Провадження №2/760/758/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді: Оксюти Т.Г.

при секретарі - Горупа В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві, цивільну справу, в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання порядку користування квартирою, що є спільною власністю,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів в якому просила суд встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , загальною площею 68,2 кв.м., житлова площа - 47,3 кв.м., наступним чином:

-у користування позивача виділити житлову кімнату площею 16,1 кв.м., що розташована одразу біля входу до спірної квартири, навпроти кухні та вбиральні з ванною кімнатою;

-у користуванні відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити житлові кімнати площею 13,6 та 14,0 кв.м., що розташовані одна навпроти одної, разом з балконом площею 1,7 кв.м.;

-в загальному користуванні залишити: кухню площею - 8,3 кв.м., вбиральню площею - 0,8 кв.м., ванну кімнату площею - 2,1 кв. м., коридор площею - 10,0 кв.м., комору площею - 2,1 кв.м.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона та відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 .

Кожному із співвласників належить по 1/3 частини спірної квартири.

Квартира складається з 3-х кімнат житловою площею 43,7 кв.м., у тому числі: 1-а кімната - 13,6 кв.м., 2-а кімната - 16,1 кв.м., 3-а кімната - 14,1 кв.м., кухня площею - 8,3 кв.м., вбиральня площею - 0,8 кв.м., ванна кімната площею - 2,1 кз. м., коридор площею - 10,0 кв.м., комора площею - 2,1 кв.м. Квартира обладнана балконами 2,4 та 1,7 кв.м. Загальна площа квартири - 68,2 кв.м. Кімнати в квартирі ізольовані.

У вересні 1999 відповідач ОСОБА_3 (далі - відповідач 2) виїхав до Канади, на даний час зв`язок з ним відсутній.

Останній раз позивач бачила відповідача 2 в травні 2013.

Відповідачі по справі - це брати позивача.

Позивач зазначала, що після смерті їхнього батька - ОСОБА_4 , її брат, відповідач ОСОБА_2 (далі - відповідач 1) змінив у квартирі замки та не допускає позивача до її власності.

У зв`язку із зазначеними обставинами, в жовтні 2013 року позивач зверталась з відповідною заявою до Солом`янського РУ ГУ МВС України, отримавши відповідь про те, що вжити необхідних профілактично-роз`яснювальних заходів до ОСОБА_3 (відповідача 1) не виявилося можливим.

Вказує, що з того часу нічого не змінилося і відповідач 1 продовжує не допускати позивача до її власності.

Зазначала, що вона та відповідач 1 не можуть знайти домовленості у користуванні квартирою.

Відповідач 1 чинить позивачу перешкоди у користуванні квартирою.

Відповідачу 2 був надісланий лист-пропозиція щодо встановлення порядку користування квартирою, яка перебуває у спільній власності, проте зазначений лист був залишений відповідачем 2 без уваги.

На підставі вищевикладеного просила позов задовольнити.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 05.11.2019 у справі відкрито спрощене позовне провадження.

12.12.2019 від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів недопущення її до спірної квартири. Зазначав, що позивач не вчиняла дій направлених на мирне вирішення свого питання. Крім того, відповідач у відзиві вказував на те, що з 2013 до 2019 пройшло 6 років і за цей час позивач не цікавилась 1/3 часткою свого майна, комунальні платежі за належну їй частину квартири не сплачувала, а ні поточний, а ні капітальний ремонт не робила. Зазначав, що він зі своєю дружиною використовують кімнату площею 16,1 кв. м.; кімнату 13,6 кв.м. використовує відповідач 2; кімната площею 14 кв.м. - вільна. Також, відповідач посилався на те, що він не має іншого житла, окрім спірної квартири, а позивач має інше житло в якому вона постійно проживає і при цьому претендує на виділення їй кімнати, яка є найбільшою в квартирі, при цьому в квартирі не проживає протягом 6 років та не сплачує за її обслуговування.

На підставі зазначеного, просив відмовити у задоволенні позову.

Від відповідача 2 у встановлений ухвалою строк відзив не надійшов.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та її брати - ОСОБА_2 (відповідач 1) та ОСОБА_3 (відповідач 2), на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, мають у власності кожний по 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

Позивач просила встановити порядок користування спільною квартирою, посилаюсь на те, що відповідач 1 чинить їй перешкоди у користуванні своєю власністю, оскільки після смерті батька змінив замки у квартирі та не допускає позивача до її власності.

У вересні 1999 відповідач 2 виїхав до Канади, на даний час зв`язок з ним відсутній. Останній раз позивач бачила відповідача 2 в травні 2013.

В серпні 2019, через дружину брата (відповідача 2) позивач передала лист-пропозицію щодо встановлення порядку користування квартирою, яка перебуває у спільній власності. Проте зазначений лист був залишений відповідачем 2 без уваги.

Відповідно до технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 , виготовленого 30.07.2013 вбачається, що спірна квартира складається з 3-х кімнат житловою площею 43,7 кв.м., у тому числі: 1-а кімната - 13,6 кв.м., 2-а кімната - 16,1 кв.м., 3-а кімната - 14,1 кв.м., кухня площею - 8,3 кв.м., вбиральня площею - 0,8 кв.м., ванна кімната площею - 2,1 кз. м., коридор площею - 10,0 кв.м., комора площею - 2,1 кв.м. Квартира обладнана балконами 2,4 та 1,7 кв.м. Загальна площа квартири - 68,2 кв.м. Кімнати в квартирі ізольовані.

Розділивши житлову площу квартири (43,7 кв.м.) між співвласниками, враховуючи частки які належать кожному з них (по 1/3 частки), сума ідеальних квадратних метрів становить приблизно 14,57 кв.м. кожному із співвласників.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності.

Отже, кожному співвласнику належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним із співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватись відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

У даному випадку, спірні правовідносини стосуються встановлення порядку спільного користування ним. Тому, критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.

Згідно зі ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової власності або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

У відповідності до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтею 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, а за відсутності згоди вирішується судом.

Правовий аналіз вище зазначених статей вказує на те, що незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 356 ЦК України визначено, що власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен з співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Пунктом 14 Постанови пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику по справах за позовами про захист права приватної власності» визначено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Позивач просила виділити їй у користування житлову кімнату площею 16,1 кв.м., в загальному користуванні залишити - кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор та комору.

Відповідач 1 у своєму відзиві на позовну заяву зазначив, що він зі своєю дружиною використовують кімнату площею 16,1 кв. м., кімнату 13,6 кв.м. - використовує відповідач 2, кімната площею 14 кв.м. - вільна.

Вбачається, що позивач протягом 6 років у спірній квартирі не проживає, комунальні платежі за належну їй частку майна не сплачує, капітальний та поточний ремонт приміщення не здійснювала.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Позивач, заявляючи вимогу про виділення їй у користування кімнату площею 16,1 кв.м., яка є найбільшою в квартирі, жодним чином не обґрунтовує обставин чому саме їй повинна бути виділена ця кімната, яка є більшою за її частку.

Судом встановлено, що позивач та відповідач 2 у спірній квартирі не проживають.

Відповідач 1 разом зі своєю дружиною постійно проживають в квартирі АДРЕСА_1 та займають кімнату площею 16,1 кв.м.

За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Вирішуючи даний спір, суд враховує встановлені обставини, зокрема те, що позивач в спірній квартирі не проживає та не приймає участі в утриманні житла, а відповідач 1 разом із дружиною постійно проживають у спірній квартирі при цьому займають одну із кімнат (16,1 кв.м.), а також, суд зважає на суму ідеальних квадратних метрів для кожного із співвласників, що становить приблизно по 14,57 кв.м. для кожного.

З огляду на зазначене, враховуючи те, що в добровільному порядку визначити порядок користування житловим приміщенням сторонам не вдалось, керуючись принципами розумності та справедливості, суд вважає за доцільне визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 виділивши позивачу у користування житлову кімнату площею 14,0 кв.м., в загальному користуванні залишити: кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор та комору.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення в рівних частинах з відповідачів на користь позивача суми сплаченого судового збору в розмірі 768,40 грн., а саме 384,20 грн. з кожного.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 317, 319, 321, 355, 356, 358 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 83, 133, 141, 209-211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280, 281, 282, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 .

Виділити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) в користування кімнату площею 14,0 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 .

Виділити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) в користування кімнати площею 16,1 кв.м. та площею 13,6 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 .

Місця загального користування: кухня площею - 8,3 кв.м., вбиральня площею - 0,8 кв.м., ванна кімната площею - 2,1 кв. м., коридор площею - 10,0 кв.м., комора площею - 2,1 кв.м., у квартирі АДРЕСА_1 , залишити в спільному користуванні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) в рівних частинах судовий збір в розмірі 768,40 грн., а саме 384,20 грн. з кожного.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя