Справа №428/1666/19
Провадження №2/428/1392/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Кордюкової Ж.І.,

за участю секретаря Чумак Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 31.08.2010 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 15000 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. У порушення умов договору про надання банківських послуг відповідач свої зобов`язання за вказаним договором не виконала, у зв`язку з чим станом на 13.01.2019 року за нею утворилась заборгованість в сумі 23874,18 грн. Зазначена заборгованість складається з наступного: 11489,48 грн. - тіло кредиту, 3230,55 грн. - відсотки за користування кредитом, 7541,09 грн. - пеня, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1113,06 грн. - штраф (процентна складова).

Просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 31.08.2010 року в сумі 23874,18 грн. та судові витрати в сумі 1921 грн.

27.06.2019 року судом ухвалене заочне рішення, яким позовні вимоги були задоволені частково.

12.02.2020 року судом постановлено ухвалу про скасування заочного рішення від 27.06.2019 року та призначено справу до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» Кіріченко Р.А. в судове засідання не з`явився, у позові просив про розгляд справи без його участі в разі неявки відповідача.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась.

Представник відповідача адвокат Суткова Р.А. в судове засідання не з`явилась, просила розглянути справу без її участі та без участі відповідача.

Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне.

Згідно з копією Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку №б/н від 31.08.2010 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг, який складається із «Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг», «Пам`ятки клієнта», «Умов та Правил надання банківських послуг» та «Тарифів», відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у сумі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту типу «Універсальна».

Як вбачається із копії Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання в Приватбанку №б/н від 31.08.2010 року, підписаної відповідачем, вона погодилась з тим, що ця «Анкета-Заява» разом з «Пам`яткою клієнта», «Умовами та Правилами надання банківських послуг», також «Тарифами» складає договір про надання банківських послуг.

При цьому, позивачем не додано до позовної заяви «Пам`ятки клієнта».

Відповідач ОСОБА_1 отримала в АТ КБ «Приватбанк» кредитну картку VISA GOLD № НОМЕР_1 зі строком дії до останнього дня 05.2019 року, що підтверджуються копією зазначеної картки, наданої відповідачем.

Згідно з розрахунком заборгованості за договором № б/н від 31.08.2010 року, зробленого позивачем, станом на 13.01.2019 року відповідач ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 23874,18 грн., яка складається з наступного: 11489,48 грн. - тіло кредиту, 3230,55 грн. - відсотки за користування кредитом, 7541,09 грн. - пеня, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1113,06 грн. - штраф (процентна складова).

Представник відповідача адвокат Суткова Р.А. заперечувала проти позовних вимог посилаючись на те, що відповідач підписала тільки заяву - анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 31.08.2010 року, однак Банк не ознайомив її з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку. Тобто підписання заяви-анкети про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може бути договором приєднання. Починаючи з 12.12.2015 року по дату виникнення кредитної заборгованості, відповідачу був встановлений кредитний ліміт по платіжній картці в розмірі 5000 грн., тому позивачем не була доведена правомірність видачі кредитних коштів в розмірі 11489,48 грн., які зазначені у загальній сумі заборгованості за тілом кредиту. Розмір заборгованості за кредитом виник внаслідок 50 транзакцій на загальну суму 11186,74 грн. за оплату товарів та послуг в мережі Інтернет в російських рублях. Відповідач не здійснювала вказані операції, а тому після виявлення шахрайських дій одразу повідомила банк та картку було заблоковано. За заявою відповідача за фактом вчинення щодо неї шахрайських дій було внесено відомості до ЄРДР за № 0000835 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України. Відповідно до ст. 1073 ЦК України банк має прямий обов`язок повернути гроші на рахунок клієнта в разі їх незаконного списання.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання були розроблені АТ КБ «Приватбанк», то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У заяві-анкеті про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку №б/н від 31.08.2010 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , просив стягнути тіло кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), заборгованість за відсотками на прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

Зазначені позовні вимоги обґрунтовані тим, що їх розмір і порядок нарахування, крім тіла кредиту, визначені у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягу з Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті банку (https://privatbank.ua/terms/), і є невід`ємними частинами спірного договору.

Представник позивача адвокат Суткова Р.А. заперечувала проти того, що Умови та правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, оскільки вони не були підписані відповідачем.

Доказів на підтвердження протилежного позивачем та його представником надано не було.

При цьому в судовому засіданні не було встановлено, що саме з доданими до позовної заяви Умовами та правилами надання банківських послуг ознайомилась відповідач ОСОБА_1 і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Не було встановлено і того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили саме такі умови щодо порядку нарахування, сплати і розміру процентів за користування кредитними коштами, неустойки (пені, штрафів).

Суд вважає, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача можуть будь-коли змінюватися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність підпису відповідача на цих Умовах та правилах, надані банком Умови та Правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Суд вважає, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою стандартного (типового) кредитного договору, укладеного із відповідачем ОСОБА_1 , і щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником.

Суд вважає, що АТ КБ «Приватбанк» в порушення приписів ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» не повідомив ОСОБА_1 про умови кредитування і не узгодив їх з нею.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору, зі складовими якого він взагалі не був ознайомлений.

На підставі вищевказаного суд доходить висновку про те, що надані банком Умови та Правила надання банківських послуг не є частиною укладеного між сторонами договору, а між сторонами був безпосередньо укладений кредитний договір від 31.08.2010 року у вигляді заяви, підписаної сторонами, яка не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17.

Представник відповідача адвокат Суткова Р.А. оспорювала, що відповідач фактично отримав в АТ КБ «Приватбанк» і використав на власний розсуд грошові кошти в сумі 11489,48 грн. Заборгованість в розмірі 11186,74 грн. виникла в період з 25.03.2018 року по 26.03.2018 року внаслідок 50 транзакцій в російських рублях на оплату товарів та послуг в мережі Інтернет, які відповідач не здійснювала.

З копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 04.04.2018 року встановлено, що 26.03.2018 року до ЄРДР внесено відомості про скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, за фактом незаконного заволодіння 25.03.2018 року невстановленою особою шахрайським шляхом з використанням електронної обчислювальної техніки грошима з банківського рахунку в «Приватбанку» № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 .

З виписки з карткового рахунку ОСОБА_1 за період з 01.01.2010 року по 13.01.2019 року встановлено, що в період з 25.03.2018 року по 26.03.2018 року було здійснено 50 операцій в російських рублях по оплаті товарів/послуг через Інтернет на загальну суму 23640,13 російських рублів чи 11076,38 грн.

Пунктом 1.24. ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі.

Таким чином, вищезазначені платіжні операції, які були проведені з банківської картки відповідача ОСОБА_1 в період з 25.03.2018 року по 26.03.2018 року по оплаті товарів/послуг через Інтернет на загальну суму 23640,13 російських рублів чи 11076,38 грн., мають ознаки неналежного переказу, оскільки відповідач не була платником по цим операціям.

Пунктом 37.2. ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що на час встановлення ініціатора та правомірності переказу, але не більше ніж впродовж дев`яноста календарних днів, емітент має право не повертати на рахунок неналежного платника суму попередньо списаного неналежного переказу. У разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Пунктом 8 розділу «VI. Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених Постановою Правління національного банку України від 05.11.2014 року №705 встановлено, що емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Аналізуючи вищенаведене та враховуючи, що в матеріалах справи відсутні відомості про те, що дії чи бездіяльність відповідача ОСОБА_1 призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати вищезазначені платіжні операції, то вона не зобов`язана повертати банку гроші, перераховані як неналежний платіж на загальну суму 11076,38 грн. Тому позовні вимоги в цій частині задовленню не підлягають.

Таким чином, з тіла кредиту в розмірі 11489,48 грн., заявленого позивачем до стягнення, слід відняти суму 11076,38 грн., перераховану банком як неналежний платіж, залишок тіла кредиту становить 413,10 грн.

Суд повторно наголошує, що надані банком Умови та Правила надання банківських послуг не є частиною укладеного між сторонами договору, а між сторонами був безпосередньо укладений кредитний договір від 31.08.2010 року у вигляді заяви, підписаної сторонами, яка не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Щодо стягнення з відповідача тіла кредиту 413,10 грн. суд відзначає, що з розрахунку заборгованості за договором б/н від 31.08.2010 року, наданого позивачем, вбачається, що за період з 01.06.2015 року по 13.01.2019 року ОСОБА_1 сплатила в рахунок погашення заборгованості гроші в загальній сумі 15908,92 грн., про що зазначено в стовпчику «Сума коштів, внесена клієнтом на погашення заборгованості».

Таким чином, відповідач не тільки сплатила всі належні з неї кошти в рахунок виконання своїх зобов`язань за договором б/н від 31.08.2010 року, а і переплатила зайве, оскільки сума сплачених нею коштів значно перевищує суму тіла кредиту, по якому у неї є зобов`язання перед позивачем.

Заявлені позовні вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом в сумі 3230,55 грн., пені в сумі 7541,09 грн., штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн., штрафу (процентна складова) в сумі 1113,06 грн. задоволенню не підлягають оскільки їх нарахування є безпідставним та умовами договору між сторонами не визначалось.

Аналізуючи обставини, встановлені в судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються, оскільки у задоволенні позову було відмовлено.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 247, 258 - 259, 263 - 265, 268, 272 - 273, 354-355, Перехідними положеннями ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити Акціонерному товариству комерційному банку «Приватбанк» у задоволенні заявлених позовних вимог.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, б. 1-д, ідентифікаційний код юридичної особи в .

Представник позивача: Кіріченко Роман Анатолійович, місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, б. 50, паспорт НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

Представник відповідача: адвокат Суткова Рена Агабєковна, місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя Ж. І. Кордюкова