Справа № 285/399/20
провадження № 4-с/0285/4/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2020 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого судді Мозгового В.Б.

за участю секретаря судового засідання Кравець І.А.

розглянув у відкритому судовому засідання скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Проц Віктора Степановича (далі державний виконавець),

в с т а н о в и в :

В березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою, в якій просить визнати дії державного виконавця протиправними, скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 18.02.2020 року, скасувати постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та зобов`язати державного виконавця виключити про його відомості з Єдиного реєстру боржників.

Скарга обґрунтована тим, що на виконанні у державного виконавця перебуває судовий наказ №285/399/20 виданий Новоград-Волинським міськарайонним судом Житомирської області від 30.01.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини доходу починаючи з 29.01.2020 року. 18.02.2020 року державним виконавцем було винесено постанови про відкриття виконавчого провадження та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 195,10 грн.

Скаржник посилаючись на те, що оскільки після отримання судового наказу, він добровільно подав заяву за місцем роботи про відрахування з нього коштів, що не було враховано державним виконавцем, а також на те, що у нього відсутня заборгованість по аліментах, просить суд скаргу задовольнити.

Скаржник в судове засідання не з`явився, подав заяву про слухання справи у його відсутності та просив скаргу задовольнити з підстав, що в ній викладені.

Державний виконавець в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив та заперечення на скаргу не направляв.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

В судовому засіданні встановлено, що на виконанні у державного виконавця Проц В. С. перебуває судовий наказ №285/399/20 виданий Новоград-Волинським міськарайонним судом Житомирської області від 30.01.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини доходу починаючи з 29.01.2020 року.

Постановою ВП№61269376 від 18.02.2020 року було відкрито виконавче провадження по виконанню вищезазначеного виконавчого документа. Як вбачається з зазначеної постанови, виконавче провадження було відкрито на підставі заяви стягувача ОСОБА_2 про примусове виконання. Також встановлено, що в межах зазначеного виконавчого провадження державним виконавцем 18.02.2020 року було винесено постанову про визначення розміру мінімальних витрат за винесення постанови про відкриття виконавчого провадження в розмірі 195,30 грн.

Згідно із частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону № 1404 VIII закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Вказаний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №766/740/17-ц, від 07 лютого 2019 року у справі №927/769/16.

Таким чином, скарга в частині оскарження постанови державного виконавця про визначення розміру мінімальних витрат за винесення постанови про відкриття виконавчого провадження в розмірі 195,30 грн. підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, в зв`язку з чим вона в цій частині на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України підлягає закриттю.

Щодо іншої частини скарги, то суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону виконавчий документ про стягнення періодичних платежів може бути самостійно надісланий стягувачем безпосередньо підприємству, установі, організації, фізичній особі - підприємцю, фізичній особі, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Аналіз зазначених норм права приводить до висновку, що стягувач на власний розсуд вирішує яким чином буде проводитись стягнення з боржника (добровільному чи примусовому порядку). При цьому державний виконавець в разі надходження заяви стягувача про примусове виконання рішення суду, зобов`язаний відкрити виконавче провадження з дотриманням вимог Закону.

Як вбачається з постанови про відкриття виконавчого провадження, підставою для її винесення стала заява ОСОБА_2 про примусове виконання.

Таким чином, дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження були правомірними, здійсненими відповідно до законодавства України, а тому вимоги скарги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо зобов`язання виключити відомості про скаржника з Єдиного реєстру боржників, то в цій частині скарга також не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону, державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ч. 5 ст. 9 Закону відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

З інформації Єдиного реєстру боржників вбачається, що відомості про боржника ОСОБА_1 було внесено на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №61218535 (щодо стягнення судового збору), а не на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №61269376 щодо стягнення періодичних платежів (стягнення аліментів).

Таким чином, враховуючи те, що оскільки державним виконавцем було внесено відомості про боржника по іншому виконавчому провадженню відповідно до вимог ч. 5 ст. 9 Закону, а також те, що державному виконавцю на день відкриття виконавчого провадження не було відомо, що ОСОБА_1 сплатив судовий збір в добровільному порядку, оскільки ним після сплати судового збору не було доведено до відома суд та державного виконавця, суд приходить до висновку, що дії державного виконавця були правомірними.

Керуючись ст. ст. 447-452 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,

у х в а л и в :

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Проц Віктора Степановича - відмовити.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця від 18.02.2020 року ВП №61269376 про визначення розміру мінімальних витрат за винесення постанови про відкриття виконавчого провадження в розмірі 195,30 грн. закрити.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 256 ЦПК України повідомити ОСОБА_1 що розгляд справ в частині оскарження постанови державного виконавця про визначення розміру мінімальних витрат віднесено до юрисдикції Київського окружного адміністративного суду.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Житомирського апеляційного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короно вірусної хвороби (COVID-19), строк подання апеляційної скарги на ухвалу суду продовжується на строк дії такого карантину.

Повний текст ухвали виготовлено 08 квітня 2020 року.

Головуючий