Справа № 456/2653/18 Головуючий у 1 інстанції: Шрамко Р.Т.
Провадження № 22-ц/811/3161/19 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області в складі судді Шрамка Р.Т. від 23 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23 квітня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів - відмовлено.

Вказане рішення в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про збільшення розміру аліментів оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить скасувати повністю рішення та ухвалити нове рішення, яким її позов в частині вимог збільшення розміру аліментів задоволити в повному об`ємі. Вважає рішення незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, зробив неправильні висновки, що не відповідають обставинам справи і з порушенням норм матеріального. Зазначає, що згідно рішення Стрийського міцськрайонного суду Львівської області від 22.11.2012р. по цивільній справі №1323/5377/2012, відповідач сплачує аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів своїх заробітків (доходів) до досягнення сином повноліття, але неменше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи стягнення з 11.09.2012р. вказує на те, що Законом України №2037-У111 від 17.05.2017р. «Про внесення змін у деякі законодавчі акти України відносно посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» були внесені зміни до ч.2 ст. 182 СК України. Зокрема, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а не 30% як стягуються з відповідача. Отже розмір стягуваних аліментів є меншим від законодавчо встановленого мінімального розміру аліментів. Звертає увагу, що внесені зміни в ч.2 ст. 182 СК України є саме такими випадками, які передбачені ст. 192 СК України.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив на позовну заяву, апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 12, 13, 81, 263 ЦПК України, ст.ст. 15,16 ЦК України, ст. ст. 181, 192 СК України, п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що сторони перебували в шлюбі, який рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02 жовтня 2012 року було розірвано. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в свідоцтві про народження якого вказано батьками сторін. Також, суд встановив, що згідно рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31.10.2012р., з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , стягуються аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином повнолітня, починаючи з 11.09.2012р. Суд зазначив, що підставою для збільшення розміру стягнутих аліментів, є перелік обставин, за яких суд може винести рішення. Як на підставу для збільшення розміру стягнутих аліментів, позивач вказує ті обставини, що розмір стягуваних аліментів є меншим від законодавчо встановленого мінімального розміру аліментів. Доводи позивача про необхідність стягувати аліменти у збільшеному розмірі не заслуговують на увагу суду, оскільки позивачем не надано жодного доказу про зміну матеріального стану - у ідповідача в бік покращення, а у позивача - в бік погіршення. Покликання на зміну законодавства в частині збільшення визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину само по собі не може свідчити про зміну матеріального стану платника чи одержувача аліментів та не є підставою для зміни розміру аліментів. Оскільки, позивачем не доведено, що від дня постановлення судового рішення про стягнення з відповідача аліментів змінились сімейне становище та матеріальний стан платника або одержувача аліментів, виникли інші обставини, що відіграють суттєву роль в житті позивача, відповідача чи їх неповнолітньої дитини, і що є підставою для збільшення розміру аліментів, суд, з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції - немає. Висновки суду відповідають обставинам, що мають значення для справи, вимогам закону, а також практиці суду касаційної інстанції.

5.07.2018р. ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , у якому просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 12 424, 98 грн. за період з грудня 2013р. по березень 2018р. та стягувати на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітків (доходів) відповідача, щомісячно, до досягнення сином повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

06.12.2018р. ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги та просила вирішувати позов лише в частині збільшення розміру аліментів, зокрема мінімального розміру стягуваних аліментів 50% замість 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, у зв?язку зі змінами сімейного законодавства, що набрали чинності 8.07.2017р.

В обґрунтування позову зазначила, що згідно рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22.11.2012р., по цивільній справі №1323/5377/2012, відповідач сплачує аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітків (доходів) до досягнення сином повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 11.09.2012р. Однак відповідач виплачує аліменти не у повному обсязі та допустив заборгованість по сплаті аліментів, що вбачається з акту нарахування заборгованості по сплаті аліментів Бучацького міжрайонного управління юстиції у Тернопільській області №4961/13-30/5, від 28.03.2018р. Згідно вищезазначеного акту всього станом на 28.03.2018р. за відповідачем утворилася заборгованість по виплаті їй аліментів в сумі 26 304, 80 грн. Крім того вказує, що Законом України №2037-У111 від 17.05.2017р. змінилося сімейне законодавство. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, а не 30% як стягують з відповідача.

Як вбачається із матеріалів даної справи, рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31.10.2012р., ухвалено стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином повнолітня, починаючи з 11.09.2012р.

Вказане рішення набрало законної сили, не скасоване та виконується.

Із позовної заяви, також, вбачається, що позивачка, як на підставу зміни розміру аліментів, зокрема, посилалась на те, що Законом України №2037-У111 від 17.05.2017р. «Про внесення змін у деякі законодавчі акти України відносно посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» були внесені зміни до ч.2 ст. 182 СК України, зокрема, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а не 30% як стягуються з відповідача.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно частини другої статті 182 СК України (у редакції, чинній до моменту прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Згідно статті 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Аналіз статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

У частинах першій, другій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

Усталеним є розуміння юридичних фактів як певних фактів реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині третій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, але є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості.

Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Вказаний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18).

Зважаючи на вказане, суд фактично не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий визначено та гарантовано законом. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначено законом (частина друга статті 182 СК України).

Крім цього, у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», якою роз`яснено схожі по своїй суті правовідносини вказано, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Враховуючи вказане, збільшення мінімального розміру аліментів на одну дитину, який визначено законом, не є підставою для пред`явлення позову про зміну розміру аліментів, а навпаки підставою для зміни такого гарантованого мінімального розміру аліментів самим виконавцем на підставі новоприйнятого закону, проти чого і відповідач у даній справі не заперечив, що вбачається із його відзивів на позовну заяву та апеляційну скаргу.

Вказане відповідає також правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 04.03.2020 року у справі №682/3112/18 та правовим позиціям Верховного суду викладених у постановах від 04 липня 2018 року (справа №536/1557/17), від 12 вересня 2018 року (справа №459/2181/17), від 13.02.2020 року (справа №466/4009/18).

Зважаючи на вказане, доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними, а саму скаргу - відхилити, рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, на які правильно посилався суд першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 09 квітня 2020 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра