Постанова

Іменем України

01 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 397/1339/17

провадження № 61-25022св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Міністерство юстиції України,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Державне підприємство «Сільськогосподарське підприємство Устинівського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Кіровоградській області (№37)»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Міністерства юстиції України на постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 16 березня 2018 року у складі колегії суддів: Голованя А. М., Карпенка О. Л., Мурашка С. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерство юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Державне підприємство «Сільськогосподарське підприємство Устинівського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Кіровоградській області (№ 37)» про поновлення на роботі, визнання контракту продовженим на новий термін та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов обґрунтований тим, що 01 вересня 2015 року між Державною пенітенціарною службою України та ним було укладено Контракт № 48-15, за умовами якого його було прийнято (призначено) на посаду директора Державного підприємства «Підприємство Устинівського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Кіровоградській області (№ 37)»- заступника начальника державної установи «Устинівський виправний центр № 37» з виробництва.

Згідно з Контрактом термін його дії визначено в один рік, а за умови, якщо за місяць до закінчення терміну дії контракту одна із сторін не повідомить іншу про намір припинення дії контракту, то його дія продовжується на аналогічний строк.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції від 29 серпня 2017 року № 3321/к ОСОБА_1 звільнено з посади з 31 серпня 2017 року у зв`язку з закінченням терміну дії Контракту. Наказ постановленим з порушенням законодавства, оскільки відповідач не повідомив його про намір припинення дії контракту у визначений ним спосіб.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 21 листопада 2017 року позов задоволено. Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України № 37» - заступника начальника державної установи «Устинівський виправний центр № 37» з виробництва.

Визнано контракт від 01 вересня 2015 року № 48-15, укладений між Державною пенітенціарною службою України в особі голови Державної пенітенціарної служби України ОСОБА_2 та ОСОБА_1 продовжений на новий термін, тобто до 31 серпня 2018 року. Судові витрати в сумі 640,00 грн компенсовано за рахунок держави.

Додатковим рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 07 грудня 2017 року визначено, що рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 21 листопада 2017 року в частині поновлення позивача на роботі підлягає негайному виконанню.

Додатковим рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 05 лютого 2017 року позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишено без розгляду.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач не повідомив позивача про припинення дії контракту за один місяць до припинення його дії, тому дія контракту продовжується на новий термін.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 16 березня 2018 року рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 21 листопада 2017 року та додаткове рішення цього ж суду від 07 грудня 2017 року скасоване і ухвалене нове рішення про задоволення позову.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 37)» - заступника начальника державної установи «Устинівський виправний центр (№ 37)» з виробництва. Визнано контракт від 01 вересня 2015 року № 48-15, укладений між Державною пенітенціарною службою України в особі Голови Державної пенітенціарної служби України ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , продовженим на новий термін, тобто до 31 серпня 2018 року. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі підлягає негайному виконанню.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що між сторонами укладено трудовий договір (контракт) на визначений строк, встановлений за їхнім погодженням, який міг бути продовжений лише, якщо трудові відносини тривали й жодна із сторін не вимагала їх припинення, то у такому разі у суду не було підстав вважати укладеним його на невизначений строк.

Відповідач не повідомив позивача, у порядку визначеному контрактом, про наступне припинення трудового договору, тому вважається, що його дію продовжено до 31 серпня 2018 року.

У відповідача були відсутні правові підстави для звільнення позивача на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України. У разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2018 року Міністерство юстиції України звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, просить скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції, рішення суду першої інстанції та додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

12 липня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі.

У вересні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга Міністерство юстиції України обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив та не врахував доказів та пояснень відповідача, отже, порушив норми матеріального і процесуального права.

Суд не звернув уваги, що уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань призначають на посаду та звільняють з посади керівників державних підприємств, установ, організацій та господарських структур, укладають і розривають з ними контракти, здійснюють контроль за дотриманням їх вимог.

Відповідно до пункту 7.1 Контракту термін його дії становить один рік: з 01 вересня 2015 року до 31 серпня 2016 року. Надалі термін дії Контракту був продовжений на аналогічний строк з 01 вересня 2016 року до 31 серпня 2017 року. Суд не звернув уваги, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем на підставі контракту, строк дії якого закінчився 31 серпня 2017 року. Цей трудовий договір є строковим.

Суд апеляційної інстанції, вирішуючи спір, не встановив обставини, з якими законодавець пов`язує укладення з працівником строкового трудового договору, не звернув уваги, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України припинення трудового договору у зв`язку із закінченням його строку можливе, якщо його укладено відповідно до закону.

Суд апеляційної інстанції не звернув уваги, що правове становище працівника, який уклав строковий трудовий договір полягає у тому, що після закінчення обумовленого строку він підлягає звільненню. Строковий трудовий договір підлягає припиненню у зв`язку із закінченням відповідного строку. Власник, що бажає розірвати трудові відносини, повинен не пізніше, ніж в останній день роботи працівника за строковим договором, видати наказ про його звільнення на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України. Оскаржуваний наказ виданий 29 серпня 2017 року за два дні до звільнення позивача, про що його повідомлено та свідчить про волевиявлення роботодавця припинити трудові відносини.

Позивач звільнений з посади 31 серпня 2017 року у зв`язку із закінченням строку дії контракту. Наказ про своє звільнення позивач не оскаржував, звернувся до суду з вимогою про поновлення на роботі.

Суд не звернув уваги, що Державне підприємство «Сільськогосподарське підприємство Устинівського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Кіровоградській області (№ 37) перейменоване на Державне підприємство «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 37) - заступника начальника Державної установи «Устинівський виправний центр (№ 37)» з виробництва. ОСОБА_1 призначений на посаду директора Державного підприємства «Підприємство Устинівського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Кіровоградській області», з 31 січня 2017 року обіймає посаду директора Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 37) - заступника начальника Державної установи «Устинівський виправний центр (№ 37)» з виробництва. Суд апеляційної інстанції поновив позивача на посаді, яку він обіймав на день звільнення і яка відрізняється від посади, що зазначена в Контракті.

Суд апеляційної інстанції, оцінюючи докази у справі порушив приписи статті 89 ЦПК України.

Доводи інших учасників справи

31 серпня 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу. Вважає судове рішення суду апеляційної інстанції законним і обгрунтованим.

Суд апеляційної інстанції під час розгляду справи взяв до уваги те, що позивач не отримував повідомлення від відповідача про намір припинити дію Контракту відповідно до пункту 7.2 Контракту.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 01 вересня 2015 року між Державною пенітенціарною службою України в особі Голови Державної пенітенціарної служби України ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено Контракт № 48-15, згідно з яким позивача прийнято (призначено) на посаду директора Державного підприємства «Підприємство Устинівського виправного центру управління Державної пенітенціарної служби України в Кіровоградській області (№ 37)».

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 06 грудня 2016 року №3590/5 підприємство було перейменовано в Державне підприємство «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 37)».

У зв`язку з цим видано наказ від 27 січня 2017 року №333/к, згідно з яким ОСОБА_1 вважається таким, що з 31 січня 2017 року обіймає посаду директора Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№37) - заступника начальника державної установи «Устинівський виправний центр (№ 37) з виробництва.

Відповідно до пункту 1.2, пункту 2.7 Контракту від 01 вересня 2015 року № 48-15 на підставі контракту виникають трудові відносини між керівником підприємства та Органом управління цього підприємства. Орган управління звільняє керівника у разі закінчення контракту, достроково за вимогою керівника, а також у випадку порушень законодавства та умов контракту.

Відповідно до пункту 5.2 Контракту він припиняється: за заявою однієї із сторін; за згодою сторін; а у випадках передбачених пунктом 5.3 та пунктом 5.4 Контракту з інших підстав, передбачених законодавством України та Контрактом.

Відповідно до умов Контракту він діє один рік з 01 вересня 2015 року до 31 серпня 2016 року (пункт 7.1). Якщо одна із сторін виявить бажання припинити дію цього Контракту, вона зобов`язана письмово повідомити про це іншу сторону не пізніше, ніж за один місяць до дати припинення дії цього Контракту. В протилежному випадку дія цього Контракту продовжується на аналогічний строк (пункт 7.2). Усі повідомлення за цим Контрактом будуть вважатися зробленими належним чином, у разі якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом, або за допомогою вручення особисто за зазначеними адресами сторін пункт 7.4.

Відповідно пункту 7.2 Контракту обов`язковою умовою звільнення позивача з підстав закінчення строку трудового договору є письмове повідомлення його про це, зроблене, за один місяць до дати припинення дії контракту, оскільки у протилежному випадку дія цього контракту продовжується на аналогічний строк.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 29 серпня 2017 року № 3328/к позивача звільнено з посади директора з 31 серпня 2017 року у зв`язку із закінченням терміну дії контракту, на підставі пункту2 частини першої статті 36 КЗпП України.

Відповідач не оспорює обставину, що позивач не був ним письмово повідомлений за один місяць до дати припинення дії контракту про наміри відповідача припинити дію цього Контракту.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року №460-ІХ (далі - Закон №460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).

Касаційна скарга у цій справі подана у червні 2018 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом №460-ІХ.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно достатті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 51 КЗпП України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно зі статтею 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Згідно з Положенням про порядок укладання контрактів при прийнятті на роботу працівників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19березня 1994 року № 170(далі - Положення) визначено порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників на підприємства, в установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та галузевої приналежності, а також до громадян.

Укладення трудового договору оформлюється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу (частина третя статті 24 КЗпП України).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» уповноважені органи управління призначають на посаду та звільняють з посади керівників державних підприємств, установ, організацій та господарських структур, укладають і розривають з ними контракти, здійснюють контроль за дотриманням їх вимог.

Отже, між сторонами укладено трудовий договір (контракт) на визначений строк, встановлений за їхнім погодженням, який був продовжений, оскільки трудові відносини тривали й жодна із сторін не вимагала їх припинення.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги, що уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань призначають на посаду та звільняють з посади керівників державних підприємств, установ, організацій та господарських структур, укладають і розривають з ними контракти, здійснюють контроль за дотриманням їх вимог немає для суду касаційної інстанції правового значення, оскільки органи управління державних підприємств зобов`язані діяти лише на підставі та в межах закону.

Відповідно до Положення контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору можуть встановлюватись угодою сторін.

Як встановив суд апеляційної інстанції, згідно з пунктом 7.2 Контракту сторони визначили, якщо одна із сторін виявить бажання припинити дію цього контракту вона зобов`язана письмово повідомити про це іншу сторону не пізніше, ніж за один місяць до дати припинення дії цього контракту, в протилежному випадку дія цього Контракту продовжується на аналогічний строк. У пункті 7.1 сторони визначили, що цей Контракт діє з 01 вересня 2015 року до 31 серпня 2016 року.

Суд апеляційної інстанції встановив, що дія зазначеного Контракту закінчилася 31 серпня 2016 року і, оскільки відповідач не повідомив позивача про наступне звільнення в порядку передбаченому пунктом 7.2 Контракту трудовий договір було вже продовжено ще на один рік до 31 серпня 2017 року.

У справі відсутні відомості, що між сторонами було укладено інший Контракт за умовами якого строк його дії визначався з 01 вересня 2016 року до 31 серпня 2017 року

У матеріалах справи відсутня інформація про письмове повідомлення однієї сторони Контракту іншою про бажання його припинення.

Доводи касаційної скарги про те, що суд неправомірно поновив позивача на посаді, що не передбачена Контрактом є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, оскільки, як встановлено судом апеляційної інстанції, відповідно до наказу від 27 січня 2017 року № 333/к у зв`язку із перейменуванням державного підприємства ОСОБА_1 вважається таким, що з 31 січня 2017 року обіймає посаду директора Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№37) - заступника начальника державної установи «Устинівський виправний центр (№ 37) з виробництва (а. с. 13-16, 55).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не спростовують тлумачення судом апеляційної інстанції змісту пункту 7.2 Контракту.

З огляду на викладене, доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанцій не спростовують, зводяться до незгоди з судовим рішенням та переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, а також незгоди із судовим рішенням.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень без змін.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 16 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко