Ухвала

02 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 507/273/19

провадження № 61-5210ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 27 серпня 2019 року, ухвалу Любашівського районного суду Одеської області від 27 серпня

2019 року, постанови Одеського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: прокуратура Одеської області, Головне управління Національної поліції в Одеській області, про відшкодування майнової шкоди, завданої незаконним рішенням, діями та бездіяльністю органів досудового слідства та прокуратури,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: прокуратура Одеської області, Головне управління Національної поліції в Одеській області, в якому просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України майнову шкоду, а саме: 86 400 грн витрат на юридичні послуги, з яких він сплатив 16 600 грн, а іншу частину заборгував адвокату; 37 119 грн витрат на оплату проїзду за викликами органів розслідування і суду до експертних закладів; 1 800 грн витрат

на консультаційні послуги «Мібі-лекс».

Ухвалою Любашівського районного суду Одеської області від 27 серпня 2019 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду

від 11 лютого 2020 року, провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, треті особи,

які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: прокуратура Одеської області, Головне управління Національної поліції в Одеській області, про відшкодування майнової шкоди, завданої незаконним рішенням, діями та бездіяльністю органів досудового слідства

та прокуратури в частині стягнення 37 119 грн витрат на оплату проїзду

за викликами органів досудового розслідування і суду, до експертних закладів та 1 800 грн витрат на консультаційні послуги «Мібі-лекс» закрито на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України.

Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 27 серпня 2019 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду

від 11 лютого 2020 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1

9 тис. грн та судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі

1 695, 04 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

13 березня 2020 року до Верховного Суду ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Любашівського районного суду Одеської області від 27 серпня 2019 року, ухвалу Любашівського районного суду Одеської області від 27 серпня 2019 року, постанови Одеського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що судами всебічно не досліджено всіх обставин справи, неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального при прийнятті оскаржених судових рішень.

Відповідно до частини третьої статті3 Цивільного процесуального кодексуУкраїни провадження у цивільних справах здійснюється відповідно

до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду

і вирішення справи.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною першою статті 394 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено те, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі,

що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках -

на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень, лише у тих випадках, коли таке оскарження

є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах

та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених

у цій же статті ЦПК України.

У відповідності до частини першої статті 258 ЦПК України судовими рішеннями є: ухвали, рішення, постанови, судові накази.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах

про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою,

яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Ціна позову у цій справі становить 125 319 грн тобто суму, яка станом

на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму

для працездатних осіб (2 102, 00 грн х 100 = 210 200, 00 грн).

Отже, справа, на судові рішення у якій подана касаційна скарга, відноситься до категорії малозначних.

Касаційна скарга не містить посилань на наявність обставин, які передбачені підпунктами а-г пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Обставин, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі

не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу

на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Любашівського районного суду Одеської області

від 27 серпня 2019 року, ухвалу Любашівського районного суду Одеської області від 27 серпня 2019 року, постанови Одеського апеляційного суду

від 11 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1

до Державної казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: прокуратура Одеської області, Головне управління Національної поліції в Одеській області,

про відшкодування майнової шкоди, завданої незаконним рішенням, діями та бездіяльністю органів досудового слідства та прокуратури - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович