Борівський районний суд Харківської області
справа: № 614/157/20
провадження: 2/614/58/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

08.04.2020 Борівський районний суд Харківської області у складі судді Гуляєвої Г.М., розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Борова справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Борівської районної державної адміністрації Харківської області

про позбавлення батьківських прав

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , 3 особа: Орган опіки та піклування Борівської районної державної адміністрації Харківської області про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 07.07.2015, який було розірвано, що підтверджується рішенням суду №615/557/17 від 20.06.2017. Від шлюбу мають спільну дитину - сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження.

Фактично з відповідачем позивач не проживає з осені 2016 р. З того часу позивачу невідомо де він проживає. Але відомо, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

З того часу відповідач перестав цікавтися життям та здоров`ям свого сина. Не піклувався про його фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства».

Після розлучення спілкування між відповідачем та сином припинилося в повному обсязі.

З того часу син не отримав від батька жодного подарунку на день народження чи до будь-якого іншого свята. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не цікавиться його життям, не відвідував і не відвідує його вдома, в дошкільному навчальному закладі, хоча йому відома їхня адреса проживання, яку вони змінили після розлучення.

Крім стягнутих з відповідача аліментів за рішенням суду, які він сплачував до 01.07.2019, ніякої іншої матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав і не надає по цей час. Заборгованість по аліментним платежам станом на 15.02.2020 становить приблизно 7000 грн.

. На даний час відповідач запропонував позивачу відмовитися від отримання аліментів, а також від виплати заборгованості по аліментам, а він в свою чергу написав нотаріально посвідчену заяву про те, що він відмовляється від дитини та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Вважає, що така поведінка відповідача є аморальною по відношенню до дитини. Але позивач погодилась на такі умови, тому що відповідач все одно ніякої участі у вихованні дитини не приймає.

Позивач з 2018 р. проживає в цивільному шлюбі з ОСОБА_4 , який став справжнім батьком для її сина, який подарував йому турботу та піклування та якого ОСОБА_2 називає батьком. ОСОБА_4 повністю несе всі обов`язки по відношенню до сина позивача.

З вищевикладеного вбачається злісне безпричинне ухилення відповідача від спілкування, піклування та виконання своїх батьківських обов`язків відносно свого сина, а тому позивач вважає, що в даному випадку наявні всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав.

26.02.2020 ухвалою Борівського районного суду Харківської обл. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

18.03.2020 ухвалою Борівського районного суду Харківської обл. зобов`язано Орган опіки та піклування Борівської РДА надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 .

В судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач по справі не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, просив справу слухати без його участі, про що зазначено у заяві про відмову від свого малолітнього сина ОСОБА_2 , завіреної приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської обл.

Представник Органу опіки та піклування Борівської РДА в судове засідання не з`явився, просив справу слухати без його участі, про що надав відповідну заяву, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі матеріалів, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 3 ст.211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Згідно ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, в порядку, встановленому ст. 206 цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки відповідач по справі ухиляється від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини.

В суді встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження, батьками ОСОБА_2 є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.8).

Крім того, в суді встановлено, що згідно копії заочного рішення Валківського районного суду Харківської обл. від 20 червня 2017 р., шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано (а.с.9), згідно копії Акту обстеження умов проживання від 14.02.2020, проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_2 ; за вказаною адресою проживають і мають постійне місце реєстрації - ОСОБА_4 (співмешканець матері), ОСОБА_1 (мати), ОСОБА_2 (син); умови для проживання дитини добрі, ОСОБА_2 забезпечений всіма необхідними речами, одягом, іграшками; під час бесіди з дитиною в присутності та за згодою матері з`ясовано, що ОСОБА_2 називає батьком співмешканця матері (а.с.10), згідно характеристики ТОВ «АТБ-маркет», ОСОБА_1 працює у вказаному ТОВ з 01.12.2008 на посаді помічника керуючого магазином, за час роботи зарекомендувала себе як відповідальний співробітник (а.с.11), згідно характеристики Чугуївського ДНЗ (ясла-садок) №3 Чугуївської м/ради Харківської обл. від 14.02.2020, ОСОБА_2 почав відвідувати середню групу №12 вказаного закладу з 16.09.2019 по сьогоднішній день; за час перебування дитини в дошкільному закладі батько до дитини не приходив, не цікавився її станом, розвитком чи потребами (а.с.12), згідно копії заяви ОСОБА_3 від 14 лютого 2020 р., завіреної приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської обл., ОСОБА_3 відмовляється від свого малолітнього сина ОСОБА_2 та своїх батьківських прав на цю дитину та дає свою згоду на позбавлення його батьківських прав по відношенню до нього, а також не заперечує проти його усиновлення іншою особою та переміни прізвища та по-батькові, якщо в тому буде потреба (а.с.13).

Згідно копії довідки ТОВ «АТБ-Маркет», ОСОБА_1 працює помічником керуючого магазином з 01.12.08, її заробітна плата за період вереснь 2019 - лютий 2020 становить 121 478,47 грн. (а.с.26).

Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Борівської РДА, можливе позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 у відношенні малолітнього сина ОСОБА_2 (а.с.47-49).

Згідно з ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.

Суд погоджується з висновком Органу опіки та піклування Борівської РДА Харківської обл. щодо можливості позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 у відношенні свого иалолітнього сина ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що відповідач - батько дитини ОСОБА_2 без поважних причин ухиляється від виконання своїх обов`язків по його вихованню, не здійснює будь-яких можливих дій щодо участі в її житті та утриманні.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Статтею 12 Закону України "Про охорону дитини" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року за № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків з незалежних від неї причин.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ст. 39 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь-яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь-яких жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров`я, самоповагу і гідність дитини.

Також згідно Конвенції про права дитини суд бере до уваги, що, як зазначено в Декларації прав дитини, "дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження".

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.

Суд ухвалює судове рішення щодо малолітніх, керуючись принципом найкращих інтересів дитини, встановленого у ст. 3, 27 Конвенції ООН про права дитини.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи грунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Вищезазначене узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові по справі №631/2406/15-ц від 13 березня 2019 р.

Враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, в суді знайшов своє підтвердження належними та достатніми доказами той факт, що відповідач ОСОБА_3 ухиляється та свідомо нехтує своїми обов`язками щодо виховання та утримання своєї неповнолітньої дитини. На підставі чого суд вважає за потрібне позбавити відповідача батьківських прав.

У відповідності до ч.6 ст. 164 СК України, рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили підлягає направленню до державного органу реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Суд вважає за необхідне роз?яснити ОСОБА_3 , що у відповідності до ст. 169 СК України, особам, позбавленим батьківських прав, надано право звернутися до суду з позовом про їх поновлення.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст.ст.4,12,81,200,206,211,247,263-265,354 ЦПК України, п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України, на підставі ст.ст.19,150,151,164,165,183,192 СК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги через Борівський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 354 ЦПК України продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя Гуляєва Г. М.