Справа № 395/1053/16-ц
Провадження № 6/395/6/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2020 року м.Новомиргород

Новомиргородський районний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Орендовського В.А.,

розглянувши заяву відповідача ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 10.07.2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

10.07.2018 року в цивільній справі № 395/1053/16-ц Новомиргородським районним судом Кіровоградської області у складі головуючого судді Орендовського В.А. ухвалено рішення. Згідно вказаного рішення задоволено частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Новомиргородська міська рада Кіровоградської області про виділ в натурі Ѕ частки будинку та усунення перешкод у виділі та приватизації Ѕ частки земельної ділянки для обслуговування будинку з господарськими будівлями та спорудами. Зазначене рішення суду набрало законної сили 17.09.2019 року, проте станом на 3 квітня 2020 року разом ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 17.09.2019 року переглядається в касаційному порядку у Верховному Суді.

У квітні 2020 року до Новомиргородського районного суду Кіровоградської області надійшла заява відповідача ОСОБА_1 про відстрочку виконання згаданого рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 10.07.2018 року.

Дослідивши матеріали провадження № 6/395/6/2020, суддею виявлені підстави для самовідводу, який необхідно вирішити відповідно до ст.40 ч.8 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до частини першої статті 15 Кодексу суддівської етики неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи.

Положення, які випливають з принципу об`єктивності, визначеному у Бангалорських принципах поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 № 2006/23, вказують на те, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

В Рекомендаціях № (94) 12 «Незалежність, дієвість та роль суддів» зазначено, що судді зобов`язані утримуватись від винесення вироку (судового рішення) у справі чи відмовитись від розгляду справи, коли на те існують достатні причини, і лише в цьому випадку.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини безсторонність (неупередженість) суду в сенсі п.1 ст.6 конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, враховуючи особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (i) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом установлення того, чи забезпечував сам суд та серед інших аспектів його склад достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) ( рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому сенсі навіть вигляд має певну важливість іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії»).

ЄСПЛ зазначає у рішеннях у справах «Делкурт проти Бельгії», «Пєрсак проти Бельгії» і «Де Куббер проти Бельгії», що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.

11.10.2019 року відповідач ОСОБА_1 , яка була учасником згаданої вище цивільної справи № 395/1053/16-ц, звернулася до Національного антикорупційного бюро України, Генеральної прокуратури України з приводу притягнення, в тому числі судді Орендовського В.А., до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.375 КК України (постановлення суддею (суддями) завідомо неправосудного вироку, рішення, ухвали або постанови), оскільки на її думку рішення суду від 10.07.2018 року у цій справі є завідомо неправосудним. На даний час матеріали кримінального провадження по заяві ОСОБА_1 знаходяться на розгляді органу досудового розслідування.

Таким чином, враховуючи практику ЄСПЛ, положення п.1 ст.6 конвенції, п.5 ч.1 ст.36 КПК, зазначена обставина може викликати сумніви щодо неупередженості судді та є підставою для заявлення самовідводу, оскільки в протилежному випадку не буде забезпечено достатніх гарантій для виключення сумніву у безсторонності судді.

Керуючись ст.ст. 36, 39, 40 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Задовольнити самовідвід у справі 395/1053/16-ц, провадження № 6/395/6/2020 по заяві відповідача ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 10.07.2018 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 06 квітня 2020 року.

Суддя В.А. Орендовський