Номер провадження: 22-ц/813/610/20
Номер справи місцевого суду: 495/2285/19
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю. В.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2020 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

у порядку ст. 369 ЦПК України, розглянула апеляційну скаргу представника акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 вересня 2019 року (одноосовобо суддя Шевчук Ю.В.) у цивільній справі за позовом акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

18.03.2019 року публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі-Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 14 145,33 гривень.

Позов обґрунтовано наступним.

15.04.2010 року між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 1 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Посилаючись на те, що відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконував, станом на 06.02.2019 року має місце заборгованість в розмірі 14 145,33 гривень, з яких: 0,00 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 934,66 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 гривень - заборгованість за нарахованими відмотками; 9 310,89 гривень - пеня за прострочене зобов`язання; 2 750 гривень пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень; 500 гривень - штраф (фіксована частина); 649,78 гривень - штраф (процентна складова), - Банк просив позов задовольнити.

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.09.2019 року Банку відмовлено у задоволенні позову.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

Банк не погодився із заочним рішенням суду від 05.09.2019 року і в особі представника подав апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення суду скасувати, постановити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга представника Банка зазначає:

Суд прийшов до висновку, шо відповідач особисто не підписував надані до позовної заяви Тарифи з обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна. 30 днів пільгового періоду», а також Умови та правила надання банківських послуг, крім того, суд зазначив про повне погашення відповідачем заборгованості за тілом кредиту.

Позивач надав до суду копію анкети-заяви від 15.04.2010 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація, необхідна для отримання картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що позичальник висловив згоду про укладення договору і отримання кредитної карти "Універсальна" (відповідна позначка навпроти поля «Платіжна картка «Кредитка Універсальна») та особистим підписом засвідчив, що "Я згоден з тилі, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які були надані мені у письмовому вигляді. ... Я зобов`язуюсь виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку". Зазначені Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку.

Банк, разом з Анкетою-заявою, надав до суду першої інстанції копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", особисто підписану відповідачем, тобто, сторонами при укладенні кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору. Вказана довідка подана до суду разом із позовною заявою, проте суд на даний доказ уваги не звернув, безпідставно вважав необґрунтованими вимоги про стягнення заборгованості за процентами та неустойкою через те, що вони нібито не встановлені умовами договору.

У даному випадку йдеться про договір приєднання і його особливістю є те, що позичальник приймає та погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Аналогічної правової позиції дійшов Верховний суд у постанові від 21.03.2018 року по справі №441/569/17.

З моменту підписання фізичною особою заяви, між Банком та клієнтом був укладений договір, в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України, шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору. Кредитний договір повністю відповідає вимогам ч. 2 ст. 208, ч.1, ст. 207 ЦК України, якими встановлені вимоги для письмової форми правочину. Зазначений договір є публічним договором, умови якого, відповідно до ч. 2 ст. 633 ЦК України, є однаковими для всіх споживачів аналогічних банківських послуг, що надаються банком і доказів оскарження відповідачем саме укладеного договору, матеріали справи не містять.

З виписки розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомати, а отже отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами.

Банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем укладено кредитний договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Суд не перевірив доводи Банка, шо позичальник користувався грошовими коштами, виконував умови кредитного договору протягом 2010-2018 років, частково сплачуючи заборгованість за договором у тому числі відсотки, пеню та комісії (погашення відображені у розрахунку заборгованості в графі «Сума погашення за наданим кредитом»'), а отже визнавав свої зобов`язання за угодою та розміри встановлених обов`язкових платежів.

Суд першої інстанції послався на позицію Верховного Суду, висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17 , проте у даній справі договір, у встановленому законом порядку, відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним.

Суд не звернув увагу на наявний в справі оригінал довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем 15.04.2010 року, яка підписана відповідачем і містить інформацію про: тип картки, тип кредитної лінії, пільговий період, валюту кредитування, базову відсоткову ставку в місяць, розмір щомісячних платежів, термін внесення щомісячних платежів, пеню за невчасне погашення заборгованості, штраф та комісію. З урахуванням наявності в матеріалах справи вказаної довідки, підписаної позичальником, яка містить розмір відсоткової ставки за процентами, правові висновки, що містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі №342/180/17, не можуть бути застосовані.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

Відповідач ОСОБА_1 не скористався правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

15.04.2010 року між Банком та ОСОБА_1 укладено договір б/н, відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит в розмірі 1 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку» (а.с. 9,9 зворот).

Банк виконав зобов`язання та надав відповідачу кредитні кошти, які визначені договором, що не спростовано відповідачем.

За розрахунками Банка, станом на 06.02.2019 року, у відповідача має місце заборгованість в розмірі 14 145,33 гривень, з яких: 0,00 гривень заборгованість за тілом кредиту; 934,66 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками; 9 310,89 гривень - пеня за прострочене зобов`язання; 2 750,00 гривень - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень; 500 гривень - штраф (фіксована частина); 649,78 гривень - штраф (процентна складова) - а.с. 5-6.

15.04.2010 року ОСОБА_1 , як позичальник, підписав довідку про те, що він ознайомився з умовами кредитування з використанням кредитки, яка містить умови кредитування зі сплатою відсотків, а також відповідальність позичальника за порушення умов зобов`язання і сплату неустойки у вигляді пені та штрафів (а.с.10).

За захистом порушеного права Банк звернувся до суду у березні 2019 року (а.с.2-4).

Судом апеляційної інстанції встановлювались нові обставини і досліджувались нові докази.

З наданого Банком витягу із особистого рахунку відповідача (за період з 22.10.2010 року по 29.09.2019 року), всього за основною карткою № НОМЕР_1 на ім`я відповідача ОСОБА_1 витрати становлять: 27 446,42 гривень; надходження: 5 770 гривень; комісія: 289,60 гривень; баланс на кінець періоду становить: 21 676,42 гривень. У період з жовтня 2010 року по вересень 2016 року відповідач користувався кредитним коштами, які надавав Банк за договором від 15.04.2010 року (знімав кошти у відділеннях Банка та банкоматах, поповнював готівкою у відділеннях Банка та терміналах), останнє поповнення грошових коштів у розмірі 200 гривень мало місце готівкою у відділенні Банка №1 в м. Білгород-Дністровський 26.09.2016 року (а.с.57-60).

Між сторонами виникли правовідносини із кредитних зобов`язань, які регулюються нормами ЦК України.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, відмовляючи Банку у позові в повному обсязі виходив з того, що відповідач не підписував додані до позовної заяви Тарифи обслуговування кредитних карт, а також Умови та Правила надання банківських послуг, а тому відсутні підстави для стягнення заборгованості (а.с. 47-50).

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ч.1 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається і не спростовано відповідачем, що 15.04.2010 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву, а також довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки, яка зазначає умови кредитування зі сплатою відсотків, а також відповідальність позичальника за порушення умов зобов`язання і сплату неустойки у вигляді пені та штрафів (а.с. 9,10).

Обґрунтовуючи право вимоги щодо стягнення заборгованості за простроченим кредитом і неустойки у вигляді пені та штрафів Банк зазначав, що відповідач ознайомився з тарифами по обслуговуванню кредитної картки і на підтвердження зазначених обставин надав довідку від 15.04.2010 року про умови кредитування з використанням платіжної картки, яку підписав відповідач (а.с. 10).

З довідки про умови кредитування від 15.04.2010 року, зокрема вбачається, що відповідач має сплачувати проценти за користування кредитними коштами, комісію за зняття коштів, крім того, 2 пені за несвоєчасне погашення заборгованості (1 пеня /базова процентна ставка/ за кожен день прострочення; 2 пеня /1% від заборгованості, однак не менше 30 гривень на місяць, нараховується 1 раз на місяць при наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму 50 гривень і більше/), а також штраф 500 гривень (5% від суми заборгованості, фіксована частина).

За розрахунками Банка, ОСОБА_1 має заборгованість за простроченим тілом кредиту, у зв`язку з чим Банк нарахував неустойку: 9 310,89 гривень пені за прострочене зобов`язання; 2 750,00 гривень пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень; 500 гривень штрафу (фіксована частина) і 649,78 гривень штрафу (процентна складова), а.с.5-8.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних доказів того, що ОСОБА_1 ознайомився з умовами кредитування, які б передбачали обов`язок позичальника сплачувати заборгованість за простроченим тілом кредиту.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ст. 207 ЦК України).

Банк вказував, що відповідач має заборгованість за кредитом, з яких: 934,66 гривень (прострочене тіло кредиту, тобто прострочена заборгованість за тілом кредиту); 9 310,89 гривень і 2 750,00 гривень - пеня , а також штрафи 500 гривень та 649,78 гривень, при цьому, Банк зазначав, що у відповідача відсутня заборгованість за кредитом і відсотками.

Банк стверджує, що умовами договору передбачено плату за користування кредитом, передбачену Тарифами, а у разі несвоєчасного або не у повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу, сума кредиту вважається простроченою, оскільки прострочений кредит, це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернуті у строк, передбачений договором.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові щодо стягнення 934,66 гривень «заборгованості за простроченим тілом кредиту».

Так, Анкета-заява позичальника не містить Умов та Тарифів Банку, зокрема відомостей про додаткову відповідальність позичальника у разі несвоєчасного або не у повному обсязі внесення нею щомісячного мінімального платежу, внаслідок якого сума кредиту буде вважатись простроченою, у зв`язку з чим позичальник повинен буде відшкодувати, як тіло кредиту, так і прострочене тіло кредиту. Не зазначає таких умов і довідка від 15.04.2010 року про умови кредитування з використанням платіжної картки, яку підписав відповідач (а.с.9,10).

Обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, а також неустойки у вигляді пені та штрафів, Банк посилається на Витяг з Тарифів обслуговування кредитної карти «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини кредитного договору, а також на довідку про умови кредитування від 15.04.2010 року (а.с.10-25).

Разом з тим, матеріали справи не містять належних доказів того, що саме із зазначеним Витягом з Тарифів та Витягом з Умов позичальник ОСОБА_1 ознайомився та погодився з ними, підписуючи 15.04.2010 року Анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку та довідку про умови кредитування, а також, що вказані документи, на момент отримання відповідачем кредитних коштів, містили умови, зокрема щодо сплати простроченої заборгованості за тілом кредиту

До правовідносин сторін не може бути застосована ч.1 ст. 634 ЦК України стосовно того, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або в інших стандартних нормах, який може бути укладений шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ неодноразово змінювались самим Банком, зокрема, в період з квітня 2010 року і по березень 2019 року. Тобто Банк мав можливість додати до позовної заяви Витяг з тарифів та Витяг з Умов у будь-якій редакції, у тому числі, що найбільш сприятливі для задоволення позову (а.с.11-25).

Сама по собі роздруківка із сайту Банка не може бути належним доказом підтвердження вказаних обставин, оскільки зазначений доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (Банка), яка у будь-який час може вносити і вносить відповідні зміни щодо умов та правил споживчого кредитування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ч.6 ЦПК України).

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень.

Банк не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження про конкретно запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, Анкета-заява і довідкавід 15.04.2010 року про умови кредитування з використанням платіжної картки не містять відомостей про домовленість сторін щодо сплати позичальником заборгованості у разі прострочення кредиту. Надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть прийматись як стандартна (типова) форма, що встановлена на підтвердження укладення із відповідачем кредитного договору через те, що достовірно не підтверджують вказаних обставин.

За відсутності у відповідача заборгованості перед Банком по кредиту та відсоткам, відсутні правові підстави для покладення на відповідача обов`язку сплатити заборгованість за простроченим ділом кредиту і неустойку у вигляді пені та штрафів.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи представника Банка у скарзі, що: Банк разом з Анкетою-заявою надав до суду першої інстанції довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", особисто підписану відповідачем, тобто, сторонами при укладенні кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору; у даному випадку йдеться про договір приєднання і його особливістю є те, що позичальник приймає та погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов, що вбачається з правової позиції, якої дійшов Верховний суд у постанові від 21.03.2018 року по справі №441/569/17; кредитний договір відповідає вимогам ч. 2 ст. 208, ч.1, ст. 207 ЦК України і доказів оскарження відповідачем саме укладеного договору, матеріали справи не містять; з виписки розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомати, а отже й отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки; суд не звернув увагу на наявну в справі довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем 15.04.2010 року, і, з урахуванням наявності в матеріалах справи вказаної довідки, яка містить розмір відсоткової ставки за процентами, правові висновки, що містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі №342/180/17, не можуть бути застосовані, - до уваги не приймаються.

Матеріали справи не містять належних доказів того, що саме із зазначеним Витягом з Тарифів та Витягом з Умов позичальник ОСОБА_1 був ознайомлений і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, зокрема щодо погодження позичальника на те, що він повинен буде відшкодувати прострочене тіло кредиту.

Не зазначає таких умов і довідка про умови кредитування з використанням платіжної картки, яку відповідач 15.04.2010 року підписав.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Сама по собі роздруківка із сайту Банка не може бути належним доказом підтвердження вказаних обставин, оскільки зазначений доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (Банка), яка у будь-який час може вносити і вносить відповідні зміни щодо умов та правил споживчого кредитування.

Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, неодноразово змінювались самим Банком, зокрема, в період з квітня 2010 року по березень 2019 року.

Банк не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження того, що позичальник ознайомився з Умовами та Правилами банківських послуг щодо погашення позичальником простроченого тіла кредиту, не містять таких доказів анкета-заявка та довідка від 15.04.2010 року, а надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть прийматись судом як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із позичальником Банк дотримався вимог, передбачених ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача щодо умов кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які Банк вважав узгодженими.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності і призвів би до покладення на слабшу сторону - споживача, невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

03.07.2019 року у справі №342/180/17-ц Велика Палата Верховного Суду, відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше ухваленому судовому рішенні Верховного Суду України від 24.09.2014 року (провадження № 6-144цс14).

З огляду на принцип верховенства права, який передбачає наявність правової визначеності, висновок Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних відносинах, не може ігноруватись судами і підлягає застосуванню.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Оскільки Банк не довів своїх вимог, відсутні підстави для ствердження про порушення прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Підставами для зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (ст. 376 ч.1 п.п.1-4, ч.4 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові, разом з тим, суд залишив поза увагою і не надав належної оцінки довідці від 15.04.2010 року про умови кредитування з використанням платіжної картки, заочне рішення суду першої інстанції підлягає зміні, з доповненням мотивувальної частини.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).

Колегія суддів відхиляє скаргу представника Банка щодо скасування рішення суду, яким Банку відмовлено у позові в повному обсязі, тому Банк не має права на відшкодування судових витрат.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.2, ст. 376 ч.1 п.п.1-4, ч.4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 вересня 2019 року - змінити в мотивувальній частині із залишенням без змін резолютивної частини рішення суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженнюу касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 10.04.2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Є.С. Сєвєрова

Л.М. Вадовська