Ухвала

06 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 201/16990/16-ц

провадження № 61-5301ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за борговим зобов`язанням,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за борговим зобов`язанням.

У квітні 2017 року ОСОБА_2 уточнено позовні вимоги, замінено первісного відповідача - ОСОБА_4 на належного відповідача - ОСОБА_3 .

Позов обґрунтовано тим, що 22 серпня 2014 року ОСОБА_2 уклав договір з ОСОБА_5 про надання позики в розмірі 561 346,80 грн, що еквівалентно 42 000,00 дол. США, на строк до 22 серпня 2015 року. 21 серпня 2015 року внесено зміни до вищезазначеного договору позики, згідно з визначеними умовами ОСОБА_5 було передано 925 260,00 грн, що еквівалентно 42 000,00 дол. США, строком до 22 серпня 2016 року. ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, після її смерті спадщину за заповітом отримала ОСОБА_3 . З огляду на те, що до ОСОБА_3 , як спадкоємиці, перейшли не тільки права, а й обов`язки померлої, позивач просив стягнути з ОСОБА_3 суму боргу за зобов`язаннями спадкодавця ОСОБА_5 в розмірі 1 138 200,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 11 жовтня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу в рахунок погашення заборгованості за договором позики грошових коштів у розмірі 392 000,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, особа, яка не брала участі у розгляді справи - ОСОБА_1 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, зазначивши, що є він є членом родини ОСОБА_3 (є чоловіком її доньки), зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Будь-якого іншого майна у власності не має. Домоволодіння розташоване за вказаною адресою належить на праві власності ОСОБА_3 . В порядку примусового виконання оскаржуваного рішення суду від 11 жовтня 2017 року приватним державним виконавцем виставлялось на примусову реалізацію вищезазначене домоволодіння. Заявник посилався на відсутність у нього іншого житла, а тому вважав що рішення безпосередньо стосується його прав та інтересів.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 повернуто скаржнику.

У березні 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав касаційну скаргу на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Згідно з абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Касаційна скарга подана у передбачений законом строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, оплачена судовим збором.

На обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень в цій справі заявник зазначив, що суд апеляційної інстанції не врахував положення частини першої статті 352 ЦПК України та пункт 3 частини першої статті 362 ЦПК України, за змістом яких суд апеляційної інстанції має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу після спливу річного строку лише в межах відкритого апеляційного провадження, у результаті чого постановив незаконну ухвалу про повернення апеляційної скарги.

Оскільки наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження та викликають необхідність їх перевірки, слід відкрити касаційне провадження в цій справі та витребувати матеріали справи.

Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за борговим зобов`язанням, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року.

Витребувати з Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська матеріали вищезазначеної цивільної справи № 201/16990/16-ц.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, в 10-денний строк з дня отримання ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик