ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4899/20 Справа № 201/1662/20 Суддя у 1-й інстанції - Батманова В.В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

при секретарі - Пивоваровій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2020 року про повернення позовної заяви

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара Міністерства освіти і науки України про стягнення боргу по заробітній платі за 2010 рік,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 до Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара Міністерства освіти і науки України про стягнення боргу по заробітній платі за 2010 рік, повернуто позивачеві.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивачем не виконані вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху.

У лютому 2020 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви незаконна, оскільки в ній не зазначено судом конкретного переліку недоліків позову, тому суд першої інстанції неправильно витлумачив застосовані ним норми ст.ст. 175, 177,185 ЦПК України.

06 квітня 2020 року Дніпровський національний університет імені Олеся Гончара Міністерства освіти і науки України подав відзив, який мотивовано тим, що позивач умисно вводить суд в оману протягом багатьох років, що виявляється у поданні одних і тих же вимог (визнання безстроковим трудового договору, укладеного між нею та університетом, і на цій підставі виплатити їй заробітну плату) при тому, що наявні рішення судів усіх інстанцій, предметом яких було вирішення цього спору.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач не усунув недоліки позовної заяви у встановлений законом строк.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 18 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара Міністерства освіти і науки України про стягнення боргу по заробітній платі за 2010 рік.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 лютого 2020 року позовну заяву залишено без руху для сплати судового збору, оскільки ставка судового збору за подання позовної заяви ОСОБА_1 , що містить одну з позовних вимог немайнового характеру про встановлення обставини складає 840,80 грн.

25 лютого 2020 року ОСОБА_1 надала пояснення на виконання вимог ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетроська від 19 лютого 2020 року, з тексту якої вбачається, що обраний спосіб захисту позивачем обґрунтований так, як вона вважає за необхідне.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 лютого 2020 року зазначена позовна заява була повернута позивачеві як неподана. В обґрунтування ухвали суддя посилається на те, що в зазначений термін всі недоліки були не усунені.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали. Якщо позивач відповідно до ухвали у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду.

Частинною 3 ст.185 ЦПК України, визначено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи, що згідно норм законодавства України кожна особа наділена правом на звернення до суду за захистом своїх прав та свобод, а на суд, в свою чергу, покладено обов`язок повного та всебічного розгляду виниклих спорів, що можливо лише під час розгляду справи по суті, висновок судді першої інстанції про повернення позовної заяви є хибним, так як відсутність доказів сплати судового збору, не є підставою для повернення позовної заяви, оскільки суд не позбавлений можливості під час ухвалення судового рішення вирішити питання, зокрема, щодо розподілу судових витрат, що передбачено ст.141 ЦПК України та п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільних справах».

Однак, вирішуючи питання щодо повернення позовної заяви, суд не взяв до уваги зазначену обставину та те, що уточнена позовна заява є фактичним виправленням недоліків позову в порядку в порядку, передбаченому вимогами ст.ст.175-177, ч.3 ст.185 ЦПК України, не зазначив конкретний перелік недоліків позовної заяви.

За таких обставин, судом першої інстанції неправильно застосовано до позовної заяви ОСОБА_1 правила ч.1 ст.185 ЦПК України, що в свою чергу свідчить про надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства, оскільки застосовані судом обмеження не повинні обмежувати чи зменшувати право доступу до суду таким чином або до такої міри, що порушується сама сутність права.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Отже, висновки суду не можуть бути підставою для позбавлення ОСОБА_1 права на звернення в судовому порядку за захистом порушених прав, свобод та інтересів, як складової частини права на справедливий суд, передбаченого ст.6 Європейської Конвенції прав людини.

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви позивачу, постановлена з порушенням норм процесуального права.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, відповідно до вимог п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 379, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2020 року - скасувати, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида