У Х В А Л А

Справа № 200/10385/15

Провадження № 2/932/2300/20

02 квітня 2020 року м. Дніпро

Суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Литвиненко І.Ю., ознайомившись із зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про зміну ідеальної частки у праві спільної часткової власності на домоволодіння,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про поділ житлового будинку та земельної ділянки в натурі, як об`єкта права спільної часткової власності, припинення права спільної часткової власності.

Так, ухвалою суду від 17 липня 2019 року відкрито провадження по справі.

Ухвалою суду від 14 листопада 2019 року сторонам встановлено строк на подання заяв по суті справи.

31 січня 2020 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_1 на позовну заяву ОСОБА_6 , у якому ним зазначено, що з матеріалами справи він ознайомився 16 січня 2020 року.

02 квітня 2020 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про зміну розміру ідеальної частки у праві спільної часткової власності на домоволодіння, у якій він прохає поновити йому строк на подання цього позову, як такий, що пропущений з поважних причин. Вказує, що строк на подання зустрічного позову ним пропущено, оскільки передумовою його складення стала необхідність замовлення та проведення будівельно-оціночної та будівельно-технічної експертиз. Так, 10 лютого 2020 року його представниця звернулась до експерта Чашина Д ОСОБА_7 Ю. із заявою про виконання вказаних експертиз, а висновки експерта отримала 10.03.2020 року.

Згідно із вимогами ст. 193 КПК України, відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Як вбачається із матеріалів справи, копію ухвали від 14 листопада 2019 року, якою сторонам встановлено строк на подання заяв по суті справи, отримано представницею відповідача ОСОБА_1 - Сипало М.А., 16 січня 2020 року (а.с.54). Отже, строк на подання відзиву та зустрічного позову відповідачем ОСОБА_1 сплив 31 січня 2020 року. Відзив ОСОБА_1 подано своєчасно, 31 січня 2020 року.

Проте, погодитись із доводами відповідача щодо поважності причин пропуску ним процесуального строку, що встановлений для подання відзиву, не вбачається можливим, оскільки до експерта його представниця звернулась за межами строку, встановленого судом на подання відзиву, лише 10 лютого 2020 року. Таке зволікання ОСОБА_1 не обґрунтовано в жодний спосіб. Як зазначено у зустрічному позові, висновки експерта отримано ним 10 березня 2020 року, а зустрічну позовну заяву подано до суду лише 02 квітня 2020 року. Це тривале подання зустрічного позову також не обумовлено ОСОБА_1 жодними поважними причинами.

Відповідно до вимог ст. 120 ЦПК України, строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. Згідно із вимогами ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу. Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою. Ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Правова природа строку звернення до суду дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого фізична або юридична особа, орган державної влади та місцевого самоврядування можуть звернутися до суду з позовом, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права. Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Зміст принципу правової визначеності розкрито у низці рішень Конституційного Суду України. Наприклад, у Рішенні від 29 червня 2010 року №17-рп/2010 Конституційний Суд України звернув увагу на правову визначеність як на елемент верховенства права, зазначивши, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, в якому стверджується, що обмеження основних прав людини і громадянина та втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дозволять особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій, є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Однак, для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку, оскільки національним законодавством вирішення цього питання віднесено до дискреційних повноважень суду.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 194 ЦПК України, зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Внаслідок того, що судом поважних причин пропуску строку на подання зустрічного позову при дослідженні його змісту та додатків до нього не встановлено, оскільки викладені у ньому обставини свідчать про вчинення позивачем дій на захист свого інтересу вже по спливу строку на подання зустрічного позову, а також про тривале і необґрунтоване неподання такого позову до суду у період часу з 10 березня по 02 квітня 2020 року, а безпідставне поновлення процесуального строку, з наведених вище підстав є неприпустимим, оскільки поставить решту сторін у нерівне становище по відношенню до ОСОБА_1 , у задоволенні клопотання про поновлення строку на подання зустрічного позову слід відмовити. З тих підстав, що ОСОБА_1 не дотримано вимог ч. 1 ст. 193 ЦПК України щодо строку подання зустрічного позову, він підлягає, відповідно до норми ч. 3 ст. 194 ЦПК України, поверненню заявнику.

Відмова у поновленні процесуального строку, встановленого на звернення до суду із зустрічною позовною заявою та повернення зустрічної позовної заяви, не є перешкодою у доступі до правосуддя, оскільки ОСОБА_1 не обмежений у праві на звернення до суду в загальному порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-19, 120-127, 193, 194, 258, 260-261, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на звернення до суду із зустрічною позовною заявою відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про зміну ідеальної частки у праві спільної часткової власності на домоволодіння повернути.

Відповідно до вимог п. 15.5 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів редакції Закону» від 03 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційну скаргу може бути подано до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня отримання її копії.

Суддя І. Ю. Литвиненко