Постанова

Іменем України

25 березня 2020 року

м. Київ

справа № 753/4339/17

провадження № 61-40324св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Коледж інформаційних систем і технологій Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана», Державний вищий навчальний заклад «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду міста Києва від 27 червня 2018 року у складі колегії суддів: Шахової О. В., Білич І. М., Вербової І. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Коледжу інформаційних систем Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана»(далі - коледж інформаційних систем ДВНЗ «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана», коледж) про визнання протиправними дій, зміну формулювання причин звільнення, стягнення вихідної допомоги та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що з вересня 2006 року до 31 січня 2017 року вона працювала у коледжі на посаді викладача та була обрана головою профспілкового бюро коледжу.

У зв`язку з недотриманням адміністрацією коледжу умов колективного договору ДВНЗ «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» та законодавства України про працю, оплату праці і заохочення, 18 січня 2017 року вона подала на ім`я директора коледжу заяву про звільнення з підстав, передбачених частиною третьою статті 38 КЗпП України, проте її було звільнено з 31 січня 2017 року на підставі частини першої статті 38 КЗпП України - за власним бажанням.

З урахуванням зазначеного та уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просила визнати протиправними дії Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» (далі - ДВНЗ «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана», університет) щодо визначення правової підстави розірвання трудового договору, зобов`язати ДВНЗ «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» змінити формулювання причин звільнення з частини першої статті 38 КЗпП України на частину третю статті 38 КЗпП України, стягнути з роботодавця на її користь невиплачену після звільнення вихідну допомогу у сумі 17 652,80 грн та відшкодувати завдану їй моральну шкоду в сумі 10 000,00 грн, яка полягає в тиску на неї адміністрацією коледжу, що призвело до погіршання її стану здоров`я, моральних страждань та втрати нормальних життєвих зв`язків.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 02 березня 2018 року у складі судді Комаревцевої Л. В. позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Змінено підставу звільнення ОСОБА_1 зі «звільнена з посади викладача за власним бажанням (стаття 38 КЗпП України) на «звільнена з посади викладача згідно з частиною третьою статті 38 КЗпП України».

Стягнуто з відповідача на користь позивача вихідну допомогу у розмірі 17 493,75 грн та моральну шкоду у сумі 5 000,00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що звільнення позивача з підстав, які суперечать змісту поданої нею заяви, є незаконним, а тому дійшов висновку про наявність правових підстав для зміни підстави звільнення ОСОБА_1 зі «звільнена з посади викладача за власним бажанням (стаття 38 КЗпП України) на «звільнена з посади викладача згідно з частиною третьою статті 38 КЗпП України».

Також суд першої інстанції дійшов висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вихідна допомога на підставі статті 44 КЗпП України, оскільки відповідач допустив порушення законодавства України про працю та умов колективного договору ДВНЗ «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» на 2014-2016 роки в частині строків виплати заробітної плати та запровадження для співробітників коледжу чергування на поверхах учбового закладу у позаучбовий час.

Установивши, що відповідач допустив порушення трудового законодавства України, врахувавши засади розумності та справедливості, суд дійшов висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 27 червня 2018 року апеляційну скаргу ДВНЗ «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії Коледжу інформаційних систем і технологій ДВНЗ «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» щодо визначення правової підстави звільнення ОСОБА_1 - «за власним бажанням (стаття 38 КЗпП України)» та визнано незаконним наказ Коледжу інформаційних систем і технологій ДВНЗ «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» від 18 січня 2017 року № 8-к про звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням (стаття 38 КЗпП України).

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та визнаючи протиправними дії коледжу щодо визначення правової підстави звільнення ОСОБА_1 - «за власним бажанням (стаття 38 КЗпП України)», суд апеляційної інстанції виходив із того, що відповідач не вправі змінювати підставу розірвання трудового договору на частину першу статті 38 КЗпП України за відсутності на те волевиявлення позивача.

Також суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні інших позовних вимог позивача, а саме щодо зобов`язання відповідача змінити у трудовій книжці підстави звільнення, стягнення вихідної допомоги та відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У липні 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що апеляційний суд не врахував порушення відповідачем законодавства України про працю та порушення умов колективного договору ДВНЗ «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» на 2014-2016 роки, не надав належної правової оцінки доказам, які містяться в матеріалах справи, не мотивував належним чином своїх висновків.

Також суд апеляційної інстанції допустив порушення вимог процесуального права - відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача, яка не відповідала вимогам статей 354, 356 ЦПК України.

Крім того, суд апеляційної інстанції належним чином не повідомив її про дату, час та місце судового засідання, призначеного на 06 червня 2018 року.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У вересні 2019 року ДВНЗ «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити судове рішення апеляційного суду без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 30 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 13 лютого 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 з вересня 2006 року працювала в структурному підрозділі ДВНЗ «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» - Коледжі інформаційних систем ДВНЗ «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» на посаді викладача.

18 січня 2017 року звернулась до директора коледжу із заявою про звільнення з підстав невиконання законодавства про працю та умов колективного договору ДВНЗ «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» (частина третя статті 38 КЗпП України).

Наказом директора коледжу від 18 січня 2017 року № 8-к ОСОБА_1 звільнено зі 31 січня 2017 року з посади викладача за власним бажанням (стаття 38 КЗпП України).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просила визнати протиправними дії відповідача щодо визначення правової підстави розірвання трудового договору, зобов`язати відповідача змінити формулювання причин звільнення з частини першої статті 38 КЗпП України на частину третю статті 38 КЗпП України, стягнути з відповідача на її користь вихідну допомогу у сумі 17 652,80 грн та 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо визначення правової підстави розірвання трудового договору

За змістом статті 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. У разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (частина третя статті 38 КЗпП України) - не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не має права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на звільнення за власним бажанням без посилання на частину третю статті 38 КЗпП України.

Для визначення правової підстави розірвання трудового договору за частиною третьою статті 38 КЗпП України значення має сам лише факт порушення роботодавцем законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причини такого порушення та його істотність.

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 зазначала про порушення відповідачем законодавства про працю, у зв`язку з чим вона подала відповідачу заяву про звільнення з підстав, передбачених частиною третьою статті 38 КЗпП України.

Якщо вказані працівником причини звільнення - порушення працедавцем трудового законодавства (частина третя статті 38 КЗпП України), не підтверджуються, або роботодавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на частину першу статті 38 КЗпП України.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 22 травня 2013 року у справі № 6-34цс13.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що відповідач не вправі був змінювати підставу розірвання трудового договору на частину першу статті 38 КЗпП України за відсутності на те волевиявлення позивача.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача змінити формулювання причин звільнення з частини першої статті 38 КЗпП України на частину третю статті 38 КЗпП України, стягнення з відповідача на користь позивача вихідної допомоги у сумі 17 652,80 грн та 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди

Положеннями статті 382 ЦПК України визначено, що постанова апеляційного суду складається із вступної, описової, мотивувальної та резолютивної частин. При цьому у разі скасування судового рішення суду першої інстанції в мотивувальній частині постанови апеляційного суду зазначаються, зокрема, мотиви його скасування.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача змінити формулювання причин звільнення з частини першої статті 38 КЗпП України на частину третю статті 38 КЗпП України, стягнення з відповідача на користь позивача вихідної допомоги у сумі 17 652,80 грн та 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, не навів підстави, передбачені процесуальним законом, для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, мотивувальна частина постанови апеляційного суду не містить мотивів судового рішення.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що резолютивна частина рішення повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні і такі, що випливають з встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання. В ній, зокрема, має бути зазначено: повністю чи частково задоволено позовні вимоги або в позові відмовлено; які саме права позивача визнано або поновлено; розмір грошових сум чи перелік майна, присуджених стороні; вартість майна, яке належить стягнути з відповідача, якщо при виконанні рішення присудженого майна у наявності не буде; які конкретно дії і на чию користь відповідач повинен вчинити або яким іншим передбаченим законом способом підлягає захисту порушене право; в яких межах допускається негайне виконання рішення, коли суд зобов`язаний або вправі його допустити.

У цій справі суд апеляційної інстанції не взяв до уваги, що резолютивна частина постанови повинна містити вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог, доводів апеляційної скарги, заперечень на неї.

На сторінці 3 постанови апеляційного суду суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що «апеляційна скарга підлягає задоволенню», на сторінці 4 постанови апеляційного суду «суд критично ставиться до заперечень відповідача про відмову у задоволенні позову», а на сторінці 5 постанови (резолютивна частина) апеляційну скаргу ДВНЗ «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» задоволено частково».

Крім того, вказуючи у мотивувальній частині постанови апеляційного суду про те, що з відповідача належить стягнути 17 493,75 грн вихідної допомоги, а також про те, що на користь позивача необхідно стягнути 5 000,00 грн моральної шкоди, апеляційний суд у резолютивній частині зробив зовсім протилежний висновок та відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення на користь позивача вихідної допомоги та моральної шкоди.

При цьому, вказуючи у резолютивній частині постанови про скасування рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції у мотивувальній частині посилався на положення статті 375 ЦПК України і дійшов висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Наведене свідчить про порушенням апеляційним судом норм процесуального права.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 січня 2007 року у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України»; рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»), згідно з якою ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, суд апеляційної інстанції допустив порушення вимог частини першої статті 13 ЦПК України.

Так, згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 , уточнивши позовні вимоги (а. с. 107-111, т. 1), визначила відповідачем лише ДВНЗ «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» та просила визнати протиправними дії ДВНЗ «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» щодо визначення правової підстави звільнення, а не коледжу.

При цьому позивач не пред`являла позовних вимог про визнання незаконним наказу Коледжу інформаційних систем і технологій ДВНЗ «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» від 18 січня 2017 року № 8-к про її звільнення за власним бажанням (стаття 38 КЗпП України).

Виходячи із закріпленого у наведеній вище правовій нормі принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд апеляційної інстанції, визнаючи протиправними дії Коледжу інформаційних систем і технологій ДВНЗ «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» щодо визначення правової підстави звільнення ОСОБА_1 - «за власним бажанням (стаття 38 КЗпП України)» та визнаючи незаконним наказ Коледжу інформаційних систем і технологій ДВНЗ «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» від 18 січня 2017 року № 8-к про звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням (стаття 38 КЗпП України), у порушення вимог процесуального законодавства, вийшов за межі позовних вимог ОСОБА_1 .

Також колегія суддів звертає увагу на те, що суд апеляційної інстанції, відкриваючи апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДВНЗ «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана», не перевірив дотримання заявником строку на апеляційне оскарження судового рішення, передбаченого статтею 354 ЦПК України, враховуючи те, що копію рішення суду першої інстанції ДВНЗ «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» отримав 16 березня 2018 року (а. с. 135, т. 2), а апеляційну скаргу подав 20 квітня 2018 року.

Згідно з частиною другою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За викладених обставин постанова апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду міста Києва від 27 червня 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: І. А. Воробйова Б. І. Гулько Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк