532/187/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2020 р. м. Кобеляки

Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:

судді - Омельченко І. І.,

з участю секретаря судового засідання - Логвиненко А. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача, адвокат Руль М. І.,

відповідачі: Кобеляцький відділ поліції ГУНП в Полтавській області;

- ГУНП в Полтавській області,

- Державна казначейська служба України,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог прокуратура Полтавської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кобеляки, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кобеляцького відділу поліції ГУНП в Полтавській області, Головного управління Національної поліції в Полтавській області та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , 25 січня 2019 року звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що 14 лютого 2013 року до ЄРДР за № 0000014 були внесені відомості за ч. 1 ст. 365, ч.1 ст. 384 та ст. 386 КК України і розпочато досудове розслідування.

За час досудового розслідування, неодноразово вчиняється незаконна бездіяльність слідчих у частині невиконання необхідних слідчих дій по справі, а також приймаються незаконні рішення, які скасовуються слідчими суддями. Кримінальне провадження неодноразово закривалось постановами слідчих, які в подальшому скасовувались. 06.03.2017 року ОСОБА_1 направив клопотання про проведення по справі слідчих дій (проведення допитів, експертизи), в задоволенні якого було відмовлено, однак ухвалою слідчого судді від 05.04.2017 року постанова слідчого скасована. 06.03.2017 рку, 13.04.2017 року, 06.06.2017 року, 25.07.2017 року, 31.07.2017 року, 04.08.2017 року, 14.08.2017 року, 15.08.2017 року та 23.08.2017 року ОСОБА_1 направив слідчому клопотання про проведення слідчих дій, які не розглянуті у визначений законом строк, а тому ухвалою слідчого судді від 27.11.2017 року слідчого зобов`язано розглянути подані клопотання. Будь-якої інформації про результати виконання ухвали ОСОБА_1 не отримав.

Зазначені дії та бездіяльність спричиняють ОСОБА_1 значної моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях та негативних переживаннях внаслідок порушення його прав як потерпілого. Протягом досудового розслідування ( яке триває понад 71 місяць) ОСОБА_1 перебуває в стані настороги, тривоги, зниженому настрої, нервозності та дратівливості. Крім того ОСОБА_1 вимушений витрачати значну кількість свого часу на написання заяв, клопотань, скарг, явку в судові засідання, що порушує його звичний спосіб життя.

Враховуючи вище перелічене ОСОБА_1 , на підставі статтей 1174, 1176 ЦК України, ч.3 ст. 13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громад нові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» прохає суд стягнути із Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь моральну шкоду, завдану Кобеляцьким ВП ГУНП в Полтавській області в розмірі 296283 грн.

17 травня 2019 року із ГУ НП в Полтавській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов не визнав та прохав відмовити в його задоволенні, оскільки ОСОБА_1 не надав жодного доказу, який би міг підтвердити сам факт спричинення йому моральної шкоди та її розміру. Крім цього, визнання процесуальних рішень слідчого протиправними, якими позивач обґрунтовує позов, не є підставою для задоволення позовних вимог, оскільки оскарження ОСОБА_1 дій слідчого в порядку КПК є механізмом реалізації його права на контроль за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування в порядку кримінального судочинства.

Ухвалою суду від 04.02.2019 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 11 квітня 2019 року до участі у справі залучено співвідповідача Головне управління Національної поліції в Полтавській області.

Ухвалою суду від 03 червня 2019 року до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучену прокуратуру Полтавської області.

Ухвалою суду від 29 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження по справі та призначено судовий розгляд по суті.

Позивач, ОСОБА_1 , а також його представник, адвокат Руль М. І., в судовому засіданні підтримали позов та прохали його задовольнити.

Представники відповідачів, Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області, ГУНП в Полтавській області, а також Державної казначейської служби України, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Представник Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області подав до суду заяву, в якій зазначив, що відділ поліції не є належним відповідачем по справі, а тому в задоволенні позову слід відмовити (а.с. 38-39).

Представник третьої особи, прокуратури Полтавської області, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, а також матеріали кримінального провадженні, дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що 15 лютого 2013 року до ЄРДР Кобеляцьким РВ УМВС України в Полтавській області внесено відомості за ч.1 ст. 365 КК України за фактом незаконних дій адвоката ОСОБА_2 під час досудового розслідування кримінальної справи № 04580007 по обвинуваченню Палька О.А. (кримінальне провадження № 0000014 т.2 а.с.2).

07 квітня 2015 року до ЄРДР Новосанжарським районним відділом УМВС України в Полтавській області внесені відомості за фактом незаконних дій адвоката ОСОБА_2 під час досудового розслідування та судового розгляду матеріалів кримінальної справи № 04580007 стосовно того, що вона, в інтересах потерпілого та правоохоронних органів, знищила покази ОСОБА_1 про застосування працівниками Кобеляцького РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до нього фізичного і психологічного тиску під час затримання та написання явки з повинною, які були адресовані прокурору Полтавської області та передані ним через адвоката ОСОБА_2 , а також вмовила судово-медичного експерта ОСОБА_6 відмовитися від прибуття до Апеляційного суду Полтавської області та взяти участь у розгляді даної справи. Правова кваліфікація ст. 386 КК України. Крім цього, 07.04.2015 року, 09.07.2015 року, 19.08.2015 року та 17.09.2015 року внесено відомості за фактом незаконних дій адвоката ОСОБА_2 , правова кваліфікація ч.1 ст. 365 КК України (кримінальне провадження № 0000014 т. 1 а.с.1-3).

Постановою старшого прокурора прокуратури Новосанжарського району від 16.10.2015 року місцем проведення досудового розслідування справи визначено Кобеляцькому ВП ГУНП в Полтавській області (т.1 а.с.183-185). Матеріали провадження об`єднані з провадженням № 0000014.

ОСОБА_1 в даному кримінальному провадженні визнаний потерпілим.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час досудового розслідування слідчим здійснювалися слідчі (розшукові дії).

Під час досудового розслідування ОСОБА_1 неодноразово подавались до слідчого заяви та клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій ( кри- мінальне провадження № 0000014: т.2: а.с. 4-5, 179, 216, 269, 273, 277, 283, т.3 а.с. 2, 3, 8, 11, 25, 28, 31, 35-36, 38-39, 45-46, 50-51, 67-68, 72-73, 77-78, 104, 110, 119-125, 171, 175, 179, 183, 187, 191-192, 243).

За результатами розгляду поданих ОСОБА_1 клопотань слідчим приймались рішення (кримінальне провадження № 0000014 т.2 а.с.180, 218, т.3 а.с.33,41, 43, 48, 62, 65, 70, 75, 102, 113, 127, 173, 177, 181, 185, 189, 194 ).

Ухвалою слідчого судді Кобеляцького районного суду Полтавської області від 05 квітня 2017 року, на яку посилається ОСОБА_1 , скасовано постанову слідчого від 16.03.2017 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_1 від 06.03.2017 року (кримінальне провадження № 0000014 т.3 а.с.225-226).

Ухвалою слідчого судді Кобеляцького районного суду Полтавської області від 27 листопада 2017 року задоволено скаргу ОСОБА_1 та зобов`язано слідчих Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області розглянути подані ОСОБА_1 клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій від 06.03.2017 року, 13.04.2017 року, 14.08.2017 року, 15.08.2017 року та три клопотання від 23.08.2017 року та прийняти рішення згідно вимог ст. 220 КПК України. При цьому ОСОБА_7 відмовлено в задоволенні скарги в частині розгляду клопотань від 14.08.2017 року, 15.08.2017 року та 23.08.2017 року, оскільки вони належним чином розглянуті слідчим (кримінальне провадження № 0000014 т.4 а.с.14-15).

Крім цього, ОСОБА_1 неодноразово звертався із скаргами до слідчих суддів на дії чи бездіяльність слідчого, однак в їх задоволенні судом відмовлено (кримінальне провадження № 0000014 т.1 а.с 40-43, т.3 а.с. 85-86, 131, 133, 205).

Крім цього, під час досудового розслідування слідчим приймались рішення про закриття кримінального провадження, які також скасовано ухвалами слідчого судді Кобеляцького районного суду Полтавської області.

На даний час по справі продовжується досудове розслідування по даному провадженню.

За змістом статтей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина перша статті 3 ЦПК України 2004 року).

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частинами першою - третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У пунктах 3, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України у від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Умовою відповідальності є неправомірне рішення, дія чи бездіяльність, внаслідок яких завдано моральну шкоду. Зобов`язання відшкодувати моральну (немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). За загальним правилом, зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає з вини відповідача. Відповідальність без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першої ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті і така шкода відшкодовується на загальних підставах.

Зважаючи на вищевикладене суд вважає, що оскільки підставою для відшкодування шкоди позивач зазначає бездіяльність слідчих в частині неналежного виконання своїх обов`язків та посилається на ухвали слідчих суддів від 05.04.2017 року та 27.11.2017 року та довготривале здійсненням досудового розслідування кримінального провадження № 0000014, то відсутні спеціальні підстави для застосування ст. 1176 ЦК України.

Разом з тим, шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статтей 1167, 1174 ЦК України.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року № 6-440-цс16.

За змістом ч. 6 ст. 1176 ЦК України вказана шкода відшкодовується на загальних підставах, що передбачає наявність складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

ОСОБА_1 свій позов обґрунтовував тривалою бездіяльністю органу досудового розслідування, що полягає у не проведенні слідчих дій, вважаючи процесуальні рішення слідчих незаконними з огляду на їх скасування. Однак вказані обставини не є безумовними підставами для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

ОСОБА_1 як на підставу для задоволення позову посилається на ухвали слідчих суддів від 05.04.2017 року та 27.12.2017 року, однак при цьому не враховує інші обставини справи, зокрема і те, що ОСОБА_1 подав до слідчого велику кількість клопотань, які задоволені слідчим, а тому в зв`язку зі складністю справи, що виражається у давності самої події, великому обсязі процесуальних дій потребують значного часу для їх виконання.

Суд приходить до висновку, що позивачем не доведені обставини, які, з огляду на зміст статтей 1166, 1167, 1174, 1176 ЦК України та змісту його позовних вимог, свідчили б про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до норм КПК України досудове розслідування кримінального провадження здійснює слідчий.

Частиною 5 статті 40 КПК України передбачено, що слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Такі процесуальні рішення, на які посилався позивач, та розцінені ним як бездіяльність, інше визначення слідчим обсягу і характеру дії при перевірці заяви про скоєння злочину, є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування.

Реалізація такого механізму оскарження постанов слідчого у розумінні статті 23ЦК України не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав особи.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі № 641/2328/17.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчим Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області проводились необхідні слідчі дії: клопотання ОСОБА_1 не тільки відмовлялись, а й задовольнялись, направлялись відповідні запити з метою встановлення певної інформації, давались доручення на проведення слідчих (розшукових) дій.

Матеріали справи не містять як висновків компетентних органів прокуратури відповідно до вимог ст.308 КПК України так і судових рішень щодо недотримання слідчим розумних строків, притягнення винних осіб до відповідальності, передбаченої чинним законодавством.

Визнання незаконною бездіяльність слідчого Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області та скасування його рішень не є безумовною підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження душевних страждань, яких ОСОБА_1 міг зазнати у зв`язку з процесуальними рішеннями слідчого, тому правові підстави, передбачені статтями 1167, 1174, 1176 ЦК України, для відшкодування моральної шкоди відсутні. Скасування процесуальних рішень слідчого не може свідчити про заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність вищевказаних обставин.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Разом із тим на підтвердження своїх вимог позивачем зазначено лише перелік обставин, які, на його думку, свідчать про незаконність дій (бездіяльність) органів досудового розслідування.

Тому враховуючи зазначене, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 12, 259, 263 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Кобеляцького відділу поліції ГУНП в Полтавській області, Головного управління Національної поліції в Полтавській області та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду через Кобеляцький районний суд Полтавської області.

Суддя