Провадження №2/760/4440/20
Справа №760/3299/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Шпори М.М.

представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратили право користуватися жилим приміщенням, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Посилається в позові на те, що вона є власником зазначеної квартири.

Відповідач був зареєстрований в квартирі 17 червня 2014 року, однак ніколи не проживав у ній, що підтверджується Актом про непроживання особи № 5/1 від 3 січня 2020 року та довідкою № 904-5 від 3 січня 2020 року.

Відповідач ніколи не ніс та не несе будь-яких витрат на утримання квартири та витрат по сплаті житлово-комунальних послуг, як користувач даної квартири.

Його особисті речі у квартирі також відсутні.

Незважаючи на те, що останній не проживає в даній квартирі, він не вчиняє дій щодо зняття з реєстраційного обліку, що створює для неї додаткові труднощі у здійсненні права власності на житло.

Відповідач в квартирі не проживає з 16 серпня 2012 року, тобто з дня реєстрації за вказаною адресою, будь - яких перешкод у користуванні житловим приміщенням вона йому не чинила і не чинить.

Виходячи з цього, не проживання відповідача в спірному жилому приміщенні понад встановлений законом строк без поважних причин,просить задовольнити позов.

Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримала.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав.

Зазначив, що він дійсно не проживає в спірній квартирі з моменту реєстрації і будь-яких витрат, пов`язаних з її утриманням, не несе.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 156 ЖК України члени сім`ї власника житлового буднику (квартири), які проживають разом із ним в будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням на рівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселення не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В пункті 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК).

Тобто, відносини між власником житла та членами його сім`ї є сервітутом.

Припинення сімейних відносин з власником помешкання не припиняє житлового сервітуту.

Встановлено, що відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 198967366 від 4 лютого 2020 року позивачка є власником квартири АДРЕСА_1 , що належить їй на підставі Свідоцтва про право на спадщину, за законом, серія та номер: 722, виданого 19 травня 2014 року.

Згідно з Витягом з Реєстру територіальної громади міста Києва в спірній квартирі зареєстровані сторони в справі.

Згідно з копією акту № 5/1 від 3 січня 2020 року, засвідченого начальником ЖЕД-904 та довідки № 904-5 від 3 січня 2020 року, виданої КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» ЖЕД-904, відповідач не проживає у вказаній квартирі.

/ а.с. 9 - 10, 12 - 13, 17 /

Дані обставини відповідач у судовому засіданні підтвердив.

З точки зору ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Сам факт припинення сімейних відносин із власником (власниками) квартири не позбавляє колишніх членів його (їх) сім`ї права користуватися займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволенні іншим способом.

Згідно з ч. 1 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою ст. 391 ЦК встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Крім того, відповідач у судовому засідання визнав позов та підтвердив обставини, викладені позивачкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

За таких обставин та викладеного вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки.

Керуючись ст. 47 Конституції України, ст. ст. 9, 64, 156 ЖК України, ст.ст. 15, 16, 29, 319, 391,401,402,405,406 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користуватися жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 08 квітня 2020 року.

Суддя Л .А. Шереметьєва