Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

06.04.2020 року м.Мостиська

єдиний унікальний номер 448/1929/19

провадження № 2/448/204/20

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючий суддя Білоуса Ю.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Романченко І.А.,

сторони:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні (в порядку спрощеного позовного провадження) в залі суду м.Мостиська (81300, м.Мостиська, вул.Грушевського, 1/9, Львівської області) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів,

учасники справи:

позивачка ОСОБА_3 , - не з`явилася,

відповідач ОСОБА_2 - не з`явився,

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

в с т а н о в и в:

І. Короткий зміст позовних вимог:

Позивачка ОСОБА_1 05.12.2019р., звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на утримання дитини: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/2 частини (50 відсотків) всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог, покликається на те, що 14.08.2010р. зареєструвала з відповідачем шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Мостиського РУЮ Львівської області, за час якого у них народився син ОСОБА_5 .

Стверджує, що дитина проживає разом із нею та перебуває на її повному утриманні, оскільки відповідач матеріальної допомоги не надає.

Зазначає, що відповідач ОСОБА_2 , офіційно працевлаштований, такий працює в ГУ ДФС у Львівській області, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини.

ІІ. Ставлення учасників цивільного процесу до пред`явленого позову:

Позивачка ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явилась, однак подала заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд справу слухати у її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 своїм процесуальним правом на відзив скористався та подав такий. У вказаному відзиві зазначив, що наведені в позовній заяві позивачкою ОСОБА_1 обставини не відповідають дійсності, та не підтверджені жодними доказами. Стверджує, що дійсно не проживає з дружиною із 2016р., однак грошове утримання їх сина здійснює на належному рівні, при цьому оплачує його відпочинок, купляє одяг на необхідні для школи речі, надає кошти дружині для харчування сина, у разі потреби забезпечує сина лікуванням. Вказував також те, що жодних розмов з позивачкою щодо потреби у більшому розмірі забезпечувати сина у них не було. Також дружина жодного разу не зверталась до нього про те, щоб він сплачував аліменти, бо в цьому не було жодної потреби. З приводу стягнення аліментів в розмірі Ѕ частини усіх видів його доходу заперечує з огляду на те, що на даний час у нього немає житла у власності, а тому він проживаю в орендованій квартирі, де витрачає немалі кошти. Отримана ним заробітна плата є його єдиним постійним доходом, оскільки він являється державним службовцем та не має можливості займатись іншою діяльністю. Також працює в іншому населеному пункті, тому частину заробітку витрачає на проїзд до місця проживання. З огляду на наведені ним обставини, вважає за необхідне визначити аліменти на утримання сина ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн. щомісячно.

ІІІ. Заяви та клопотання учасників справи.

Учасники справи інших заяв та клопотань до суду не подавали.

ІV. Процесуальні дії у справі:

Ухвалою суду від 06.12.2019 року постановлено ухвалу про прийняття цивільної справи до провадження судді та проведення розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом осіб.

Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

V. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Сторони з 14.08.2010 року перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі, за час якого у них народилася одна дитина: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом встановлено, що на даний час сімейні відносини між сторонами припинені.

Після припинення сімейних відносин між сторонами дитина сторін проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, що стверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Мостиської міської ради за №1458 від 05.11.2019р. Вказане також підтверджене відповідачем ОСОБА_2 у поданому ним на адресу суду відзиві.

Відповідач ОСОБА_2 , офіційно працевлаштований, зокрема працює в ГУ ДФС у Львівській області на посаді заступника начальника управління-начальника відділу, де отримує сталий дохід, що стверджується матеріалами справи (довідкою про доходи).

Разом з тим, відповідач ОСОБА_2 , добровільно не надає кошти на утримання дитини, не піклується про його матеріальне забезпечення, що було встановлено в судовому засіданні.

Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про шлюб між сторонами серії НОМЕР_1 ; копією свідоцтва про народження дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_2 ; копією паспорта та РНОКПП позивачки ОСОБА_1 , довідкою про склад сім`ї позивачки ОСОБА_1 , довідками про доходи сторін по справі, іншими матеріалами справи.

VІ. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору:

відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. (статті 12 і 81);

суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);

жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина 2 статті 89).

Міжнародне законодавство регламентує, що:

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Сімейним кодексом України встановлено, що:

Частинами 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Змістом ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той з батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Згідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина 3 ст.181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У ст.182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Статтями 183 та 184 СК України передбачено способи стягнення аліментів: у частці від заробітку або у твердій грошовій сумі та підстави стягнення аліментів одним із таких способів. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Національне законодавство регламентує, що:

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття; сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст.1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

У відповідності до вимог ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.

Згідно вимог ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

VІІ. Висновки суду:

Судом враховано матеріальне становище сторін, стан здоров`я та матеріальний стан дитини, ті обставини, що дитина сторін син ОСОБА_5 , 2012р.н., проживає разом з позивачкою, остання несе витрати по утриманню дитини, забезпечує її лікуванням в разі потреби, займається її вихованням, що потребує не тільки матеріальних витрат, а й значних моральних зусиль, а відповідач ухиляється від утримання дитини, а також те, що відповідач є фізично здоровим, офіційно працевлаштований, де отримує сталий дохід, що було встановлено судом, на утриманні жодних інших дітей чи непрацездатних осіб немає.

Окрім цього, враховано необхідний та розумний обсяг матеріальних витрат на утримання дитини, що буде забезпечувати її нормальний розвиток, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та інші обставини, що мають істотне значення, а також рівність обов`язку матері та батька по утриманню дитини.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України").

Що стосується тверджень відповідача ОСОБА_2 про те, що він брав і бере участь в утриманні та вихованні свого сина ОСОБА_5 , 2012р.н., зокрема надавав і надає кошти на його проживання, навчання, лікування, тощо, то суд вважає за необхідне зазначити те, що останнім не надано належних та допустимих доказів, на підтвердження наведених ним у відзиві обставинах, і такі обставини не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Також відповідачем ОСОБА_2 , не подано доказів того, що він проживає в орендованій квартирі, так само як і не подано доказів того, що він витрачає кошти на проїзд від місця праці і до місця проживання.

При тому, згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи відповідача ОСОБА_2 у поданому ним відзиві про те, що аліменти з нього мають бути стягнуті у твердій грошовій сумі, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до положень ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Оскільки дитина сторін проживає разом із позивачкою, яка заявила вимогу про стягнення аліментів у частці від доходу відповідача, тому розмір аліментів не може бути визначений судом у твердій грошовій сумі, як просить відповідач ОСОБА_2 .

Щодо вимог позивачки ОСОБА_1 про стягнення з відповідача аліментів у частці від його доходу (заробітку), але не менше розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття, то з даного приводу суд зазначає наступне.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України).

Згідно з ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 звернулася до суду із вимогою про стягнення аліментів у частці від доходу батька дитини, а мінімальний розмір аліментів визначений Сімейним кодексом України складає 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд не вбачає підстав для визначення мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 , у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Беручи до уваги усі наведені обставини та враховуючи заяву одержувача аліментів про визначення розміру аліментів на утримання дитини саме в частці від доходу (заробітку), керуючись принципом розумності і справедливості, суд приходить до висновку про ухвалення рішення про стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання дитини: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, аліментів в розмірі 1/6 частини із всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.12.2019р., і до досягнення дитиною повноліття.

Суд не вбачає підстав для стягнення аліментів у більшому розмірі. Позивачка ОСОБА_1 не довела спроможності відповідача виплачувати аліменти на утримання їх сина у розмірі, що був нею зазначений у прохальній частині позову, а обов`язок по доказуванню вказаних обставин за законом покладається саме на позивача.

Із зміною матеріального чи сімейного стану платника або одержувача аліментів, або інших обставин, що мають значення, сторони мають право звернутися до суду з відповідною позовною заявою про зміну (зменшення або збільшення) розміру аліментів.

Виходячи з вимог ст.430 ЦПК України, суд вважає, що слід допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Враховуючи те, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 підлягають стягненню аліменти на утримання їхньої дитини, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах сум платежу за один місяць, за період з 05 грудня 2019 року по 04 січня 2020 року.

VIІІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

З статті 141 ЦПК України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Із статті 5 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів.

Враховуючи те, що позивачка ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги щодо стягнення аліментів, тому суд вважає, що з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. в дохід держави (судовий збір станом на момент подачі даного позову).

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 141, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 430 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП - НОМЕР_3 ), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительки та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання дитини: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, в розмірі 1/6 частини із всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Стягнення розпочати з 05.12.2019 року.

Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць з 05.12.2019 року по 04.01.2020 року.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 , - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП - НОМЕР_3 ), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительки та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , у дохід держави судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Б. Білоус

Рішення набрало законної сили «___»___________ 20 р.

Суддя Ю.Б.Білоус

Відомості щодо учасників справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителька та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП - НОМЕР_3 ), зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1