Справа№ 417/384/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2020 р. Київський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого судді Шаренко С.Л.,

при секретарі Мельник В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про звільнення від сплати заборгованості за аліментами , -

в с т а н о в и в:

14.04.2020 року, на підставі ухвали Марківського районного суду Луганської області від 18.03.2020 року, до Київського районного суду м. Харкова надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 16.08.2007 року. Від шлюбу вони мають спільну дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу між колишнім подружжям було досягнуто угоду, щодо порядку та участі у вихованні дитини та щодо її утримання. Однак, позивач вказує, що не дивлячись на таку домовленість між ними, відповідачка 15.07.2016 року звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання доньки. Заочним рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 30.03.2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенні та стягнуто із ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини у розмірі Ѕ частини заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.07.2016 року (з дня звернення до суду з позовною заявою). Про наявність такого рішення позивач дізнався лише в січні 2019 року від державного виконавця та відразу звернувся до суду з заявою про скасування рішення. 25 лютого 2019 року ухвалою суду рішення скасовано та 23 квітня 2019 року прийнято нове рішення, яким стягнуто з нього на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.07.2016 року та до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного рішення, 20.12.2019 року відкрито виконавче провадження та відповідно до розрахунку державного виконавця розмір заборгованості зі сплати аліментів складає 106525,08 грн. Однак позивач зазначає, що такий розмір заборгованості є для нього не посильним, оскільки по перше: він довгий проміжок часу не знав про наявність рішення про стягнення аліментів ,а тому не з його вини утворилась заборгованість, по друге : з 04.07.2016 року він був госпіталізований через уламковий перелом обох п`яткових кісток зі зміщенням уламків, вегето-судинна дистонія гіпотонічного типу та перебував нестаціонарному лікуванні до 13.07.2016 року. В подальшому,позивач перебував на стаціонарному лікуванні до 01.12.2016 року. Далі, у зв`язку з погіршенням здоров`я , з 20.07.2017 по 25.07.2017 позивач знову перебував нестаціонарному лікуванні. Також, через ускладнення після перелому, позивач вказує,що він має обмежену можливість у пересуванні та знижену працездатність та його рекоме6ндовано на МСЕК для отримання інвалідності. Таким чином, позивач зазначає, що з липня 2016 року він не мав можливості працювати належним чином, багато коштів витрачав на своє лікування та реабілітацію. Тож позивач зазначив, що він має не задовольний матеріальний стан, він почав працювати лише з 04.09.2019 року, однак вже 03.06.2020 року був вимушений звільнитись за станом свого здоров`я. Також позивач вказав, що він одружений із ОСОБА_4 , яка є інвалідом третьої групи, отримує мінімальну заробітну плату та потребує постійного огляду у лікаря-окуліста та лікаря-онколога. Позивач також зазначає, що він має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також його мати - пенсіонерка. Крім того, батько його дружини хворий на рак січового міхура та потребує лікування. Крім того, позивач зазначив, що майна та транспортного засобу у власності він не має та всі зазначені обставини впливають на його матеріальний стан, що призводить до не можливості сплатити заборгованість по аліментам у такому розмірі. Додатково позивач зазначив, що він не згодний з розміром заборгованості,оскільки розрахунок заборгованості по аліментам за період з 15.07.2016 по серпень 2018 року, вирахуваний виходячи із середньої заробітної плати в м. Києві, а повинна бути вирахувана із середньої заробітної плати пос. Бахмутівка Новоайдарського району Луганської області, оскільки відповідно до паспорту, він був зареєстрований саме за вказаною адресою.

06.08.2020 представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Ходаковський Ю.В. надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив, що заперечує проти про задоволення позовних вимог позивача з наступних підстав.

Так, представник відповідача у своєму відзиві зазначає,що позивачем не надано належних в розумінні ст..76 ЦПК України, доказів того, що заборгованість зі сплати аліментів утворилась саме у зв`язку з хворобою позивача. З приводу не згоди позивача з розміром заборгованості представник відповідача зазначив, що визначення заборгованості регулюється ст.. 95 Сімейного кодексу України , відповідно до ч.3 якої розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Оскарження дій державного виконавця врегульовано розділом VII ЦПК України і ці правовідносини не можуть бути вирішенні в порядку позовного провадження між платником та отримувачем аліментів ,тож посилання позивача на неправильний розрахунок заборгованості за аліментами не можуть прийматися судом до уваги при розгляді заявленої позовної вимоги. Також представник відповідача просив суд не враховувати ту обставину, що на утриманні позивача знаходяться батьки його теперішньої дружини, оскільки утримання батьків, це є обов`язок дружини та крім того, позивачем не надано доказів, які витрати та в якому розмірі він поніс на утримання батьків дружини. Щодо знаходження на його утриманні ще однієї дитини, представник відповідача також просив судне враховувати, оскільки ця обставина була врахована судом під час перегляду розміру аліментів. Крім того,у відзиві на позовну заяву ,представник відповідача також зазначив,що позивач є слюсарем з ремонту автомобілів, що є його основним видом заробітку, що підтверджується розміщеним в Інтернет мережі оголошенні. Також, з розміщеного в Інтернет мережі оголошення вбачається, що позивач ОСОБА_2 здійснює продаж автомобілю. Тобто можна зробити висновок, що позивач працює за фахом для утримання своєї родини та батьків дружини, та йому не потрібне офіційне працевлаштування в м. Києві. Додатково представник відповідачки - адвокат Ходаковський Ю.В. зазначив, що відповідачка ОСОБА_2 також має допомагати: батькам пенсіонером, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також їх спільній дочці, якає інвалідом та навчається на платній основі у Житлово-комунальному коледжі Харківського національного університету міського господарства імені О.М.Бекетова та мешкає в гуртожитку. Тож на підставі викладеного, представник відповідачки просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

26.08.2020 року позивач ОСОБА_2 надав до суду відповідь на відзив на позовну заяву відповідно до якого зазначив, що вважає заперечення викладенні відповідачкою у відзиві на його позовну заяву безпідставними і такими, що не заслуговують на увагу при вирішенні справи по суті.

Щодо посилань позивачки на неможливість застосування до правовідносин, що склалися, положень ст.. 197 Сімейного кодексу України, позивач зазначив, що вказана правова норма не встановлює конкретного , вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення,у кожному конкретному випадку вирішує суд. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі рішення суду. Позивач також зазначив, що відповідно до аналізу норм згідно роз`яснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 та постанов Верховного Суду України від 18.01.2018 у справі № 706/136/16-ц, від 25.06.2018 у справі № 753/23672/16-ц та від 27.02.2019 року у справі № 307/1186/17 дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами у разі, якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини , що має істотне значення. Позивач також наголосив, що в своєму позові він вказував дві обставини, як на підставу задоволення його позовних вимог,а саме: до січня 2019 року йому не було відомо про наявність заочного рішення про стягнення аліментів,в результаті чого утворилась заборгованість не з його вини, а також наявність у нього тяжкої хвороби, яка призвела до його інвалідності, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 427966 від 25.06.2020 року згідно якої, йому присвоєно третю групу інвалідності із обмеженням об`єму праці. В даний час позивач зазначає, що він працевлаштований, отримує заробітну плату з якої щомісячно стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , а також сума заборгованості по аліментам. Однак, враховуючи, що в січні 2017 року в нього народилась ще одна донька, а також важке матеріальне становище не тільки його, а і дружини (в неї онко хворий батько пенсійного віку, на лікування якого також витрачаються кошти зі спільного бюджету ), призвело для нього та його теперішньої сім`ї існування на межі бідності. Таким чином, на підставі викладеного, позивач просив його позов задовольнити та звільнити його від заборгованості зі сплати аліментів.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просив розглянути справу без його участі,позовні вимоги підтримав повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник - адвокат Ходаковський Ю.В.в судове засідання не з`явились, адвокат надав до суду заяву в якій просив розглянути справу без його участі та участі відповідачки. В задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі.

Представник третьої особи Дніпропетровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, письмових пояснень на позовну заяву не подав.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (актовий запис № 114 від 16.08.2007 року, Серія НОМЕР_1 ).

Від шлюбу колишнє подружжя має дитину: ОСОБА_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ).

30.03.2017 року Новоайдарським районним судом Луганської області ухвалене рішення, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу), але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 липня 2016 року, до досягнення дитиною повноліття. Вказане рішення ухвалене за результатами заочного розгляду справи.

30.01.2019 року відповідач звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 30.03.2017 року у справі №419/2174/16-ц.

Ухвалою Новоайдарського районного суду Луганської області від 25.02.2019 скасувано заочне рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 30.03.2017 року у справі №419/2174/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та призначено справу до нового розгляду.

Рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 23.04.2019 позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання неповнолітньої дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.07.2016 року та до досягнення дитиною повноліття.

Постановою державного виконавця Новоайдарського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Помазана М.О. від 19.06.2017 року відкрито виконавче провадження ВП №54162839 з примусового виконання виконавчого листа № 419/2174/16-ц виданого 10.05.2017 року Новоайдарським районним судом Луганської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісяця, але не менш ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 липня 2016 року до досягнення дитиною повноліття.

Постановою начальника відділу Новоайдарського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Луганській області Базакуц О.І., оскільки було встановлено, що ОСОБА_2 працює в ТОВ «НОВА ПОШТА» за адресою: м. Полтава, Київський район вул.. Європейська, 57, постановив передати виконавчий документ (виконавчий лист № 419/2174/16-ц) до Київського відділу державної виконавчої служби міста Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області.

Згідно розрахунку виданого Головним державним виконавцем Дніпропетровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції від 20.01.2020 року заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів станом на 01.12.2019 року складає 106 525,08 грн.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами; за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам.

З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Звільнення від сплати заборгованості по аліментам на неповнолітню дитину повинно мати місце лише у виключних випадках.

В розумінні положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами - можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості. Інших підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами діюче законодавство не передбачає.

Обґрунтовуючи підстави позову про звільнення від сплати заборгованості по аліментах ОСОБА_2 посилається на те, що вінне був обізнаний про рішення суду про стягнення з нього аліментів, а також на те, що заборгованість утворилась внаслідок його тяжкої хвороби.

Однак, суд зазначає, що вказані обставини були враховані в рішенні Новоайдарського районного суду Луганської області від 23.04.2019 року та стали підставою для зменшення розміру стягуваних з ОСОБА_2 аліментів. Крім того, суд також погоджується з доводами представника відповідача, що у разі з незгодою з розміром заборгованості, яка на думку позивача, повинна бути значно меншою, оскільки розрахунок заборгованості вираховувався із середнього заробітку в м. Києві, а не села Бахмутівка Новоайдарського району Луганської області, позивач вправі оскаржити дії державного виконавця та в судовому порядку зобов`язати державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості, однак позивач зі скаргою на дії державного виконавця до суду не звертався, натомість просить суд звільнити його в повному обсязі від боргу за сплати аліментів.

Крім того, суд звертає увагу, що заборгованість зі сплати аліментів утворилась за період з липня 2016 року по листопад 2019 року, при цьому, з матеріалів справи вбачається, що на стаціонарному лікуванні позивач перебував у період з 04.07.2016 до 01.12.2016 та в подальшому з 20.07.2017 по 25.07.2017. Як зазначає позивач в своєму позові, за результатами лікуванні та у зв`язку зі зниженням працездатності, йому рекомендовано на МСЕК для отримання інвалідності. Однак,відповідно до матеріалів справи, а саме довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААБ № 427966 вбачається, що ОСОБА_2 отримав третю групу інвалідності лише з 22.06.2020 року, що свідчить про те, що позивач не мав потреби в отриманні соціальних виплат гарантованих особам з інвалідністю.

Крім того, суд звертає увагу на те, відповідно до статті 1 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" інвалідність - міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав на рівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Особа з інвалідністю - особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Група інвалідності - це ступінь стійкого розладу функцій організму, зумовленого захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, та можливого обмеження життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем внаслідок втрати здоров`я.

Підставою для встановлення III групи інвалідності є стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту.

Особи з інвалідністю III групи з помірним обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів.

Відповідно до наданої позивачем довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААБ № 427966 також вбачається, що позивач ОСОБА_2 може працювати в своїй професії з обмеженням об`єму праці.

Таким чином, підчас розгляду справи істотних підстав для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам за період з липня 2016 року по листопад 2019 судом не встановлено.

З урахуванням вищезазначеного та наданих суду доказів, суд вважає, що підстави для задоволення позову про звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам відсутні.

Питання про розподіл судових витрат, суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного і керуючись кодексу України, ст.ст. 12,13,81,141,259,263-267 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, яка виникла у період з 15 липня 2016 по 13.02.2019, що стягуються на підставі рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 23.04.2019 у справі № 419/2174/16.

Рішення суду може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя: С.Л. Шаренко