Постанова

Іменем України

08 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 766/4892/16-ц

провадження № 61-16705св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 вересня 2017 року в складі судді Прохоренко В. В. та постанову апеляційного суду Херсонської області від 30 січня 2018 року в складі колегії суддів: Чорної Т. Г., Пузанової Л. В., Склярської І. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила:

- визнати договір купівлі-продажу квартири від 04 серпня 2010 року № ВМХ 266848, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Н. В., укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , часткового удаваним в частині покупця;

- визнати квартиру АДРЕСА_1 спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в рівних долях;

- визнати за нею право власності на Ѕ частини приміщення перукарні, що розташована за адресою: квартира АДРЕСА_1 .

Позов мотивовано тим, що у липні 2010 року вона та відповідач, який є її колишнім чоловіком, прийняли рішення про придбання приміщення для подальшого використання його в якості перукарні.

02 серпня 2010 року між ОСОБА_3 та приватним підприємцем ОСОБА_5 укладений договір про надання послуг з придбання об`єкта нерухомості. Того ж дня між ОСОБА_3 та власником квартири ОСОБА_4 укладений попередній договір купівлі-продажу нерухомості та передано завдаток у розмірі 500 дол. США.

Оскільки ОСОБА_3 мав боргові зобов`язання перед банком, ними прийнято рішення про оформлення договору купівлі-продажу квартири на ім`я матері чоловіка ОСОБА_2 , яка після вирішення боргових зобов`язань, повинна була переоформити договір на неї та ОСОБА_3

04 серпня 2010 року ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 .

Фінансова допомога в придбанні об`єкта нерухомості та в переобладнанні квартири в перукарню надавалася її батьками - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Посилаючись на те, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 , на її прохання переоформити договір на реальних покупців та привести його у відповідність до реальних обставини, відповідачі відмовилися без зазначення причин, ОСОБА_1 просила задовольнити позовні вимоги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 20 вересня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з недоведеності позивачем того, що на момент укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 сторони мали на меті укласти інший за змістом правочин, зокрема, щодо визначення покупця за договором.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Херсонської області від 30 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 вересня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду про відсутність підстав, за наявності яких оспорюваний договір купівлі-продажу квартири від 04 серпня 2010 року може бути визнаний удаваним в частині покупця відповідно до вимог статті 235 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скаргита узагальнення її доводів

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не взяли до уваги наявний у матеріалах справи договір про надання послуг з придбання об`єкта нерухомості, де замовником вказаний однин із подружжя - відповідач ОСОБА_3 , що свідчить про досягнення домовленості щодо всіх істотних умов правочину між продавцем та саме ОСОБА_3 . Крім того, факт того, що покупцем спірної квартири є ОСОБА_3 також підтверджується показами свідка ОСОБА_4 та укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договором найму приміщення.

Відзив на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не подано.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 20 квітня 2018 року відкрито провадження у справі та витребувано її з суду першої інстанції.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що у період з 2002 року по 24 травня 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі.

02 серпня 2010 року ОСОБА_3 уклав з приватним підприємцем ОСОБА_5 договір про надання послуг при придбанні об`єкта нерухомості, а саме: квартири АДРЕСА_1 .

Того ж дня між ОСОБА_3 та власником вищевказаної квартири ОСОБА_4 укладено попередній договір купівлі-продажу, за умовами якого продавцю передано 3 950 грн, необхідних для підготовки документів та сплати заборгованості за комунальні послуги.

04 серпня 2010 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Н. В., реєстраційний номер 207.

За умовами вищевказаного правочину продаж вчинено за ціною 27 000 грн, які продавець отримав до підписання договору. Сторони підтвердили, що договір не приховує іншу угоду і відповідає їх дійсним намірам створити для себе юридичні наслідки.

22 листопада 2010 року ОСОБА_2 та приватний підприємець ОСОБА_1 уклали договір найму приміщення № 1. За умовами вказаного договору приватний підприємець ОСОБА_1 прийняла у користування без оплати квартиру без ремонту для розміщення офісу за адресою: квартира АДРЕСА_1 .

У спірній квартирі проведені ремонтні роботи та реконструкція, внаслідок чого відбулася зміна цільового призначення житла з житлового в нежитлове, а саме: перукарню, право власності на яку 02 лютого 2013 року зареєстроване за відповідачем ОСОБА_2 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України ( у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно із статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним.

Відповідно до вимог статті 60 ЦПК України 2004 року, позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи в задоволенні позову, правильно встановили характер спірних правовідносин та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , яка не була стороною спірного правочину, та не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що договір купівлі-продажу квартири від 04 серпня 2010 року № ВМХ 266848 є удаваним в частині покупця.

За таких обставин, встановивши відсутність передбачених статтею 235 ЦК України підстав для визнання правочину від 04 серпня 2010 року № ВМХ 266848 удаваним в частині покупця, яким є ОСОБА_2 , правильним є висновок судів про відсутність правових підстав для визнання квартири АДРЕСА_1 спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та її поділ.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження судів попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 вересня 2017 року та постанову апеляційного суду Херсонської області від 30 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді :В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко В. О. Кузнєцов