Справа № 946/6507/19
Провадження № 2/946/530/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2020 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого-судді Грубіян Л.І.

при секретарі Івановій Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ізмаїл цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Ізмаїльської міської ради в особі відділу державної реєстрації й надання інформації з державних реєстрів секретаріату виконавчого комітету, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 про скасування права на нерухоме майно

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року позивач звернувся до суду до суду з позовом до Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Ізмаїльської міської ради в особі відділу державної реєстрації й надання інформації з державних реєстрів секретаріату виконавчого комітету, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 про скасування права на нерухоме майно. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12.09.2007 року, згідно Договору ВЕХ №671921, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, ТОВ «Прогрес - Строй», була передана Головному управлінню Міністерства Внутрішніх Справ України в Одеській області у власність квартиру АДРЕСА_1 . 12.10.2007 року, на засіданні житлово - побутової комісії ГУ МВС України в Одеській області було прийнято рішення передати зазначене житло Ізмаїльському міському відділу ГУ МВС України в Одеській області для розподілу позивачу (його сім`ї) ОСОБА_1 , як працівнику міліції з тяжким захворювання під час виконання службових обов`язків. В той же день, згідно акту приймання передачі, квартира була передана Ізмаїльському міському відділу ГУ МВС України в Одеської області. 14.11.2007 року, на житлово - побутовій комісії Ізмаїльського міського відділу міліції ГУ МВС України в Одеській області було прийнято рішення про розподіл позивачу (його сім`ї) вище зазначеної квартири. Але у зв`язку з його хворобою, відразу, після розподілу квартири, звернутися до компетентних органів за отриманням ордеру, можливості у нього не було. Ордер та інші право установчі документи на квартиру, вони отримали на підставі рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області 05.06.2013 року.

24.04.2015 року, виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради, на підставі рішення від 17.04.2015 року №274, було видано його сім`ї свідоцтво про право власності на нерухоме майно - на квартиру АДРЕСА_1 . Відповідно до якого, квартира АДРЕСА_1 на праві приватної спільної сумісної власності належить ОСОБА_1 та його сім`ї - ОСОБА_2 та ОСОБА_3

02.06.2015 року, на підставі вище зазначених документів, він звернувся із заявою до Державної реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції про реєстрацію його квартири, як за новим власником та видачі витягу з Єдиного державного реєстру про право власності на нерухоме майно.

08.06.2015 року, поштовою кореспонденцією, з реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції, (на той час реєстраційна служба підлегла була Ізмаїльському міськрайонному управлінню юстиції), він отримав письмове повідомлення про відмову у реєстрації права власності на квартиру, на підставі викладеної в рішенні Державного реєстратора, тобто, у зв`язку з тим, що квартира раніше була зареєстрована за іншим власником - Головним управлінням МВС України в Одеській області.

З інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності йому стало відоме про наступне:17.07.2008 року, майже через рік після прийняття рішення житлово - побутової комісії ГУ МВС України в Одеській області і житлово - побутової комісії Ізмаїльського міського відділу міліції ГУ МВС України в Одеській області про розподіл квартири, посадовими особами ҐУ МВС України в Одеській області, дана квартира, не законно, всупереч ст. 346 ЦК України, вимог Верховного Суду України, була зареєстрована у Єдиному державному реєстрі на право власності за ГУ МВС України в Одеській області.

Таким чином, власником квартири, яка була розподілена його сім`ї, знову стала власністю ГУ МВС України в Одеській області.

У лютому місяці 2016 року, він знову звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом про визнання неправомірними дії посадових осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, щодо реєстрації квартири АДРЕСА_1 за відповідачем.

Крім того, він просив суд зобов`язати ГУ МВС України в Одеській області зняти з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеської області і зобов`язати реєстраційну службу Ізмаїльського управління юстиції в Одеської області зареєструвати квартиру АДРЕСА_1 , відповідно до доданих їм правовстановлюючих документів за його сім`єю - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 21 березня 2016 року, його позовні вимоги задовільнені частково, суд «зобов`язав Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області розглянути питання щодо звернення до Реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеської області з метою внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про скасування державної реєстрації прав власності за Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ».

У встановленому законом порядку, він звернувся з виконавчим листом до Державної виконавчої служби Управління юстиції в Одеській області, про виконання постанови суду від 21 березня 2016 року. Але постанова адміністративного суду, з незрозумілих йому підстав, залишилась до теперішнього часу не виконаною, тобто, право власності на спірну квартиру, залишилося значиться у Єдиному реєстрі за Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, що стало перешкодою для подальшої реєстрації квартири за його сім`єю.

У січні місяці 2019 року, він знову звернувся із заявою до державного реєстратора виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області про проведення державної реєстрації права власності, приватна, спільна, сумісна на квартиру, за ним та його сім`єю, що розташована у АДРЕСА_3 .

28.01.2019 року, він отримав рішення від державного реєстратора, про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень моєї квартири, у зв`язку з тим, що дана квартира значиться як і раніше, за Головним Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області.

Вважає, дане рішення є не законним, не обґрунтованим, таким, котре порушує його і його сім`ї, особисті майнові права, сумісної спільної власності на квартиру.

18.02.2020 року остаточно уточнивши свої позовні вимоги просив скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер №2000347 від 17.07.2008 року, власником нерухомого майна (вище зазначеної квартири) значиться Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, що зареєстровано у Реєстрі права власності на нерухоме майно на підставі договору ВЕХ №671921 від 12.09.2007 року, виданий приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрасова А.М., реєстр № 4847., так як на час розгляду справи відпала необхідність у розгляді позовних вимог в зобов`язанні Ізмаїльської міської ради в особі відділу державної реєстрації й надання інформації з державних реєстрів секретаріату виконавчого комітету зареєструвати у Державному реєстрі прав та їх обтяжень квартиру АДРЕСА_1 за ним ОСОБА_1 та членів його сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 згідно поданих правовстановлюючих документів.

Позивач ОСОБА_1 у останнє судове засідання не з`явився, раніше у судових засіданнях позовні вимоги підтримував у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача - головного управління міністерства внутрішніх справ України в Одеській області у судове засідання не з`явилися, про день та час судового розгляду був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про закриття провадження у справі.

Представник відповідача - Ізмаїльської міської ради в особі відділу державної реєстрації й надання інформації з державних реєстрів секретаріату виконавчого комітету в судове засідання не з`явився, про день та час судового розгляду був повідомлений належним чином, повідомлень про причини неявки до суду від відповідача не надійшло.

Третя особа - ОСОБА_2 у останнє судове засідання не з`явилася, раніше у судових засіданнях не заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, встановлення істини і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 17.04.2015 року за №274 рішенням Ізмаїльської міської ради, було передано в спільну сумісну власність громадянам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_4 площею 61,5 кв.м., утому числі житловою площею 43,9 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_5 . (а.с.18)

24.04.2015 року видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно АДРЕСА_6 . (а.с.19)

03.10.2013 року було видано ордер на жиле приміщення №7 на ім`я наймача ОСОБА_1 в якому вказані дружина ОСОБА_2 та донька ОСОБА_3 (а.с.20)

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Тобто фактично реєстрація покликана надати відповідну силу правовстановлюючим документам і виступає формальною умовою подальшого захисту (у тому числі і судового) прав особи, що виникають з правовідносин, предметом яких є нерухоме майно. Право власності на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним особам підлягає обов`язковій державній реєстрації, що випливає зі ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до положень зазначеного вище Закону, державна реєстрація прав на нерухоме майно та їх обтяжень з 01.01.2013 року проводиться державним реєстратором прав на нерухоме майно органу державної реєстрації, а також нотаріусами як спеціальними суб`єктами, на яких покладається функції державного реєстратора.

Згідно із ст. 9 Закону до повноважень суб`єктів державної реєстрації прав належить у т.ч. забезпечення про ведення державної реєстрації прав; ведення Державного реєстру прав та ін.

Ч. 1 ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

За ч. 3 ст. 19 Закону зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав, внесення запису про скасування рішення державного реєстратора здійснюються у строк, що не перевищує 2 години з часу реєстрації відповідної заяви/рішення суду в Державному реєстрі прав.

Ст. 26 зазначеного вище Закону, передбачено, що записи до Державного реєстру прав на вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі якщо помилка в реєстрі впливає на права третіх осіб, зміни до Державного реєстру прав вносяться на підставі відповідного рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Згідно із ч. 2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, суд може захистити права позивача шляхом скасування державної реєстрації права власності і приймає рішення про задоволення його позовних вимог.

Керуючись ст.ст 317, 319, ч. 1.п. 11 ст. 346 ст.ст. 12,13,81,89,258,259,263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Ізмаїльським РВ УМВС України в Одеській області 26.03.1997 року, індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 ) - задовольнити.

Скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер №2000347 від 17.07.2008 року, власником нерухомого майна (вище зазначеної квартири) значиться Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, що зареєстровано у Реєстрі права власності на нерухоме майно на підставі договору ВЕХ №671921 від 12.09.2007 року, виданий приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрасова А.М., реєстр № 4847.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Л.І.Грубіян