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін»

на заочне рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 23 грудня 2019р.

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

встановила:

У липні 2019р. ТОВ «Веллфін» пред`явило позов до ОСОБА_1 про стягнення 51609,21 грн. боргу за договором позики.

Позивач зазначав, що 26 травня 2016р. уклав з відповідачем договір позики, за умовами якого надав останній 1201 грн. на 30 днів під 1,9% від суми позики щоденно, а в разі несвоєчасного повернення позики під 3,8% щоденно.

Оскільки відповідач ухиляється від виконання зобов`язань по поверненню позики, позивач просив стягнути 51609,21 грн. заборгованості станом на 25 червня 2019р., яка складається: 1201 грн. основний борг, 25701,39 грн. проценти, 24706,82 грн. прострочені проценти.

Заочним рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 23 грудня 2019р. позов задоволено частково. Постановлено стягнути зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «Веллфін» 1892,75 грн. боргу за договором позики з яких: 1201 грн. основний борг, 691,75 грн. проценти. У задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність рішення суду, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1 ст. 205 ЦК).

Відповідно до ст.207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ч.3,6,8 ст.11, ст.12 Закону «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч.4 ст.14 Закону «Про електронну комерцію» ідентифікація особи за допомогою електронного підпису, визначеного ст.12 цього Закону, має здійснюватися під час кожного входу в інформаційну систему суб`єкта електронної комерції.

Частиною 4 статті 8 Закону «Про електронну комерцію» передбачено, що фізична особа (споживач) послуг у сфері електронної комерції повинна надати інформацію про себе, необхідну для вчинення електронного правочину, створення електронного підпису, ідентифікації в інформаційній системі суб`єкта електронної комерції, шляхом введення (створення) особою спеціального набору електронних даних, а також вчинення інших дій у такій системі.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2. Розділу 4 Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «Веллфін», заявник, що має намір отримати позику, проходить реєстрацію в Особистому кабінеті на сайті товариства. Заявник для оформлення позики здійснює оформлення заявки на сайті товариства шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення.

Згідно із п. 5.1. Розділу 5 вказаних Правил, рішення про погодження чи відмову в наданні позики приймається товариством на підставі наданої заявником в електронній формі заявки на отримання позики та будь-якої додаткової інформації, наданої заявником.

У відповідності до пункту 6.3. цих Правил у разі прийняття позитивного рішення товариство інформує заявника шляхом відправлення СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений в заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті та шляхом надсилання електронного повідомлення на електронну адресу, зазначену в заяві. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню, заявник отримує електронну копію договору позики.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 26 травня 2016р. у визначеному пунктами 4.1, 4.2 Правил порядку ОСОБА_1 оформила заявку на отримання у ТОВ «Веллфін» позики на підставі якої між сторонами було укладено договір позики в електронній формі.

На виконання умов договору ТОВ «Веллфін» через ТОВ ФК «Вей фор пей», яка надає позивачу технічну можливість для проведення операцій, а саме банк-еквайер здійснює зарахування коштів згідно договору про організацію переказу грошових коштів №ВП-180516-3 від 15.05.2016р., на картковий рахунок ОСОБА_1 перераховало обумовлене договором суму позики 1201 грн.

Суд, вирішуючи спір, оцінивши належним чином надані позивачем докази, надавши їм належну правову оцінку з урахуванням наведених норм права, дійшов правильного висновку, що між сторонами склалися зобов`язальні правовідносини на підставі укладеного ними договору позики, за яким позивач передав у борг відповідачеві 1201 грн.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 зобов`язання за договором позики не виконала, суму позики після 30 денного терміну від дня її отримання не повернула.

Таким чином, рішення суду в частині стягнення основного боргу є законним і обґрунтованим.

Також правомірно суд вирішив вимоги про стягнення процентів за користування позикою.

За умовами укладеного договору позики сторони погодили оплату процентів за користування позикою.

Згідно графіка розрахунків, який є невід`ємною частиною договору позики ОСОБА_1 повинна до 25 червня 2016р. погасити 1201 грн. основного боргу та 691,75 грн. процентів за користування позикою.

Так, ОСОБА_1 зобов`язалася (п.1.5 договору позики) сплачувати проценти за користування позикою у розмірі 1,9% від суми позики, але не менше ніж 30 грн. за перший день користування позикою, 1,9% від суми позики щоденно за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики та 3,8% від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в пункті 1.2 Договору.

Отже, стягнення 691,75 грн. процентів у межах строку кредитування 30 днів узгоджується з умовами кредитного договору та вимогами ст.1050 ЦК.

Посилання в апеляційній скарзі щодо незаконності відхилення вимог про стягнення процентів після закінчення строку кредитування є безпідставними. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018р. (справа № 14-10цс18), від 04 липня 2018р. (справа № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018р. (справа № 14-318цс18).

Оскільки суд ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ст.375 ЦПК підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.367,374,375,382 ЦПК, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» залишити без задоволення, а заочне рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 23 грудня 2019р. - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених ст.389 ЦПК протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 08 квітня 2020р.

Головуючий: Судді: