Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/120/20
Провадження № 6/321/2/2020
У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2020 смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кравченко Н.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Цаплі Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», Михайлівський районний відділ державної виконавчої служби південносхідного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро), ОСОБА_2 , про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

До суду звернулась боржник ОСОБА_1 із заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого листа №2-167/11, виданого 19.04.2011 року Михайлівським районним судом Запорізької області за заочним рішенням від 01.03.2011 року у цивільній справі № 2-167/11 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Промінвестбанк» 159 761,48 грн. за кредитним договором № 12-051/02-01 від 06.04.2007 року, зі зверненням стягнення на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору іпотеки з застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя від 09.10.2007 року, укладеного для забезпечення виконання кредитного договору № 12-051/02-01 від 06.04.2007 року. Заява мотивована тим, що заочним рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 01.03.2011 року у цивільній справі № 2-167/2011 за позовом ПАТ «Промінвестбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Промінвестбанк» 159 761,48 грн. за кредитним договором № 12-051/02-01 від 06.04.2007 року, стягнення звернуто на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору іпотеки з застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя від 09.10.2007 р., укладеного для забезпечення виконання кредитного договору № 12-051/02-01 від 06.04.2007 року. Заочне рішення набрало законної сили 12.03.2011 року. Михайлівський районний суд Запорізької області 19.04.2011 року видав виконавчий лист №2-167/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь 1ІАТ «Промінвестбанк» 159 761,48 грн.

Згідно положень ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчі листи судів мали бути пред`явлені до виконання протягом року з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Так як заочне рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 01.03.2011 року по цивільній справі № 2-167/2011 набрало законної сили 12.03.2011 року, встановлений законом річний строк пред`явлення для виконання виконавчого листа №2- 167/11 від 19.04.2011 року сплинув 12.03.2012 року.

Між тим виконавчий лист №2-167/11, виданий 19.04.2011 року, надійшов вперше для примусового виконання до Михайлівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 07.10.2013 року, через 1 рік 6 місяців 25 днів після спливу строку пред`явлення листа для виконання.

23.12.2014 року державний виконавець прийняв постанову про повернення виконавчого листа стягувачу у виконавчому провадженні ВП 40034758.

Строк наступного пред`явлення виконавчого листа для виконання визначений законом до 23.12.2015 року.

Однак, виконавчий лист №2-167/11, виданий 19.04.2011 року, надійшов вдруге для примусового виконання до Михайлівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 25.01.2016 р., через 1 місяць та 2 дні після спливу строку пред`явлення виконавчого листа для виконання.

Таким чином, стягувач ПАТ «Промінвестбанк» двічі пропустив строк пред`явлення виконавчого документу для виконання.

Заочне рішення від 01.03.2011 року у цивільній справі № 2-167/2011 до цього часу не виконане.

У вказаний проміжок часу не сталось подій, які б свідчили про переривання строків пред`явлення до виконання виконавчого листа №2-167/11, виданого 19.04.2011 року.

До Михайлівського районного суду Запорізької області з заявами про поновлення строків на пред`явлення виконавчого листа до виконання стягувач ПАТ «Промінвестбанк» не звертався.

Заявником зазначено, так як стягувач ПАТ «Промінвестбанк» двічі пропустив встановлений законодавством річний строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, виданий 19.04.2011 року Михайлівським районним судом Запорізької області виконавчий лист за заочним рішенням від 01.03.2011 року у цивільній справі № 2-167/2011 втратив силу виконавчого документу та не підлягає виконанню через органи виконавчої служби.

В судове засідання сторони не з`явились, причину неявки суду не повідомили, що не перешкоджає розгляду заяви.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви, виходячи з такого.

Відповідно до положень ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

Про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Відповідно до правової позиції, визначеної 25 вересня 2015 року на засіданні пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, згідно з п. 21 постанови ВССУ № 6, перевіряючи додержання строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, суд має враховувати як положення Закону України «про виконавче провадження», так і інші акти законодавства, якими врегульовано це питання.

При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема:

видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню);

коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню;

видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа;

помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване;

видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката;

- пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Судом встановлено, що заочним рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 01 березня 2011 року позов Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», задоволено та стягнуто з солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Промінвестбанк» 159761,48 грн. за кредитним договором № 12-051/02-01 від 06.04.2007 року, зі зверненням стягнення на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору іпотеки з застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя від 09.10.2007 року, укладеного для забезпечення виконання кредитного договору № 12-051/02-01 від 06.04.2007 року. Рішення набрало законної сили 12.03.2011 року. На підставі рішення суду видано виконавчі листи, які направлялись на адресу стягувача 19.04.2011 року.

07.10.2013 року виконавчий лист вперше надійшов для примусового виконання до Михайлівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Згідно постанові державного виконавця про відкриття виконавчого провадження було відкрито ВП 40034758.

23.12.2014 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувану у виконавчому провадженні ВП 40034758.

25.01.2016 року виконавчий лист вдруге надійшов для примусового виконання до Михайлівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

25.01.2016 року було відмовлено у відкритті виконавчого провадження.

04.10.2016 року виконавчий лист втретє надійшов для примусового виконання до Михайлівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

10.03.2017 року було відмовлено у відкритті виконавчого провадження.

Заочне рішення місцевого суду від 01.03.2011 року у цивільній справі № 2-167/2011 до цього часу не виконане.

У відповідності до вимог ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Разом з тим, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на момент виникнення спірних правовідносин, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

За змістом положень ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Ураховуючи положення пункту 1 частини першої та частини п`ятої статті ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків.

Статтею 22 ЗУ «Про виконавче провадження» (у редакції, що діяла на момент повернення виконавчого документа), а також, ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» у чинній редакції, передбачено строки звернення з виконавчим листом, а також право стягувача звернутись до суду із заявою про поновлення пропущеного строку.

Крім того, статтею 433 ЦПК України передбачено, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Таким чином, стягувач не позбавлений права звернутись до суду із заявою про поновлення строків для пред`явлення виконавчого листа до виконання, а тому, посилання позивача, що стягувач втратив право пред`явлення виконавчого документа до виконання є безпідставними.

Частиною 2 ст. 432 ЦПК України передбачено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Ст. 1291 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У постанові Пленуму ВСУ від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що у мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду з прав людини. Так, рішенням від 27.11.2008 у справі «Крутько проти України» (№2), Європейський суд з прав людини зазначив, що провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадіями одного провадження (див. «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy) (no.1) (GC), no. 36813/97, п.197 ЄСПЛ 2006). Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес (див. «Джорж Естіма проти Португалії» (Estima Jorge v. Portugal), рішення від 21 квітня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998*II, п. 35, та «Сіка проти Словакії» (Sica v. Slovakia), №2132/02, пп. 24-27, 13 червня 2006 року).

Застосовуючи процедуру «пілотного рішення» у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (рішення від 15.10.2009, остаточне від 15.01.2010) Європейський суд з прав людини знову констатував, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» ( Immobiliare Saffi v. Italy), (GC), №22774/93, п. 66, ECHR 1999-V). У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачене першим реченням першого пункту статті 1 Протоколу №1 (див. рішення у справі Войтенка, п. 53). Разом з тим, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (пункт 41 рішення від 19.03.1997 в справі «Горнсбі проти Греції»).

Виходячи зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод від 04.11.1950, права людини вважаються захищеними лише після повного виконання рішення суду. Невиконання судового рішення є порушенням права особи на суд і стаття 6 Конвенції втрачає свій сенс.

Виконання судового рішення це остаточна стадія цивільного судочинства у процесі реалізації захисту цивільних прав, тому невиконання судових рішень, що є остаточними, обов`язковими для виконання, є порушенням права на справедливий суд, яке захищено ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини від 11.12.2008 в справі «Антонюк проти України» зазначено, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні.

Отже, з огляду на наявність судового рішення, за яким з ОСОБА_1 було стягнуто заборгованість, обов`язковість виконання даного рішення, а також те, що рішення суду не виконане, суд, за таких обставин, не вбачає підстав для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, та вважає, що задоволення вимог, у даному випадку, дозволить боржнику уникнути відповідальності, що за своїм змістом буде дискредитувати судові рішення.

Так, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, вислухавши позивача та її представника, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 435, 260 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», Михайлівський районний відділ державної виконавчої служби південносхідного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро), ОСОБА_2 , про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Михайлівський районний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області Н. О. Кравченко