08 квітня 2020 року м. Кремінна
Справа № 414/414/20
Провадження № 2/414/194/2020
Кремінський районний суд Луганської області у складі:
головуючого судді Панчука М.В.,
за участі секретаря судового засідання Нагорянської О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кремінна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом,
у Кремінський районний суд Луганської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, мотивуючи тим, що він є власником житлової будівлі, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 . В даній житловій будівлі, окрім інших, зареєстровані відповідачі по справі - його син ОСОБА_2 та його онук ОСОБА_3 . В 2014 році відповідачі виїхали з міста Кремінна Луганської області за межі Луганської області. Після їх виїзду, зв`язок із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 фактично втрачено, позивачу лише відомо, що відповідачі виїхали до Російської Федерації, але більш точної їхньої адреси він не знає. Відповідачі вже понад шість років не проживають за місцем своєї реєстрації, комунальні платежі не сплачують, кореспонденцію за місцем реєстрації не отримують, будинком взагалі не цікавляться, за власною згодою не виписуються. У зв`язку із тим, що відповідачі зареєстровані в житловій будівлі, яка належить позивачу, він позбавлений можливості повноцінно розпоряджатись, користуватись, своєю власністю згідно норм чинного законодавства, у зв`язку із чим вимушений звертатись до суду за захистом своїх прав. Тому позивач просить визнати відповідачів таким, що втратили право користування житловим приміщенням.
Позивач в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином; заяв, клопотань або відзиву не надали.
У зв`язку із неявкою в судове засідання відповідачів, які були належним чином повідомлені про проведення судового засідання, та від яких не надходило заяви про розгляд справи за їх відсутності, причини неявки ними не повідомлені, відзиву на позов на подано, а позивач не заперечував проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності відповідачів, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, за наявними у справі доказами (у заочному порядку).
Ухвалою суду від 28.02.2020 р. позовну заяву прийнято до розгляду та призначено судове засідання. Інших процесуальних дій не вчинялося.
Суд, заслухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав.
Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні засвідчила, що знає сім`ю ОСОБА_1 , вони є її сусідами по вулиці ОСОБА_5 , де вона проживає. ОСОБА_2 є сином ОСОБА_1 , а ОСОБА_3 є онуком ОСОБА_1 , які зареєстровані з ним за однією адресою, але приблизно з 2014 року вони виїхали та з того часу вона їх за адресою АДРЕСА_1 не бачила. Де саме відповідачі зараз знаходяться вона не знає.
Аналогічні свідчення дав і свідок ОСОБА_6 , зазначивши, що проживає по сусідству з народження і достовірно знає, що відповідачі виїхали близько 6 років тому.
Згідно акту про встановлення факту проживання за адресою АДРЕСА_1 від 04 лютого 2020 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 2014 року не мешкають за вказаною адресою, у зв`язку із виїздом за межі України, їх місцезнаходження не відомо (а.с. 9).
Як вбачається з будинкової книги та довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 04.02.2020 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 8, 34-35).
Відповідно до типового договору про надання в безтермінове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності від 04.11.1983, реєстраційного посвідчення від 14.05.1987, технічного паспорту від 14.08.2019 ОСОБА_1 є власником житлового будинку за зазначеною вище адресою (а.с. 28-33).
Відповідно до поданого позову, суд вбачає наявність між сторонами спору, який виник у цивільних правовідносинах та предметом спору є право на проживання у житловому будинку, вважаючи за необхідне визнати осіб такими, що втратили право на користування житловим будинком з підстав, вказаних у позові, з яким позивач звернувся до суду.
Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів.
Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, особа має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд.
Згідно із ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316- 319 ЦК).
Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своє сім`ї, інших осіб.
У відповідності з пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду №5 від 7.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116,156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Крім того, у пункті №3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду №5 від 7.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказано про те, що ухвалюючи рішення, суд згідно з ч.1 ст. 214 ЦПК має визначити, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Судом встановлено, що позивач має родинні зв`язки з відповідачами, останні є сином та онуком ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
У відповідності з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», наслідком визнання особи в судовому порядку такою, що втратила право користування житловим приміщенням є зняття її з реєстрації місця проживання.
Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Суд захищаючи права власності громадян, усуває перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення; втрата права користування житловим приміщенням є наслідком відсутності члена сім`ї власника за місцем реєстрації.
Таким чином суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, на підставі безпосередньо досліджених наявних у справі доказів, вважає, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як члени сім`ї власника приватного будинку, втратили право на користування ним, у зв`язку з відсутністю за місцем реєстрації на протязі більше року, а тому вказані перешкоди підлягають усуненню.
Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією від 20.02.2020 року про сплату судового збору у сумі 840 грн. 80 коп. Враховуючи викладене та з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 141-142, 206, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України,
позов ОСОБА_1 (ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_2 , виданий 05.07.1995 р. Кремінським РВ УМВС України в Луганській області, місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом- задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування житловим будинком по АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на відшкодування судових витрат 840 (вісімсот сорок) гривню 80 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Луганського апеляційного суду безпосередньо або через Кремінський районний суд Луганської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду, строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Дата складення повного судового рішення - 08.04.2020 р.
Суддя М.В. Панчук