Справа № 165/2159/19
Провадження № 2/165/87/20
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2020 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Василюка А.В.,

за участю секретаря Навроцької М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Нововолинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи на стороні позивача, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

встановив:

20 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

Ухвалою суду від 22 листопада 2019 року залучено до участі в справі в якості третіх осіб на стороні позивача, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

На обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить їй та її дітям: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 . Частки кожного співвласника визначені: їй та дочці належить по 1/5 частині спірного майна, а решта 3/5 частини квартири належні синові ОСОБА_3 1/5 частину квартири відповідач подарував своєму синові ОСОБА_3 , а тому права власності на спірне майно він немає. З 2005 року ОСОБА_2 , будучи зареєстрованим у спірному житлі, за вищевказаною адресою не проживає, не сплачує комунальні послуги, не турбується житлом та не бере участі в його утриманні. Реєстрація постійного місця проживання відповідача ОСОБА_2 позбавляє її можливості в повній мірі користуватися цим майном. Крім того, за таких обставин, вона несе додаткові витрати по оплаті комунальних послуг. Відтак, просить суд постановити рішення, яким визнати, що відповідач ОСОБА_2 втратив право користування житловим приміщенням квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Судові витрати у справі просила залишити за нею.

У судове засідання позивач не з`явилася, її представник ОСОБА_6 подала до суду письмову заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності та відсутності позивача, позов підтримала, просила його задоволити та не заперечила щодо заочного розгляду справи. Судові витрати просила стягнути з відповідача в користь позивача (а.с.66).

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином через оголошення розміщене на офіційному сайті судової влади (а.с. 65).

У судове засідання треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином (а.с. 49-52).

Суд, у відповідності до ст.280, ст.281 ЦПК України, ухвалив проводити заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши письмові докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підставний і підлягає задоволенню.

Конституцією України, положеннями ст.316, ст.317, ст.319, ст.321 ЦК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який передбачає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.16, ст.386, ст.391 ЦК України, а об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира (ст. 379, ст.382 ЦК України).

Права власника житла визначені у ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно копії свідоцтва про право власності на квартиру від 23 серпня 2000 року відповідач ОСОБА_2 та члени його сім`ї : ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 отримали у приватну спільну сумісну власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13).

Уклавши договір поділу нерухомого майна, сторони погодилися, що частки в праві спільної сумісної власності є рівними та становлять 1/5 частці в кожного (а.с.17).

Згідно копії договору дарування частки квартири від 05 вересня 2016 року посвідченого приватним нотаріусом Бобак Ж.С., відповідач відчужив належну його 1/5 частину спірного майна в користь ОСОБА_3 і останній, отримавши у спадок після смерті ОСОБА_7 належну їй 1/5 частину квартири, став власником 3/5 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18-20).

Копією будинкової книги (а.с.14-16), відомостями ЦНАП у м. Нововолинську, УДМС України у Волинській області (а.с.31-36), підтверджується, що за вищезазначеною адресою зареєстроване постійне місце проживання відповідача ОСОБА_2 .

Згідно акту складеного за підписом голови ОСББ «Сяйво-НВ» (а.с.22), з 2005 року відповідач ОСОБА_2 в спірному житлі не проживає.

Жодних доказів того, що відповідач з поважних причин не проживає в квартирі у судовому засіданні не здобуто, однак встановлено, що перешкод у користуванні житлом, останньому ніхто не чинив.

Враховуючи вищевикладені норми закону та з огляду на те, що позивачем документально підтверджено правомірність своїх вимог, суд приходить до висновку про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки він понад рік не проживає у цьому житлі та ним не користується.

Суд, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, стягує з відповідача ОСОБА_2 в користь позивача ОСОБА_1 768,40 грн. судового збору, сплаченого при подачі позову до суду та підтвердженого документально (а.с.1).

Керуючись ст.12, ст.81, ст.137, ст.141, ст.259, ст.263, ст.264, ст.265, ст.268, ст.280, ст.281, ст.282 ЦПК України, на підставі ст.383, ст.405 України, суд, -

ухвалив:

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , таким, що втратив право користування нерухомим майном - квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду через Нововолинський міський суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий підпис

Згідно з оригіналом

Суддя А.В. Василюк