Провадження № 2/537/343/2020
Справа № 537/238/20
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.04.2020 м. Кременчук

Крюківський районний суд м.Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді Сьоря С.І., за участю: секретаря Головньової Л.М., позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Склярова М.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кременчуці Полтавської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кременчуцької міської ради Полтавської області про встановлення факту постійного проживання у квартирі, визнання права користування квартирою, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, відповідно до якого просить ухвалити рішення, яким встановити факт її постійного проживання у квартирі АДРЕСА_1 з січня 2002 року і по теперішній час, визнати за нею право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , який доводився їй рідним дядьком.

Її мати ОСОБА_3 та померлий дядько ОСОБА_2 були рідними братом та сестрою.

За свого життя і до своєї смерті, нині померлий дядько проживав за адресою: АДРЕСА_2 .

Дану квартиру дядько отримав за обмінним ордером № 319 від 24 квітня 1989 року, виданим виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради.

За свого життя ОСОБА_2 не мав сім`ї та рідних дітей і до січня 2002 року проживав у квартирі один.

Після того, як дядько почав дуже хворіти, він попросив її переїхати до нього проживати та доглядати за ним.

Оскільки, ЖК УРСР передбачає, що вселення у квартиру можливе тільки із дозволу квартиронаймача, такий дозвіл, фактично, її рідний дядько ОСОБА_2 надав їй за свого життя.

Крім того, на той час, вона вже мала сім`ю - чоловіка та дитину, тому переїхала у ІНФОРМАЦІЯ_2 2002 року до рідного дядька, за його згодою, разом із своєю родиною.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 дядька, вона залишилася проживати у цій квартирі зі своєю сім`єю - чоловіком та дитиною.

Тобто, починаючи із січня 2002 року і по теперішній час вона постійно проживає із своєю сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 .

Особовий рахунок залишився відкритим на ім`я померлого дядька, але, фактично, весь цей час вона сплачує всі комунальні послуги, утримує квартиру у належному стані, ремонтує та всіляко підтримує її.

Відповідач ніколи не звертався з претензіями щодо незаконності її та її сім`ї проживання у квартирі, у якій вони, фактично, проживають вже 18 років.

Звернувшись із зверненням до КГЖЕП «Автозаводське» щодо укладення з нею договору найму житлового приміщення, а саме вказаної вище квартири, вона отримала відмову.

Відповідно до отриманої інформації право власності на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 станом на сьогоднішній день не зареєстровано.

Вважає, що має право користування даною квартирою, тому вимушена звернутися до суду.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, що зазначені в позові, при цьому пояснила, що ОСОБА_2 доводиться їй рідним дядьком. Останній одружений не був, дітей не мав та проживав сам у квартирі АДРЕСА_1 . Приблизно у грудні 2001 року ОСОБА_2 сильно захворів та попросив її переїхати проживати до нього у квартиру, з метою його догляду. У січні 2002 року вона разом із чоловіком та сином переїхали проживати у вказану квартиру де доглядали ОСОБА_2 , оплачували комунальні послуги. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер. Після його смерті вона залишилась проживати у цій квартирі, робила у ній ремонт, оплачувала комунальні послуги. Її місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 , однак за вказаною адресою вона не проживає десь із 2000 року та вказаний будинок фактично зруйнований. Їй на праві власності не належить жодне житлове приміщення і вказана квартира є її єдиним житлом. Вона зверталась до КГЖЕП «Автозаводське» щодо укладення з нею договору найму, однак в укладенні договору їй відмовили, так як у неї відсутній ордер на квартиру.

Представник відповідача Кременчуцької міської ради Полтавської області в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, відповідно до якої просить справу розглядати у його відсутність та ухвалити рішення враховуючи норми діючого законодавства.

Вислухавши пояснення позивача та її представника, пояснення свідків, розглянувши справу, безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне.

Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, що визначений законом або договором.

Ст. 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Як достовірно встановлено в судовому засіданні та це зокрема підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , яке видане Міським РАЦС м.Кременчука 09.12.1974 року, довідкою, яка видана Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції 15.01.2008 року за вих.№05/05-62, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133,135 СК України №3, який сформовано 30.08.2017 року, свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , яке видано Крюківським районним РАЦС Полтавської області 25 травня 1957 року на ім`я ОСОБА_4 , свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , яке видане Крюківським районним РАЦС м. Кременчука 06.11.1976 року, позивач ОСОБА_1 є рідною племінницею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Як вбачається з копії поквартирної картки (форма Б) та копії картки прописки (форма А), які надані Крюківською районною адміністрацією виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області 26.03.2020 року за вих.№2172/01-25, ОСОБА_2 вселився у квартиру АДРЕСА_1 на підставі обмінного ордеру №319 від 24 квітня 1989 року та з 05.05.1989 року місце його проживання у встановленому законом порядку зареєстровано за вказаною адресою.

Відповідно до довідки, яка видана ТОВ «Місто для людей Кременчук» 24.10.2019 року за вих.№798/36, наймачем житла, а саме квартири АДРЕСА_1 на якого відкрито особовий рахунок є ОСОБА_2 та місце проживання останнього у встановленому законом порядку з 05.05.1989 року зареєстровано за адресою.: АДРЕСА_2 .

Згідно довідки, яка видана КП «Кременчуцьке МБТІ» Кременчуцької міської ради Полтавської області 04.02.2020 за вих.№61/507, за даними архівного обліку станом на 28.12.2012 року в КП «КМБТІ» право власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , не зареєстровано.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №199832757, сформованого 11.02.2020 року, право власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , не зареєстровано.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , яке видане Кременчуцьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Полтавського обласного управління юстиції 09 жовтня 2002 року, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст.58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Згідно ст.61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Як встановлено судом позивач ОСОБА_1 звернулася до КГЖЕП «Автозаводське» з заявою щодо укладення договору найму житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 .

Листом КГЖЕП «Автозаводське» від 31.01.2020 року за вих.№01-10/67, ОСОБА_1 відмовлено в укладенні договору найму житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки не було надано ордер на ім`я ОСОБА_1 на заселення даної житлового площі.

Згідно ст. 47 Конституція України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Відповідно до ст.310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово, а відповідно до ст..379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Як встановлено судом, місце проживання позивача у встановленому законом порядку з 08.02.1992 року зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 .

Між тим, відповідно до ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до ст.. 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.

Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло.

Згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або законно створені. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення у справі «Прокопович проти Росії», заява № 58255/00, пункт 36,). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява № 19009/04, пункт 50).

У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).

Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 вселився у квартиру АДРЕСА_1 на підставі обмінного ордеру №319 від 24 квітня 1989 року, тобто останній набув статусу наймача вказаного житлового приміщення.

Відповідно до ст..65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Відповідно до ст..106 ЖК України повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

Актом про проживання від 26 вересня 2019 року складеного працівниками ТОВ «Місто для людей Кременчук» встановлено, що позивач ОСОБА_1 проживає в квартирі АДРЕСА_1 з 2002 року по теперішній час.

Згідно квитанцій про оплату житлово комунальних послуг за 2017-2019 роки, які надавалися за адресою: АДРЕСА_2 , особовий рахунок по оплаті послуг відкрито на ОСОБА_2 та за вказаний період проводилась оплата за надані послуги з водопостачання, водовідведення, опалення, газопостачання та постачання електроенергії.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що позивач ОСОБА_1 її рідна дочка, а ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 її рідний брат. ОСОБА_2 одружений не був, дітей не мав. ОСОБА_2 заселився до квартири АДРЕСА_1 у 1989 році на підставі обмінного ордеру та з вказаного часу і по день його смерті проживав у цій квартирі. У грудні 2001 року ОСОБА_2 захворів і попросив її, щоб ОСОБА_1 вселитися до нього в квартиру, щоб йому допомагати та за ним доглядати. ОСОБА_1 в січні 2002 року переїхала проживати до ОСОБА_2 разом зі своїм чоловіком та дитиною. Після смерті ОСОБА_2 ОСОБА_1 зі своєю сімєю залишилась проживати в квартирі АДРЕСА_1 , де проживає і на даний час, робить в квартирі ремонт та сплачує комунальні послуги. Наскільки їй відомо, у власності ОСОБА_1 інше житло не перебуває.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що він проживає в квартирі АДРЕСА_4 . З позивачем ОСОБА_1 він знайомий приблизно з лютого березня 2002 року, коли остання переїхала проживати до квартири АДРЕСА_1 . У цій квартирі проживав чоловік на ім`я ОСОБА_7 , який, наскільки йому відомо, доводився ОСОБА_1 дядьком. Так як до квартири де проживав ОСОБА_7 часто приїжджала швидка допомога та приходив дільничний лікар, то він зрозумів, що ОСОБА_7 хворіє. ОСОБА_7 помер восени 2002 року. Зі слів сусідів йому відомо, що ОСОБА_1 переїхала проживати до ОСОБА_7 для того, щоб за ним доглядати у зв`язку з його хворобою.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що він проживає в квартирі АДРЕСА_5 з народження. Десь у 2002 2003 році він познайомився із ОСОБА_9 , який проживав квартирі АДРЕСА_1 та матір`ю якого є ОСОБА_10 . Із ОСОБА_9 вони гуляли у дворі будинку та навчалися у школі №22 м.Кременчука.

Враховуючи вищевикладене, встановлені обставини справи, оцінюючи в сукупності наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт постійного проживання ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 з січня 2002 року і по теперішній час та наявні у справі докази (доказів протилежного суду не надано) свідчать про те, що ОСОБА_1 вселилась у спірну квартиру у січні 2002 року за згодою наймача квартири ОСОБА_2 та на законних підставах.

При цьому суд вважає, що тривалий час проживання позивача у спірній квартирі, є достатньою підставою для того, щоб вважати спірну квартиру житлом позивача в розумінні статті 8 Конвенції.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

За викладених обставин, суд, з`ясувавши наведені вище обставини у справі та дослідивши всі надані сторонами докази, приходить до висновку, що оскільки позивач вселилася у спірну квартиру на законних підставах ще у січні 2002 року, проживає у ній до теперішнього часу, сплачує комунальні послуги, у судовому порядку не визнавалася такою, що втратила право користування квартирою, то наявні правові підстави для визнання за позивачем права користування спірною квартирою, у зв`язку з чим позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 7681, 84, 89, 141, 263265 ЦПК України, ст. ст. ст. 55, 124 Конституції України ст. ст. 64, 65, 106 ЖК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Кременчуцької міської ради Полтавської області про встановлення факту постійного проживання у квартирі, визнання права користування квартирою задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) у квартирі АДРЕСА_1 з січня 2002 року і по теперішній час.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду через Крюківський районний суд м.Кременчука Полтавської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 08 квітня 2020 року.

Суддя: