Справа № 346/6094/19
Провадження № 2/346/718/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2020 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі : судді Васильковського В.В.,

за участю секретаря Васильчук Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Коломиї в порядку позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

І. Стислий виклад позицій сторін.

23 грудня 2019 року ОСОБА_1 , звернувшись до суду із даним позовом, посилається на те, що 20 липня 1993 року між нею та відповідачем, ОСОБА_2 було укладено шлюб. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 24 червня 2019 року шлюб розірвано. Перебуваючи у шлюбі вона з відповідачем побудували на земельній ділянці будинок, будівництво якого завершилося 1999 році, право власності на який зареєстровано за відповідачем. Відповідно до свідоцтва на право власності на житловий будинок від 25.05.1999 р., яке зареєстроване за № 426 від 19.09.2001 року по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 .. Відповідно до рішення № 110 від 09.04.2019 року виконавчого комітету Печеніжинської с/р ОТГ, внесено зміни до адресного номера житлового будинку в АДРЕСА_1 . Оскільки спірний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами побудований ними в шлюбі, то відповідно є спільною сумісною власністю подружжя і частки сторін в цьому майні рівні, тому їм належить по 1/2 частині спірного будинковолодіння. Тому просить суд визнати житловий будинок по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного будинковолодіння.

29 січня 2020 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якій посилається на те, що позовні вимоги визнає в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою АДРЕСА_1 та визнання за позивачкою право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою АДРЕСА_1 . Однак заперечив проти стягнення з нього судових витрат.

04 березня 2020 року представник позивача адвокат Гринів Я.В. подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить суд визнати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; поділити спільну сумісну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнати за ОСОБА_1 , право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також стягнути з відповідача на її користь 2000 (дві тисячі) гривень судового збору та 5000 (п`ять тисяч) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

09.04.2019 року на електронну адресу суду від представника позивача ОСОБА_3 надійшла заява про підтримання позовних вимог у повному обсязі та просять суд розглядати справу за позовною заявою її довірительки ОСОБА_1 без їх участі.

09.04.2019 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності.

ІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 26 грудня 2019 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків.

11.01.2020 року до суду від представника позивача ОСОБА_3 надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Коломийського міськрайнного суду від 11.01.2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження по даній справі.

Ухвалою Коломийського міськрайнного суду від 04.03.2020 року у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІІ. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.07.1993 року, який розірвано рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24.06.2019 року(а.с. 11-13).

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на праві приватної власності. Свідоцтво видане на підставі рішення Слобідської сільської ради від 25.05.1999р., свідоцтво записаний в реєстрову книгу №2 за реєстровим номером № 426 від 19.09.2001 р. (а.с. 54).

Згідно до копії рішення Виконавчого комітету Печеніжинської селищної ради об`територіальної громади №110 від 09.04.2019 року «Про внесення змін до адресного номера житлового будинку» внесено зміни до адресного номера житлового будинку в АДРЕСА_1 (а.с. 45).

ІV. Норми права, якими регулюються правовідносини сторін та відповідна судова практика.

Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися, обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб,розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

V.Оцінка суду

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони підтверджуються, доходить наступних висновків.

Спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами набутий сторонами за час шлюбу, тому у відповідності до чинного законодавства є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін.

Враховуючи зазначене, суд доходить висновку про необхідність поділу спільної сумісної власності подружжя між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, виділивши у власність позивачу 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а право власності на іншу 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами - залишити за відповідачем.

VI. Судові витрати.

Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України судовий збір у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Тому, у зв`язку з фактичним визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, на коррсить позивача слід стягнути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що становить 1000 грн.

Керуючись ст.ст. 142, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст.60, 69-71 СК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами,який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , жительки АДРЕСА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_1 .

Поділити спільну сумісну власність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , жительки АДРЕСА_1 , право власності на Ѕ частинужитлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 з державного бюджету 50% судового збору, що становить 1000 грн. (одна тисяча) гривнень, сплаченого при подачі позову відповідно до платіжних доручень № 0.0..1 від 18.12.2019 року та № 0.0..1 від 10.01.2020 року.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається до суду Івано-Франківського Апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Васильковський В. В.