Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/1999/19
Провадження № 2/935/188/20
РІШЕННЯ

Іменем України

08 квітня 2020 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області в складі :

головуючого судді Пасічного Т.З.

при секретарі Сьомак Л.І.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ :

До Коростишівського районного суду Житомирської області надійшла позовна заява АТ «УкрСиббанк» в обґрунтування якої вказано, що ОСОБА_1 звернувся до АТ «УкрСиббанк», з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписав договір про надання споживчого кредиту №0 від 20.06.2008р., відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в розмірі 35 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,50% річних з кінцевим терміном погашення кредиту не пізніше 20.06.2022 року. Додатковою угодою №2 від 15.12.2011р. змінено валюту кредитування, видано новий транш у розмірі 247470,88 грн. для погашення заборгованості у доларах США. Відповідач здійснив погашення заборгованості у доларах США та зобов`язався 20 числа кожного місяця сплачувати ануїтетні платежі у розмірі 3490,00 грн. з 20.12.2011р. по 20.11.2012р., та у розмірі 3845,00 грн. з 20.12.2012р. по 20.06.2025р. За користування кредитними коштами відповідач зобов`язався сплачувати проценти у розмірі 14,50 % річних з 15.12.2011р. та у розмірі 17,00 % з 15.12.2012р.

Рішенням Коростишівського районного суду від 07.07.2015 р. стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 237298,52 грн.

Після набрання рішенням законної сили були отримані виконавчі листи та направлені на виконання до органу ДВС.

Фактично погашення боргу згідно з рішенням суду було здійснено 23.06.2018р., що вбачається з довідок розрахунку заборгованості по кредиту, процентам, пені, станом на 11.10.2019р. Однак залишаються не сплачені проценти, що не були предметом попереднього судового розгляду, які повинні бути сплачені у подвійному розмірі за період з 20.06.2016р. по 22.06.2018р. в сумі 13804,72 грн. Також позивач просить стягнути інфляційні за період з серпня 2015р. по червень 2018р. Представник позивача вважає, що позивач має право задовольнити свої порушені права шляхом звернення до суду з вимогою про стягнення з відповідача на підставі частини 2 статті 625 ЦК України вказаних сум.

Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 22.11.2019 року розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач правом подачі відзиву на позов не скористався.

Суд, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 20.06.2008 року акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 уклали договір № 0 про надання споживчого кредиту, за умовами якого позивач надав відповідачу кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 35 000,00 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити кошти за кредит у порядку та на умовах, зазначених у договорі (а.с.5-9).

Сторонами укладались Додаткові угоди №1 та № 2 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 20.06.2008р., (а.с.10-18).

Рішенням Коростишівського районного суду стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 237298,52 грн. , що існувала станом на 03.03.2015р., що підтверджується копією рішення (а.с.19). Рішення суду набрало законної сили та звернуто до виконання.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

При цьому індекс інфляції, 3 % річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.

Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3 % річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором.

Виходячи з вимог ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання і не позбавляє кредитора права отримати за час прострочення суми, передбачені статтею 625 ЦК.

Відповідно до пункту 1.3.1 Договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 13,50 % річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору. У випадку, якщо Банк не повідомив Позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов Договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий цим Договором в попередньому місяці. За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки, вказаної в п.1.3.1 Нарахування вищевказаної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу, а саме: з наступного дня після дня несплати або не повної сплати платежу, встановленого у договорі. Проценти нараховуються на прострочену суму основного боргу за підвищеною ставкою до моменту погашення такої заборгованості.

Суд погоджується з розрахунком, який був наданий представником позивача, та вважає, що позивач має право, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, вимагати від відповідача сплатити інфляційну різницю за період з серпня 2015 року по червень 2018 року у розмірі 89416,84 грн. (237298,00 грн.) сума боргу по рішенню суду) х 137,68% (середній індекс інфляції) = 326714,84 грн. 237298,00 (сплачена сума боргу по рішенню суду) =89416,84 грн. та подвійні проценти згідно умов договору, сума яких становить 13804,72 грн. за період з 20.06.2016р. по 22.06.2018р.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем у передбаченому законом порядку не спростовано.

Так, як відповідач належним чином зобов`язань, передбачених кредитним договором, не виконує, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення вимог банку в сумі 103221,56 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу.

При вирішенні вказаних вимог позивача суд застосовує такі норми права.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Право на правову допомогу в Україні гарантовано ст.59 Конституції України та ст.12 ЦПК України (тут і далі в редакції, чинній на момент розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій).

За приписами ст.ст.79,84 ЦПК України, витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до ст.84 ЦПК України, витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Статтею 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено граничний розмір витрат на правову допомогу.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст.ст.12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення (правова позиція, викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.05.2018р.).

Судом встановлено, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження понесення витрат на правову допомогу, а тому позовні вимоги щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягають.

На підставі ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати в розмірі 1921 грн. 00 коп. по сплаті судового збору при зверненні до суду.

На підставі ст.ст. 526, 625, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України та керуючись ст.ст.4, 12, 13, 79, 81, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд ,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , (місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства Акціонерний банк «УкрСиббанк» (код 09807750, місцезнаходження юридичної особи: вул.Андріївська, 2/12 м.Київ, 04070) заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 20.06.2008 року у розмірі 103221 (сто три тисячі двісті двадцять одну) гривню 56 копійок та 1921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) гривню 00 копійок судових витрат.

В задоволені решти позовних вимог слід відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Коростишівський районний суд Житомирської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення складено 08.04.2020 року.

Суддя Т.З.Пасічний