Ухвала

09 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 752/10738/18

провадження № 61-5500ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року у справі за позовом Київського національного університету імені Тараса Шевченка

до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року Київський національний університет імені Тараса Шевченка звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому

з уточненням позову просив стягнути з відповідача 169 718, 64 грн майнової шкоди, яка складається із: 135 636 грн - отримана стипендія;

34 083, 64 грн - виплачена науковому керівнику заробітна плата.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 14 листопада

2018 року позов Київського національного університету імені Тараса Шевченка до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Київського національного університету імені Тараса Шевченка матеріальну шкоду у розмірі

169 719, 64 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 листопада

2018 року змінено, викладено резолютивну частину у наступній редакції.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Київського національного університету імені Тараса Шевченка матеріальну шкоду у розмірі

148 065, 83 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

18 березня 2020 року до Верховного Суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 листопада 2018 року

та постанову Київського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року

і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до частини третьої статті3 Цивільного процесуального кодексуУкраїни провадження у цивільних справах здійснюється відповідно

до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду

і вирішення справи.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною першою статті 394 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено те, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі,

що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках -

на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень, лише у тих випадках, коли таке оскарження

є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, стабілізувати цивільні правовідносини.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах

та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених

у цій же статті ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята

статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах

про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою,

яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Ціна позову у цій справі становить 169 719, 64 грн, тобто суму, яка станом

на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму

для працездатних осіб (2 102, 00 грн х 100 = 210 200, 00 грн).

Отже, справа, на судові рішення у якій подана касаційна скарга, відноситься до категорії малозначних.

Заявник у касаційній скарзі вказав, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Посилання заявника на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права свідчать про незгоду особи,

яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями, але не доводять за якісними і кількісними критеріями фундаментального значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики

(постанови Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі

№ 607/3694/17, від 30 жовтня 2019 року у справі № 754/9440/16-ц,

від 09 грудня 2019 року у справі № 225/604/14).

Випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у цій справі не встановлено Верховним Судом.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки представник ОСОБА_1 -

ОСОБА_2 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 лютого

2020 року у справі за позовом Київського національного університету імені Тараса Шевченка до ОСОБА_1

про відшкодування майнової шкоди - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович