Ухвала

25 березня 2020 року

м. Київ

справа № 369/9900/16-ц

провадження № 61-115св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Київське лісове господарство»,

відповідачі: Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 липня 2017 року у складі судді Ковальчук Л. М. та рішення Апеляційного суду Київської області від 02 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Мельника Я. С., Олійника В. І., Сушко Л. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Київське лісове господарство» (далі - ДП «Київське лісове господарство») звернувся до суду з позовом до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області (далі - Києво-Святошинської РДА Київської області), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , про визнання недійсними розпорядження, державного акта на право власності на земельну ділянку, витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння.

Позов мотивовано тим, що розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 17 липня 2011 року № 1676 затверджено проєкт землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_3 та ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства земельних ділянок, площею 1,5 га та 0,6 га відповідно, на території Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, та у подальшому видано їм державні акти на право власності на землю.

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20 липня 2016 року № 3149 ОСОБА_3 відчужив на користь ОСОБА_2 земельну ділянку площею 1,5 га.

Вважає, що вищевказане розпорядження Києво-Святошинської РДА Київської області прийнято поза межами її компетенції, оскільки нею передано у власність громадян земельні ділянки єдиним масивом у розмірі, більшому, ніж це встановлено положеннями статті 31 Лісового кодексу України (далі - ЛК України), в такому випадку питання передачі земельних ділянок у власність повинно вирішуватись Кабінетом Міністрів України. Крім того, спірні земельні ділянки є частиною лісового фонду, користувачем яких є ДП «Київське лісове господарство», згоду на передачу цих земельних ділянок у приватну власність останнє на надавало.

З огляду на те, що передача спірних земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відбулася з порушенням вимог земельного законодавства України та майнових інтересів держави, перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, ДП «Київське лісове господарство» просив суд: визнати поважними причини пропуску строку позовної давності та поновити його; визнати недійсним розпорядження Києво-Святошинської РДА від 18 липня 2011 року № 1676 «Про передачу у власність громадянам України земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області»; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 , площею 0,6 га, виданий ОСОБА_1 ; витребувати на користь ДП «Київське лісове господарство» спірні земельні ділянки з володіння відповідачів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 липня 2017 року у задоволенні позову першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, ДП «Київське лісове господарство» відмовлено.

Рішення суду мотивовано недоведеністю позовних вимог щодо недотримання норм земельного та лісового законодавства України Києво-Святошинською РДА Київської області при виділенні спірних земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також пропуском строку звернення до суду та відсутністю у позивача поважних причин для поновлення цього строку.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 02 листопада 2017 року апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області задоволено частково. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 липня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Рішення апеляційного суду мотивовано обґрунтованістю позовних вимог прокурора, оскільки розпорядження Києво-Святошинської РДА від 18 липня 2011 року № 1676 «Про передачу у власність громадянам України земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області» прийнято поза межами компетенції адміністрації та входить до повноважень Кабінету Міністрів України.

Водночас відповідно до своїх повноважень, що реалізуються через спеціально створені уповноважені органи в галузі земельних відносин, які здійснюють контроль за використанням та охороною земель, Кабінет Міністрів України міг довідатися про порушене право з моменту прийняття оскаржуваного розпорядження - 17 липня 2011 року.

Перший заступник прокурора Київської області пред`явив позов в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України у жовтні 2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності, що не заперечується самим позивачем.

Крім того, положення норм цивільного законодавства України про початок перебігу позовної давності поширюються на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів, але не наділяють прокурора повноваженнями ставити питання про поновлення строку позовної давності за відсутності такого клопотання самої особи, в інтересах якої прокурор звертається до суду. Тому посилання прокурора на те, що про факт незаконності вказаного розпорядження йому стало відомо після 2015 року, є безпідставним.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, перший заступник прокурора Київської області, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в її інтересах іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа - суб`єкт порушеного права, - довідалась або могла довідатись про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Суд апеляційної інстанції безпідставно пов`язував початок відліку строку позовної давності для Кабінету Міністрів України та ДП «Київське лісове господарство» з датою прийняття оскаржуваного розпорядження - 17 липня 2011 року.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу інші учасники справи до суду не подали.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 01 березня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою першого заступника прокурора Київської області на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 липня 2017 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 02 листопада 2017 року і витребувано із Києво-Святошинського районного суду Київської області цивільну справу № 369/9900/16-ц.

Ухвалою Верховного Суду від 09 квітня 2018 року справу за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, ДП «Київське лісове господарство» до Києво-Святошинської РДА Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , про визнання недійсними розпорядження, державного акта на право власності на земельну ділянку, витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній до набрання чинності Законом України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ») передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 грудня 2019 року справу № 372/1684/14-ц (провадження № 61-19843св18) за позовом міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в Київській області в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації Київської області, Головного управління Держземагентства в Київській області до Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про визнання незаконними та скасування рішень, визнання державних актів недійсними, витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння, передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду з огляду на необхідність відступу від правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18), який застосовує при вирішенні вказаної категорії спорів Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду.

Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду виходила із того, що власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку, обидві позовні вимоги у цій справі можна розглядати як складові пред`явленого прокурором негаторного позову.

Позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду.

Верховний Суд вважає за необхідне відступити від вищезгаданого висновку щодо застосування права у подібних правовідносинах, оскільки позови про витребування (повернення) незаконно виділених земельних ділянок розглядаються судами як віндикаційні на підставі статей 387, 388 ЦК України. Відхід від роками виробленої практики щодо можливості оспорювання в судовому порядку незаконних рішень органів місцевого самоврядування та державної влади, непоширення позовної давності на вимоги про витребування земельних ділянок, на думку колегії суддів, суперечить принципу правової визначеності.

Крім того, Верховний Суд вважає, що правові висновки, висловлені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18), суперечать принципу реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю (пункт 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі

№ 653/1096/16-ц), який системно впроваджується у практику Верховного Суду.

На думку Верховного Суду, у справі № 372/1684/14-ц, що передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, з огляду на зміст позовної заяви, її вимоги та встановлені судами обставини справи, поданий прокурором позов у частині вимоги про витребування спірних земельних ділянок у державну власність є віндикаційним позовом.

Колегія суддів вважає, що на позови прокурора, які пред`являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа, яка наділена повноваженнями власника чи користувача земельної ділянки з правом розпорядження нею, довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Також конкретизації потребує правовий висновок про відсутність позовної давності при зверненні з негаторним позовом, оскільки відповідна підстава відсутня у статті 268 ЦК України, якою передбачено перелік вимог, на які не поширюється позовна давність.

Великою Палатою Верховного Суду у справі № 372/1684/14-ц зареєстровано провадження № 14-740цс19.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року прийнято до розгляду справу № 372/1684/14-ц за позовом міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в Київській області в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації Київської області, Головного управління Держземагентства в Київській області до Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про визнання незаконними та скасування рішень, визнання державних актів недійсними, витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння та призначено справу до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку письмового провадження на 07 квітня 2020 року.

Правовідносини, спір з приводу яких вирішується у цій справі

(№ 369/9900/16-ц, провадження № 61-115св17), є подібними до правовідносин, які є предметом розгляду у справі № 372/1684/14-ц (провадження № 61-19843св18).

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України визначено, що суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК Україниу випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, провадження у справі зупиняється до закінчення перегляду в касаційному порядку судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі).

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 369/9900/16-ц (провадження № 61-115св17) до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 372/1684/14-ц (провадження № 14-740цс19).

Керуючись статтями 252, 253, 260, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 369/9900/16-ц (провадження № 61-115св17) за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Київське лісове господарство» до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , про визнання недійсними розпорядження, державного акта на право власності на земельну ділянку, витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою першого заступника прокурора Київської області на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 липня 2017 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 02 листопада 2017 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 372/1684/14-ц (провадження № 14-740цс19) за позовом міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в Київській області в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації Київської області, Головного управління Держземагентства в Київській області до Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про визнання незаконними та скасування рішень, визнання державних актів недійсними, витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою першого заступника прокурора Київської області на рішення Обухівського районного суду Київської області від 14 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 18 травня 2017 року.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її постановлення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк