Справа № 234/2756/20
Провадження № 2/234/1728/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2020 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді - Чернобай А.О.,

секретар судового засідання Ястребов А.О.,

справа № 234/2756/20

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Краматорську у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

18.02.2020 року ОСОБА_1 звернулася до Краматорського міського суду із позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько, ОСОБА_2 , вона є спадкоємцем за законом. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 13.09.2019 року вона є спадкоємцем на спадщину, що залишилося після смерті ОСОБА_2 , яка складається з недоотриманої пенсії в сумі 90 964,13 грн. Зазначена сума недоотриманої пенсії була визначена на підставі довідки Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорськ Донецької області від 17.07.2019 року № 12342/03/3 та вказана у свідоцтві про право на спадщину від 13.09.2019 року.

Позивачу була виплачена, на підставі його звернення, сума коштів у розмірі 85 401,24 грн. З зазначеною сумою спадщини вона не була згодна та адвокат написав запит на УПФУ у м. Краматорську з проханням надати інформацію.

Позивач вважає, що відповідач незаконно та безпідставно недоплатив позивачу, як спадкоємцю першої черги за законом, недоотриману пенсію, яка увійшла до складу спадщини після смерті її батька у розмірі 5 562,89 грн, що змушує позивача звернутися до суду за захистом своїх прав.

Позивач просить суд стягнути з Управління пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , недоотриману суму пенсії в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , 1953 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 5562,89 грн. Стягнути з Управління пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір у розмірі 840,80 грн. Стягнути з Управління пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , судові витрати - витрати на правничу допомогу у розмірі 2100 грн.

Ухвалою суду від 21.02.2020 року провадження по справі було відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Позивач у підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

10.03.2020 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, з якого видно, що відповідач з позовними вимогами не згодний, та зазначає, що померлий ОСОБА_2 перебував на обліку в управління та отримувала пенсію за віком. Відповідно до ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зазначено, що недоотримана пенсіонером з власної вини пенсія виплачується за минулий час, але не більше ніж за три роки до звернення за отриманням пенсії. Листом управління нотаріусу було зазначено суму недоотриманої пенсії у розмірі 90 964,13 грн. на дату звернення за недоотриманою пенсією 12.03.2019 року., яка розрахована за три роки перед днем звернення за недоотриманою пенсією по місяць смерті включно.

У зв`язку з тим, що звернення за недоотриманою пенсією було 23.09.2019 року сума недоотриманої пенсії склала 85 401,24 грн. (з 22.09.2016 по 31.03.2019 рік). Недоотриману пенсію виплачено у жовтні 2019 року разовим дорученням № 1003 від 03.10.2019 року. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

17.03.2020 року позивачем надано до суду відповідь на відзив, згідно якого позивач зазначила, що не згодна із зазначеним застосуванням норми законодавства, а саме ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки ЦК України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. Положення ч. 2 та 3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь - яких часових обмежень. Таким чином, правовідносини з приводу нарахування та обліку недоотриманої пенсії померлого пенсіонера мають регулюватись спеціальною ст. 52 Закону № 1058-ІV без урахування норм ст. 46 цього Закону.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, наданий відзив відповідачем, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК).

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.

Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с. 6 - 7)

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Жданівка Донецької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 5).

За життя ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , був пенсіонером за віком, перебував на обліку в Управлінні пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області.

13.09.2019 року ОСОБА_1 приватним нотаріусом Волноваського районного нотаріального округу Донецької області було видано свідоцтво про право на спадщину, яка складається з недоотриманої пенсії в розмірі 90 964,13 грн. (а.с. 8)

09.10.2019 року ОСОБА_1 була виплачена недоотримана пенсія в розмірі 85 401,24 грн., про що свідчить разове доручення ПФУ в м. Краматорську. (а.с. 11)

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги після смерті батька ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину, тобто всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, мають належати саме ОСОБА_1 .

У відповідності до ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Зі змісту ст. 1227 ЦК України вбачається, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Крім того, зміст ч. 3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст. 1227 ЦК України також узгоджується із положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Суд звертає увагу на те, що ЦК України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. Положення ч.ч. 2 та 3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера.

Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Таким чином, суд дійшов висновку, що правовідносини з приводу нарахування та обліку недоотриманої пенсії померлого пенсіонера мають регулюватись спеціальною ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» без урахування норм ст. 46 цього закону.

З огляду на викладене, та враховуючи, що у спірних правовідносинах відповідач незаконно перешкоджає реалізації прав позивача як спадкоємця на отримання всього належного йому спадкового майна, яке увійшло до складу спадщини згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.09.2019 року, суд вважає, що порушене право позивача з боку відповідача підлягає відновленню та захисту, що дає підстави суду для ухвалення рішенняпро стягнення з відповідача на користь позивача залишку недоотриманої пенсії у сумі 5 562,89 грн. (90 964,13 грн. - 85 401,24 грн.) відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.09.2019 року.

Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог,підтверджених поданими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Що стосується вимог позивачки про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 2 100 грн., то суд приходить до наступного.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З 15 грудня 2017 року ЦПК України запроваджено нові правила компенсації витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пунктів 1,2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 28 березня 2019 року між адвокатом Логіновим Д.В. та Потін О . М. було укладено договір про надання правової допомоги. (а.с. 16-17)

Згідно п. 2.1. договору за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар.

Згідно п. 2.3. договору гонорар адвоката погоджується за взаємною угодою сторін та оформлюється додатковою угодою.

17.10.2019 року між адвокатом Логіновим Д.В. та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору про надання правової/правничної допомоги від 28.03.2019 року, згідно якої клієнт передав, а адвокат отримав гонорар - готівку у розмірі 2500 грн. (а.с. 19)

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надані:

- договір про надання правової допомоги від 28.03.2019 року (а.с. 16-17);

- додаткову угоду до договору про надання правової/правничної допомоги від 17.10.2019 року (а.с. 21);

- попередній розрахунок витрат на правничу/правову допомогу з підготовки та ведення справи у справі, зі змісту якого вбачається, що оплата правничої допомоги складає:

1. адвокатський запит до УПФУ у м. Краматорську від 17.10.2019 року - 300 грн.;

2. аналіз законодавства та моніторинг судової практики - 600 грн.;

3. складання позовної заяви від 18.02.2020 року - 1200 грн.

Попередня сума витрат на правничну допомогу складає 2100 грн, без урахування витрат на правничну допомогу в судових засіданнях.

Отже, витрати ОСОБА_1 на правову допомогу у розмірі 2100 грн. є доведеними, а їх обсяг є співмірним зі складністю справи і ціною позову, а також з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, часом на них затраченим.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 3 п. 4 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд зазначає, що згідно квитанції від 18.02.2019 року за звернення до суду з зазначеним позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. (а.с. 1), відтак, враховуючи приписи ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування - задовольнити.

Стягнути з Управління пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області на користь ОСОБА_1 залишок недоотриманої пенсії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , в сумі 5 562,89 гривень (п`ять тисяча п`ятсот шістдесят дві гривні вісімдесят дев`ять копійок).

Стягнути з Управління пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Стягнути з Управління пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 2 100 грн. (дві тисячі сто гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд Донецької області.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання АДРЕСА_2 .

Відповідач - Управління пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області, , юридична адреса: 84302, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Поштова, 5.

Суддя:

Рішення ухвалене і надруковане в нарадчій кімнаті в єдиному екземплярі.

Суддя: