Справа № 466/7855/18 Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І.
Провадження № 22-ц/811/1268/19 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Симець В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова в складі судді Баєвої О.І. від 01 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и л а :

рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 1 березня 2019 року позов задоволено. Розірвано шлюб укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зареєстрований 10.01.2012 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №03.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог про розірвання шлюбу. Вважає оскаржуване рішення незаконним, необґрунтованим, таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи. Вказує на те, що судом не враховано, що відповідач заперечував проти розірвання шлюбу. Зазначає, що суд не намагався вжити будь-яких заходів для примирення подружжя. Вказує, що в даному випадку суд не з`ясував повно і всебічно взаємини подружжя та дійсні причини розірвання шлюбу, не врахував інтереси їхньої малолітньої дитини, а розірвав шлюб ґрунтуючись на суто формальних підставах для розірвання шлюбу (різні погляди на сімейне життя, сварки, втрата поваги тощо), про які зазначала позивач в позовній заяві. Вказує на те, що суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст. 76-84 ЦПК України, жодним чином не обґрунтовує підстав для розірвання шлюбу та не наводить відповідних доказів на їх підтвердження. Звертає увагу, що станом на момент звернення до суду з позовом і станом на даний час вони продовжують проживати однією сім`єю, опікуватись малолітньою донькою, вести спільне господарство. Заперечує проти позову про розірвання шлюбу, від шлюбу у них є малолітня донька, вони проживають разом та ведуть спільне господарство, а тому, враховуючи вимоги ст. 111 СК України, імперативну позицію Верховного Суду України, суд зобов`язаний був надати їм строк на примирення.

В судове засідання учасники справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності (відсутності їх представників) зважаючи на те, що учасники справи повідомлялися про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також те, що від представників обох сторін до суду надійшли заяви про розгляд справи без їх участі та участі їх довірителів, сторін по справі з короткими поясненнями по суті справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, апеляційної скарги, також письмових заяв учасників справи у суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. 247ЦПК України, ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, та задовольняючи позов, виходив з того, що 10.01.2012 року укладено шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №03. У шлюбі народилася дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У подружжя спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини. Подружжя тривалий час проживає окремо та не веде спільного господарства. Примирення та збереження шлюбу між сторонами неможливе. З`ясувавши взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки шлюб розпався, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам та інтересам їх дитини, цей шлюб слід розірвати.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, доводи ж скарги таких висновків суду не спростовують та підстав для скасування оскаржуваного рішення суд першої інстанції - немає.

1.10.2018р. ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №03.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликалася на те, що 10.01.2012 року між нею та ОСОБА_2 укладено шлюб, зареєстрований Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №03. У шлюбі народилася дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стверджує, що шлюб між нею та ОСОБА_2 не склався. Протягом тривалого часу у подружжя виникають постійні непорозуміння. Сторони проживають більш ніж 9 місяців окремо. Позивач вважає, що збереження шлюбу неможливе, суперечить її інтересам та інтересам дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ч.1 ст. 24 цього ж Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст. 56 ч.3 згаданого Кодексу кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Відповідно до ч.2 ст. 104 згаданого Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно ч.3 ст. 105 цього ж Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Ч.1 ст. 110 Кодексу передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Ч.2 статті 112 Сімейного кодексу України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до змісту п. 10 Постанови пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Як вбачається із матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорювалось та не спростовано, шлюб між сторонами був зареєстрований 10.01.2012 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №03.

Під час шлюбу в цій сім`ї народилася дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сім`я сторін фактично розпалась, сторони спільно не живуть, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть та фактично наміру відновлення подружніх стосунків у сторін немає.

Вказане підтверджено і після надання сторонам судом апеляційної інстанції п`ятимісячного строку на примирення, протягом якого примирення між сторонами не відбулося, що визнано у письмових заявах представників сторін.

Причинами розпаду сім`ї слід вважати різні погляди подружжя на життя, шлюб, сім`ю, відсутність взаєморозуміння.

Враховуючи вказане, доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає необґрунтованими та, крім цього, вважає, що рішення про розірвання шлюбу між сторонами не суперечитиме інтересам дочки сторін, оскільки розвиток та виховання дитини у сім`ї у якій у батьків різні погляди на життя, шлюб, сім`ю, відсутність взаєморозуміння, батьки тривалий час проживають окремо, - є неможливим.

Враховуючи вказане, колегія суддів вважає, рішення суду таким, що прийняте із дотриманням норм матеріального та процесуального закону, а апеляційну скаргу безпідставною та такою, що до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 01 березня 2019 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 07 квітня 2020 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра