ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи №514/1667/19

Апеляційне провадження № 22-ц/813/6769/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати:

головуючого - Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів- Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

розглянув у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу представника Крилової Олени Леонідівни в інтересах акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 23 березня 2020 року, постановлене під головуванням судді Тончевої Н. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та відзиву на позов

У жовтні 2019 року акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі- АТ КБ "Приватбанк", Банк) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 20 жовтня 2009 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ "Приватбанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 20 жовтня 2009 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 3 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Взяті на себе зобов`язання відповідач належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 31 серпня 2019 року має заборгованість у розмірі 241 361,99 грн., з яких: - 1 450,08грн. - тіло кредиту; 233 317,84 грн. заборгованість по процентах за користуванням кредитом; 6 594,07 грн. - заборгованість за пенею.

При цьому позивач звернув увагу, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а банк на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Тому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 125 713,85 грн., яких :

-1 450,08 грн. - тіло кредиту;

-124 263,77 грн. - заборгованість по процентах за користуванням кредитом за період з 05 березня 2012 року по 31 жовтня 2018 року та судові витрати 1921 грн.(а.с.3-5,30-32).

У відзиві на позов відповідач ОСОБА_1 посилався на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданого йому кредиту, оскільки із копії заяви позичальника вбачається, що у графі « вказати бажаємий кредитний ліміт» вказана сума 250 грн., а не 3800 грн., яку вказує позивач у позові. Також відсутні дані про видачу кредитної картки, її виду та строку дії. Вказана заява взагалі не містить ніяких даних, які б свідчили про існування кредитних правовідносин між сторонами. Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду » йому не знайома, ним не підписувалася, що підтверджується відсутністю його підпису на такій заяві. Банком не надано бухгалтерські, банківські документи з обліку видачі та погашення карткового кредиту, не підтверджена нарахована сума заборгованості 124 263,77 грн. по процентах за користуванням кредитом за період з 05 березня 2012 року по 31 жовтня 2018 року. Умови з використанням кредитки «Універсальна,55 днів пільгового періоду», Витяг з Тарифів та Умови та правила банківських послуг ним не було підписано. Таким чином, позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданого кредиту. Справу просив розглянути у його відсутність (а.с.68-71).

У відповіді на відзив представник АТ КБ «Приватбанк» Гаренко Н.В. просила задовольнити позов, посилаючись на те, що зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 10 років, а відповідач не звертався до банку за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок і повністю з ними погодився, підписав договір, користувався кредитними коштами, здійснював їх погашення. Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості може служити розрахунок заборгованості, виписка по рахунку. Підписавши заяву, відповідач приєднався до Умов та правил надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. Несправжність підпису ОСОБА_1 в заяві від 20 жовтня 2009 року може бути підтверджено лише почеркознавчою експертизою, яка в даній справі не проводилася за клопотання відповідача(а.с.86-91).

Короткий зміст судового рішення першої інстанції

Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 23 березня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 20 жовтня 2009 року в розмірі 1450,08 грн. та судовий збір в розмірі 1921 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 1450,08 грн. та відсутності правових підстав для стягнення заборгованості по процентам в сумі 124 263,77 грн. за період з 05 березня 2012 року по 31 жовтня 2018 року. При цьому, відмова мотивована безпідставністю позовних вимог в частині стягнення заборгованості за процентами через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті в заяві від 20 жовтня 2009 року, оскільки витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору (а.с.100-106).

Доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник Крилова О.Л. в інтересах АТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та ухвалити нове рішення, задовольнити позовні вимоги банку в цій частині вимог, в іншій частині рішення залишити без змін.

На обґрунтування скарги зазначила, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом. Судом не враховано, що:

- у заяві позичальника зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом (2,5%), тип кредитної картки «Універсальна,55 днів пільгового періоду», початкова сума кредитного ліміту 250 грн.;

- разом з заявою позичальник підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна,55 днів пільгового періоду», де міститься особистий підпис ОСОБА_1 , в якій зазначено:

- базова відсоткова ставка за користування кредитом (2,5%);

- розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості;

- строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним;

- порядок нарахування пені за невчасне погашення заборгованості,

- розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань;

- розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів тощо.

- сторонами при укладенні кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору, тому вказана довідка подана до суду разом із позовною заявою, проте суд на даний доказ уваги взагалі не звернув. Натомість цілком безпідставно вважав стягнення заборгованості за процентами та неустойкою необґрунтованими, оскільки вони не встановлені умовами договору;

- банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, тому суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту. При укладанні договору відсоткова ставка була визначена на рівні 2,5 %, що зазначено в заяві і у довідці про умови кредитування кредитної картки «Універсальна,55 днів пільгового періоду»;

- необхідність сплати боржником процентів кредитору передбачає ст.169 Кодексу європейського договірного права - акта міжнародної приватно - правової уніфікації, одного з основних європейських кодексів цивільного права;

- основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів, враховуючи, що важливою ознакою кредитної операції є те, що вона надається за рахунок залучених грошових коштів (а.с.112-116).

Відзив на апеляційну скаргу не надходив

Згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.368 ЦПК України розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження.

З урахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів палати з розгляду цивільних справ зменшилась з 48 до 15 суддів), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.

Фактичні обставини, встановлені судом

Судом установлено, що 20 жовтня 2009 року ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.11,35).

За змістом заяви ОСОБА_1 погодився, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився з договором, погодився з його умовами(а.с.35-зворот).

Так у заяві від 20 жовтня 2009 року міститься інформація щодо ОСОБА_1 : персональні дані, адреса проживання та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки.

Крім того, у заяві позичальника зазначено, що базова відсоткова ставка за користування кредитом складає 2,5% на місяць, тип кредитної карти - «Універсальна,55 днів пільгового періоду», початкова сума кредитного ліміту -250 грн., що ОСОБА_1 20 жовтня 2009 року отримав кредитку та ПІН- код, вказане засвідчено його особистим підписом про їх отримання(а.с.11,35,35-зворот).

За довідкою АТ КБ «Приватбанк» старт карткового рахунку відбувся 18 вересня 2009 року. 20 жовтня 2009 року ОСОБА_1 встановлено кредитний ліміт в розмірі 250 грн.; 17 січня 2011 року збільшено кредитний ліміт до 3 000грн., 18 січня 2011 року встановлено кредитний ліміт 3 000 грн., 14 грудня 2011 року знижено кредитний ліміт до 2 600грн., 28 грудня 2012 року знижено кредитний ліміт до 2 380грн., 04 березня 2013 року знижено кредитний ліміт до 2 180 грн., 19 серпня 2013 року збільшено кредитний ліміт до 3 800грн., 11 березня 2014 року знижено кредитний ліміт до 1 460 грн.(а.с.37).

За довідкою банку ОСОБА_1 було надані наступні картки: № НОМЕР_1 , дата відкриття картки 18 вересня 2009 року, термін дії до вересня 2015 року; картка № НОМЕР_2 , дата відкриття картки 01 березня 2012 року, термін дії до жовтня 2015 року (а.с.38).

Також банком надана довідка АТ КБ «Приватбанк» про Умови кредитування кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана особисто ОСОБА_1 - 20 жовтня 2009 року під час підписання анкети заяви, де зазначено, що:

- базова відсоткова ставка за користування кредитом складає 2,5% в місяць;

- розмір щомісячних платежів здійснюється у розмірі 7% від заборгованості;

- строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним;

- порядок нарахування пені за невчасне погашення заборгованості;

- пеня (2)=1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується раз в місяць, за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше);

- розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж 30 днів, а саме: (500грн. +5% від суми заборгованості по кредитному договору, із врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій);

- розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів тощо (а.с.36).

При цьому Умови та правила банківських послуг, які додані позивачем до матеріалів справи, не містять підпису позичальника (а.с.40-45).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову у справі, яка переглядається, є стягнення з відповідача ОСОБА_1 частини заборгованості у сумі 125 713,85 грн., з яких:

- 1 450,08 грн. - тіло кредиту;

- 124 263,77 грн. - заборгованість по процентах за користуванням кредитом за період з 05 березня 2012 року по 31 жовтня 2018 року.

Відмовляючи у позові щодо стягнення процентів, суд першої інстанції виходив з того, що в анкеті заяві їх стягнення не вказано, а Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору (а.с.100-106).

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 20 жовтня 2009 року, посилався на довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка була підписана позичальником.

Указаною довідкою, з умовами якої погодився відповідач, передбачена базова процентна ставка в місяць - 2,5%, тобто сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами.

Відповідно до ч.1,2 чт.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, ч.1ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1ст.1048 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Так, у анкеті-заяві позичальника від 20 жовтня 2009 року базова процентна ставка за кредитним лімітом встановлена 2,5% на місяць (30% річних), яка обумовлена сторонами в письмовому вигляді.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надана довідка АТ КБ «Приватбанк» про Умови кредитування кредитної картки «Універсальна,55 днів пільгового періоду», яка підписана особисто ОСОБА_1 20 жовтня 2009 року під час підписання анкети заяви та яка передбачає за користування карткою «Універсальна,55 днів пільгового періоду» базову ставку - 2,5%, порядок нарахування пені за невчасне погашення заборгованості, розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань (а.с.36).

Крім вказаної довідки, позивачем надано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», який не містить підпису позичальника та ознайомлення останнього з обраним тарифом кредитування, тоді як витяг з Тарифів містить чотири типи карток «Універсальна» з різним видом кредитування та розміром процентів, що суперечить довідці про умови кредитування підписаної позичальником 20 жовтня 2009 року (а.с.36,39,39 зворот).

При цьому додані до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг, на які посилається банк у позовній заяві, не містять підпису позичальника, що не доводить тієї обставини, що саме ці Умови кредитування розумів ОСОБА_1 20 жовтня 2009 року під час підписання заяви, був ознайомлений і погодився з ними (а.с.40-45).

Відповідно до ч.1ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 ч.1ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Так, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, посилаючись на Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку як невід`ємні частини кредитного договору та довідку підписану відповідачем.

Разом із тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови кредитування розумів відповідач, був ознайомлений і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування(а.с.40-45).

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Тому використання наведених позивачем Тарифів є можливим лише за умови, що в анкеті-заяві зазначено про те, яку конкретно кредитну картку отримав позичальник, розмір кредиту, умови відповідності, інакше втрачається зв`язок між Тарифами та Умовами кредитування, які були обрані позичальником, та виходячи з чого має орієнтуватися суд під час розгляду справи.

Більш того, доданий Витяг з Тарифів суперечить кредитному тарифу в тому числі і процентам, які зазначені в довідці банка, яка підписана сторонами 20 жовтня 2009 року.

При цьому безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Разом з тим, з долученого до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 31 серпня 2019 року, заборгованість за процентами нарахована банком за більшою процентною ставкою ніж передбачено довідкою банка 2,5%, тобто 30% річних, яка підписана позичальником.

Так, з 20 жовтня 2009 року по 31 серпня 2014 року банком проценти за договором нараховані, виходячи з 30% ставки на загальну суму 802,03 грн.(а.с.33-34).

З 01 вересня 2014 року процентна ставка банком за кредитним договором збільшилась на 34,8% та діяла до 31 березня 2015 року, за якою нарахована заборгованість за процентами в сумі 2319 грн. за період з 20 жовтня 2009 року по 31 березня 2015 року (а.с.34).

З 01 квітня 2015 року процентна ставка банком збільшилась до 43,2% річних і станом на 31 липня 2019 року банком нарахована заборгованість за процентами в сумі 233 317,84 грн. за період з 20 жовтня 2009 року по 31 липня 2019 року.

Проте, збільшення розміру процентної ставки не відповідає анкеті - заяві та довідці банку від 20 жовтня 2009 року, яку підписав відповідач, погодивши розмір процентної ставки у розмірі 2,5% щомісяця, 30 % річних (а.с.36).

Таким чином, збільшенні розміри процентні ставки (34,8%, 43,2%), які здійснені при нарахуванні заборгованості за процентами не відповідають умовам договору, оскільки вони не зазначені в заяві-анкеті, а надані суду Умови та правила надання банківських послуг не можуть вважатися складовою кредитного договору, оскільки позивачем вони не підписані(а.с.33-35,40-45).

Крім того, вказані збільшені розміри процентні ставки не відповідають довідці АТ КБ «Приватбанк» про Умови кредитування кредитної картки «Універсальна,55 днів пільгового періоду», яка підписана особисто ОСОБА_1 20 жовтня 2009 року та під час підписання анкети заяви, в якій сторони погодили базову процентну ставку в місяць - 2,5%, а тому така зміна процентної ставки позивачем, без згоди відповідача є порушенням вимог ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

З огляду на викладене, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами у більшому розмірі, ніж 30,00 % річних (2,5% в місяць), за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, оскільки невірність порядку нарахування банком процентів за користування грошовими коштами та розміру процентної ставки, за якою позивач нараховував проценти за користування кредитом, не відповідають умовам укладеного сторонами договору та були безпідставно змінені банком в односторонньому порядку.

Так, станом на момент укладання договору діяла редакція ст.1056-1 ЦК України, зміст якої вказував на те, що встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідач як позичальник зобов`язаний був отримати від позивача інформацію про зміну розміру процентної ставки, яка не передбачена анкетою-заявою, тому така зміна розміру процентної ставки з 01 вересня 2014 року з 30 % річних на 34,8% в односторонньому порядку є нікчемною.

Більш того, як вбачається з особового рахунку, після закінчення строку дії картки 31 жовтня 2015 року, відповідач ОСОБА_1 кредитною карткою не користувався, банком здійснювалось списання процентів за користування кредитним лімітом, нарахування процентів, пені, штрафів. З розрахунку заборгованості вбачається, що останні погашення заборгованості здійснені 25 липня 2015 року в сумі 50,34 грн., 27 січня 2017 року в сумі 07,81грн. (а.с.8,53-57). При цьому, з виписки з особового рахунку встановленого, що зазначені погашення здійснені в автоматичному режимі, а не самостійно відповідачем (а.с.53-57).

За ч.1ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Позивачем вимоги за ст.625 ЦК України не заявлено.

З довідки банку вбачається, що строк дії платіжної карти обмежений жовтнем 2015 року, тому карта діє в межах визначеного нею строку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 зроблено висновок про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Оскільки строк дії кредитного договору відповідає строку дії платіжної карти (жовтень 2015 року), то з наступного місяця у АТ КБ «ПриватБанк» було відсутнє право нараховувати проценти за договором, укладеним з ОСОБА_1 , тому після закінчення цього строку у відповідача не виникало обов`язку сплачувати нараховані банком проценти.

За таких обставин відсутні підстави для стягнення з відповідача процентів з 01 листопаду 2015 року, оскільки згідно зазначеного правового висновку банк не мав права нараховувати проценти за договором після закінчення строку дії карти (жовтень 2015 року), тому вимоги банку про стягнення процентів з 01 листопада 2015 року по 31 жовтня 2018 року є безпідставними,

Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 501/622/16-ц, провадження № 61-258св18.

Доводи апелянта про те, що нараховані проценти підлягають сплаті в повному обсязі, оскільки передбачені Умовами надання банківських послуг, з якими був ознайомлений відповідач, що передбачено (п.5.3Умов) до уваги не приймаються, оскільки відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами у більшому розмірі, ніж 30 % річних за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Звертаючись до суду, банк просив стягнути з відповідача заборгованість за процентами в сумі 124 263,77 грн. за період з 05 березня 2012 року по 31 жовтня 2018 року.

З огляду на викладене та враховуючи, що сторонами погоджена процентна ставка у розмірі 2,5% за анкетою-заявою від 20 жовтня 2009 року та довідкою банка підписаними ОСОБА_1 20 жовтня 2009 року, колегія суддів вважає, що вимоги позивача щодо стягнення процентів підлягають задоволенню частково, в розмірі яка нарахована за період з 05 березня 2012 року по 31 серпня 2014 року, виходячи із 30% ставки, яка передбачена договором в сумі 802,03 грн., в іншій частини слід відмовити, оскільки розмір процентної ставки змінено банком в односторонньому порядку з 01 вересня 2014 року на 34,8%, з 01 квітня 2015 року на 43,2% річних, що не зазначено в анкеті-заяві від 20 жовтня 2009 року та довідці банку, які підписано відповідачем власноручно.

Колегія суддів дійшла висновку про невірність порядку нарахування банком процентів за користування грошовими коштами та розміру процентної ставки, за якою позивач нараховував проценти за користування кредитом, оскільки вони не відповідають умовам укладеного сторонами договору та були безпідставно змінені банком в односторонньому порядку.

Таких правових позицій дотримується Верховний Суд в постанові від 18 вересня 2019 року у справі № 359/4626/16-ц, провадження № 61-28253св18.

З урахуванням строку дії картки та встановленого у заяві-анкеті розміру процентної ставки на рівні 2,5 % щомісячно, колегія суддів прийшла до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками за період з 05 березня 2012 року по 31 жовтня 2015 року у розмірі 1 309,53 грн. (802,03+507,50). При цьому, суд при розрахунку зазначеної заборгованості виходив з такого:

-за розрахунками банку за період з 05 березня 2012 року по 31 серпня 2014 року заборгованість за процентами на рівні 2,5% щомісячно від суми заборгованості 1 450,08 грн. склала 802,03 грн. (а.с.6-7,33-34);

-в період з 01 вересня 2014 року по 31 жовтня 2015 року (строк дії картки) банк в односторонньому порядку неодноразово безпідставно змінював процентну ставку, тому суд виходив з розміру процентної ставки зазначеної в заяві-анкеті на рівні 2,5 % щомісячно. У зв`язку з чим від суми заборгованості за кредитом у сумі 1 450,08 грн. (1 125+325,08) підраховується розмір заборгованості за процентами, виходячи із ставки на рівні 2,5% щомісячно, таким чином: 1 450,08 х 2,5% = 36,25 грн. щомісячно. Тому за період з 01 вересня 2014 року по 31 жовтня 2015 року загальна сума заборгованості за процентами склала 507,50 грн. (36,25 х 14 = 507,50 грн.; де 36,25 грн. - заборгованість за процентами у місяць, 14 кількість місяців прострочення).

Колегія суддів прийшла до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів за період з 01 листопада 2015 року по 31 жовтня 2018 року за недоведеністю, оскільки матеріали справи не містять доказів щодо дії кредитного договору після 31 жовтня 2015 року.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для задоволення вимог банку про стягнення процентів на рівні облікової ставки Національного банку України, є безпідставними, оскільки позивач нараховував проценти за користування кредитними коштами на підставі зазначених Умов та Тарифів, а не за обліковою ставкою Національного банку України, як це визначено ч.1ст.1048 ЦК України на випадок, коли розмір процентів не встановлений договором.

Саме до вказаного правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 12 серпня 2019 року у справі № 370/2765/16, провадження № 61-29699св18.

Доводи апелянта відносно того, що не стягнення коштів за порушення виконання зобов`язань не тільки призводить до нехтування принципами платності кредитного договору, а ще й наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку та порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави не можуть вважатися належними та допустимими доказами в розумінні параграфу 1 Глави 5 ЦПК України та не стосуються предмету доказування у вказаній справі.

Інші доводи апелянта не заслуговують на увагу, тому мають бути відхилені з врахуванням вище викладених обставин.

Заперечення відповідача про те, що він не підписував анкету-заяву є недоведеними, оскільки за приписами ст.ст.81,82 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони. Це положення є найважливішою складовою принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач заперечував факт підписання анкети-заяви, довідки банку від 20 жовтня 2009 року, отримання кредитних коштів, але належних та допустимих доказів з цього приводу до суду першої та апеляційної інстанції не надав, хоча не був обмежений у такій можливості, як того вимагає цивільно-процесуальне законодавство. В суді першої інстанції відповідач не заявляв клопотання про призначення почеркознавчої експертизи та не скористався своїм правом, передбаченим ст.106 ЦПК України, якою встановлена можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи.

Враховуючи викладене, рішення суду від 23 березня 2020 року в частині відмови у позові АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами необхідно скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за процентами в сумі 1 309,53 грн. за період з 05 березня 2012 року по 31 жовтня 2015 року, які нараховані в межах розміру процентної ставки 2,5% (30% річних).

В іншій частині позову щодо стягнення процентів відмовити, за безпідставністю, оскільки сторонами погоджена процентна ставка у розмірі 30,00 % річних (2,5% в місяць), тому підлягає стягненню заборгованість за процентами за користування кредитом саме виходячи з цієї відсоткової ставки, що становить 1 309,53 грн.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 1 450,08 грн. не оскаржено та відповідно до правил ч.1 ст.367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Щодо судових витрат

Згідно з ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При цьому, колегія суддів виходила з такого розрахунку.

За позовні вимоги у розмірі 125 713,85 грн. (100%) позивачем сплачено судовий збір в загальному розмірі 4 802,50 грн., з яких: за подачу позову 1 921 грн., за подачу апеляційної скарги 2 881,50 грн. (а.с.1,117).

Позов банку задоволений частково, а саме стягнуто 2 759,61 грн., з яких:

-заборгованість за кредитом - 1 450,08 грн.;

-заборгованість за процентами 1 309,53 грн.

Отже позов задоволено на 2% (2 759,61 х 100% / 125 713,85), тому за вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 96,05 грн. ( 4 802,50 х2% / 100%).

Керуючись ст.ст.368,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Крилової Олени Леонідівни в інтересах акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 23 березня 2020 року в частині відмови у задоволенні позову акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами та судового збору скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» () заборгованість за процентами за період з 05 березня 2012 року по 31 жовтня 2015 року в сумі 1 309,53 грн. (одна тисяча триста дев`ять гривень п`ятдесят три копійки), в частині стягнення процентів за період з 01 листопада 2015 року по 31 жовтня 2018 року відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» () судові витрати в сумі 96,05 грн. (дев`яносто шість гривень п`ять копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: