Постанова

Іменем України

06 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 709/783/17

провадження № 61-11244св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя - доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Силікат-1»,

відповідачі: ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Лєтол»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лєтол» на постанову Апеляційного суду Черкаської області від 26 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Гончар Н. І., Сіренка Ю. В., Пономаренка В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Силікат-1» (далі - ТОВ «Силікат-1») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Зелена Нива 2013» (далі - ТОВ «Зелена Нива 2013») про визнання недійсним договору оренди землі.

Позов обґрунтований тим, що 11 березня 2004 року ТОВ «Силікат-1» уклало з ОСОБА_1 договір оренди земельної ділянки площею 2,46 га, кадастровий номер :04:000:0736, строком на 10 років, який був зареєстрований у Чорнобаївському районному відділі Черкаської філії Центру ДЗК 01 квітня 2004 року за № 735.

Користуючись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, 20 листопада 2012 року позивач і ОСОБА_1 уклали угоду про внесення змін до чинного договору оренди землі, відповідно до якої договір оренди землі було продовжено на 10 років. Однак, 10 червня 2013 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ «Зелена Нива - 2013» договір оренди тієї ж земельної ділянки, який був зареєстрований в державному реєстрі відділом реєстраційної служби Чорнобаївського районного управління юстиції Черкаської області.

Вказаний договір оренди землі є недійсний, оскільки його укладено до закінчення строку дії попереднього договору оренди, що створило перешкоди в реалізації переважного права позивача на поновлення договору оренди землі.

Позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просив суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер :04:000:0736, укладений 07 березня 2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Летол».

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 07 серпня 2017 року замінено відповідача ТОВ «Зелена Нива 2013» на належного відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Лєтол» (далі - ТОВ «Лєтол»).

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 23 жовтня2017 року в позові відмовлено.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що посилання позивача на порушення його переважного права на продовження дії договору оренди землі як на підставу для визнання недійсним саме договору оренди земельної ділянки, укладеного 07 березня 2017 року між ОСОБА_1 і ТОВ «Лєтол»є безпідставними, оскільки попереднім орендарем спірної земельної ділянки було ТОВ «Зелена Нива 2013», а не ТОВ «Лєтол», а тому він не міг порушити таке право позивача. Інших підстав для визнання договору оренди землі недійсним позовна заява не містить.

Позовна давність, про застосування якої заявляв представник ТОВ «Лєтол», не підлягає застосуванню, оскільки позивач просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 07 березня 2017 року, тому позовна давність не пропущена.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 26 грудня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «Силікат-1» задоволено. Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 09 серпня 2017 року скасовано. Прийнято нову постанову про задоволення позову. Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Лєтол» від 07 березня 2017 року. Стягнуто з ТОВ «Лєтол» на користь ТОВ «Силікат-1» судові витрати в розмірі 3 360,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції обґрунтована тим, що договір оренди землі, укладений 10 червня 2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Зелена Нива 2013», зареєстрований, не розірваний та не визнаний недійсним, тому земельна ділянка перебувала в оренді одночасно у двох орендарів незаконно. Орендодавець не вправі був укладати договір оренди земельної ділянки, яка вже перебувала в оренді іншого орендаря.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У січні 2018 року ТОВ «Лєтол» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Апеляційного суду Черкаської області від 26 грудня 2017 року, просило скасувати оскаржуване рішення, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Рух справи у суді касаційної інстанції

12 березня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі, зупинено виконання постанови Апеляційного суду Херсонської області від 19 грудня 2017 року в частині стягнення з ТОВ «Лєтол» на користь ТОВ «Силікат-1» судових витрат у розмірі 3 360,00 грн до закінчення касаційного розгляду справи.

29 березня 2018 року ухвалою Верховного Суду виправлено допущену в абзаці третьому резолютивної частини ухвали від 12 березня 2018 року описку, а саме замість: «Зупинити виконання постанови Апеляційного суду Херсонської області від 19 грудня 2017 року» зазначено: «Зупинити виконання постанови Апеляційного суду Черкаської області від 26 грудня 2017 року».

У квітні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанцій порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права.

Суд апеляційної інстанції не звернув уваги на той факт, що ні договір оренди землі, ні укладена 20 листопада 2012 року між ТОВ «Силікат-1» та ОСОБА_1 угода про внесення змін до цього договору, не мали належної реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому строк дії цього договору закінчився 31 грудня 2013 року.

Суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку щодо продовження договору оренди землі укладеного між ТОВ «Силікат-1» та ОСОБА_1 від 11 березня 2004 року відповідно до додаткової угоди про внесення змін до чинного договору від 20 листопада 2012 року.

Угода укладена між ТОВ «Силікат-1» та ОСОБА_1 про внесення змін до договору оренди не була зареєстрованою у передбаченому законодавством порядку. Речове право на земельну ділянку, належну на праві власності ОСОБА_1 , зареєстровано 20 лютого 2014 року, тобто після закінчення строку дії попереднього договору оренди землі.

ТОВ «Силікат 1» не має права на позов, оскільки договір оренди землі, укладений між ним та ОСОБА_1 , є недійсним, оскільки не дотримано правил реєстрації договору оренди землі. ТОВ «Силікат-1» не дотримано процедури реалізації переважного права на оренду землі, поновлення договору оренди землі.

Суд апеляційної інстанції не звернув увагу, що позивач звернувся до суду з пропуском позовної давності, оскільки ТОВ «Зелена Нива 2013» почало використовувати спірну земельну ділянку в березні 2014 року, а до суду звернувся в травні 2017 року, укладення 07 березня 2017 року ОСОБА_1 договору оренди земельної ділянки з ТОВ «Лєтол» не перериває та не поновлює позивачу перебіг позовної давності.

Аргументи учасників справи

Відзив ТОВ «Силікат-1» на касайну скаргу мотивований тим, що доводи касаційної скарги є безпідставними та необґрунтованими.

Висновки суду апеляційної інстанції зроблені з додержанням норм матеріального права і норм процесуального права.

Суд апеляційної інстанції не розглядав вимогу про поновлення договору оренди землі від 11 березня 2004 року укладеного між ТОВ «Силікат-1» та ОСОБА_1 , оскільки таку вимогу позивач не заявляв.

Суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що договір оренди, укладений 10 червня 2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Зелена Нива 2013» строком на 5 років, який був зареєстрований 20 лютого 2014 року, не розірваний та не визнаний недійсним, тому орендодавець не мав права укладати договір оренди земельної ділянки, яка вже перебувала в оренді іншого орендаря.

Заява ТОВ «Лєтол» про застосування позовної давності не підлягає застосуванню, оскільки ТОВ «Силікат-1» просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Лєтол» від 07 березня 2017 року.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).

Касаційна скарга у цій справі подана у січні 2018 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,46 га, розташованої на території Чорнобаївської селищної ради Чорнобаївського району Черкаської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю від 27 березня 2001 року серії ЧР № б/н, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 735.

11 березня 2004 року між ТОВ «Силікат -1» і ОСОБА_1 укладений договір оренди землі, за яким остання передала в оренду позивачу належну їй земельну ділянку площею 2,46 га строком на 10 років.

Відповідно до пункту2.3. договору початок дії договору - 01 січня 2004 року, закінчення - 31 грудня 2013 року.

Згідно з актом прийому-передачі земельної ділянки від 11 березня 2004 року ОСОБА_1 передала ТОВ «Силікат -1» земельну ділянку за договором оренди землі від 11 березня 2004 року.

Договір оренди землі зареєстрований за № 735 у книзі реєстрації договорів оренди земельних ділянок районного відділу Черкаської регіональної філії Центру ДЗК.

У період дії основного договору оренди землі, укладеного з позивачем, 10 червня 2013 року ОСОБА_1 уклала договір оренди цієї ж земельної ділянки з іншою юридичною особою - ТОВ «Зелена Нива 2013», зареєстрований 20 лютого 2014 року державним реєстратором реєстраційної служби Чорнобаївського районного управління юстиції Черкаської області, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 26 квітня 2017року.

ОСОБА_1 , як власниця земельної ділянки, достовірно знаючи про перебування своєї земельної ділянки в оренді з 2004 року у ТОВ «Силікат -1», уклала в червні 2013 року новий договір оренди цієї ж ділянки з ТОВ «Зелена Нива 2013».

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 05 липня 2017 року між ОСОБА_1 і ТОВ «Лєтол» 07 березня 2017 року укладено договір оренди належної ОСОБА_1 на праві власності земельної ділянки.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Віповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі» (далі - Закон).

Згідно з статтею 13 Закону договір орендиземлі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Згідно з частиною четвертою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону.

Згідно з статтею 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, четвертою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Згідно з статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються статтею 33 Закону, яка фактично об`єднує два випадки пролонгації договору оренди землі.

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 33 цього Закону (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Згідно з частинами восьмою та одинадцятою статті 33 Закону додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України, якою закріплено переважне право наймача, який належно виконує свої обов`язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачено певну процедуру здійснення цього права.

Тобто реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону, можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків.

Для застосування частини першої статті 33 Закону та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно з частинами другою-п`ятою цієї статті Закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Відповідно до частини шостої статті 33 Закону у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону, необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України 2004 року, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, правильно застосував статті 203, 215 ЦК України, Закон, на підставі поданих сторонами доказів, яким надав належну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку, що спірний договір між ОСОБА_1 та ТОВ «Летол» укладено до закінчення дії договору оренди землі від 11 березня 2004 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Силікат-1», проте одна й та ж сама земельна ділянка не може бути об`єктом оренди двох договорів оренди землі, укладених з різними орендарями, а тому договір оренди між ОСОБА_1 та ТОВ «Летол» підлягає визнанню недійсним.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на той факт, що ні договір оренди землі, ні укладена 20 листопада 2012 року між ТОВ «Силікат-1» та ОСОБА_1 угода про внесення змін до цього договору, не мали належної реєстрації, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому строк дії цього договору закінчився 31 грудня 2013 року, не заслуговують на увагу, оскільки предметом оскарження був укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Лєтол» договір оренди землі від 07 березня 2017 року.

Верховний Суд зазначає, що на час державної реєстрації договору оренди землі, укладеного з позивачем, був чинним Тимчасовий порядок ведення державного реєстру земель, затверджений наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 02 липня 2003 року № 174, за правилами якого така реєстрація здійснювалась структурними підрозділами Центру державного земельного кадастру при Держкомземі України, яким була проведена державна реєстрація зазначеного договору, так і на час укладення угоди про внесення змін - 20 листопада 2012 року, чинною була постанова Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року за № 1021 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі» (зі змінами), що діяла до 01 січня 2013 року, яка і наділяла відповідними повноваженнями територіальні органи Держземагентства за місцем розташування земельної ділянки.

Позовна давність, про застосування якої заявляв представник ТОВ «Лєтол», не підлягає застосуванню, оскільки позивач просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 07 березня 2017 року, тому позовна давність не пропущена, а доводи касаційної скарги в цій частині є безпідставними.

Верховний Суд зауважує, що суд апеляційної інстанції помилково в резолютивній частині постанови від 26 грудня 2017 року вказав, що оскаржується рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 09 серпня 2017 року, оскільки згідно з матеріалами справи рішення суду першої інстанції ухвалено 23 жовтня 2017 року, апеляційну скаргу подано на рішення від 23 жовтня 2017 року, ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 10 листопада 2017 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 23 жовтня 2017 року, ТОВ «Лєтол» звернувся з касаційною скаргою на постанову Апеляційного суду Черкаської області від 26 грудня 2017 року, яку просив скасувати та залишити в силі рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 23 жовтня 2017 року.

Проте допущена судом апеляційної інстанції описка не перешкодила суду касаційної інстанції перевірити доводи касаційної скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin andOthers v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги, які зводяться до незгоди із судовим рішенням, переоцінки доказів у справі, не спростовують мотиви та висновки суду апеляційної інстанції, який з урахуванням підстав позов дійшов обгрунтованого висновку про порушення прав позивача.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення суду апеляційної інстанцій без змін.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цій справі оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки ухвалою Верховного Суду від 12 березня 2018 року зупинено виконання постанови Апеляційного суду Черкаської області від 26 грудня 2017 року в частині стягнення з ТОВ «Лєтол» на користь ТОВ «Силікат-1» судових витрат у розмірі 3 360,00 грн до закінчення касаційного розгляду справи, то згідно із статтею 436 ЦПК України його виконання підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лєтол» залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Черкаської області від 26 грудня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання постанови Апеляційного суду Черкаської області від 26 грудня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко