Постанова

Іменем України

01 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 127/2-200/2004

провадження № 61-12972св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гаврилів Андрій Володимирович,

заінтересована особа - Печерський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на окрему ухвалу Вінницького апеляційного суду від 11 червня 2019 року в складі колегії суддів: Ковальчука О. В., Сала Т. Б., Якименко М. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

26 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій просив у разі необхідності поновити йому строк на звернення до суду зі скаргою, визнати явку до суду державного виконавця з оригіналами матеріалів виконавчого провадження обов`язковою, скасувати постанову від 21 січня 2019 року у виконавчому провадженні № 57890117, зобов`язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві) Гавриліва А. В. вчинити виконавчі дії з погашення боргу для завершення виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року в справі № 127/2-200/04 і сплатити скаржнику судові витрати в сумі 2 500,00 грн, у десятиденний строк з дня прийняття ухвали суду повідомити суд і скаржника про виконання ухвали суду, винести окрему ухвалу щодо Міністерства юстиції України в зв`язку з тяганиною, бездіяльністю і неналежним виконанням судових рішень органами державної виконавчої служби м. Києва.

Скарга мотивована тим, що 19 лютого 2019 року скаржник отримав лист з постановою про закінчення виконавчого провадження ВП № 57890117 з виконання виконавчого листа № 127/2-200/2004, виданого за рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року.

Державним виконавцем не надано скаржнику інформацію про фактичне виконання судового рішення, а відтак оскаржувану постанову він вважає передчасною.

Короткий зміст судових рішень

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 квітня 2019 року у задоволенні скарги відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що у пунктах 11, 55 постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі № 802/840/16-а викладена позиція Верховного Суду, яка безпосередньо стосується предмету даного спору, а саме: щодо доводів позивача про те, що така сума підлягає перерахуванню в межах виконання рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) в порядку вжиття додаткових заходів індивідуального характеру незалежно від закінчення виконавчого провадження ВП №44360795 щодо виконання рішення ЄСПЛ від 17 липня 2014 року, колегія суддів погоджується з висновками судів, що згідно встановлених судовими рішеннями Вінницького окружного адміністративного суду у справах № 802/82/16-а від 18 квітня 2016 року та № 802/1462/16-а від 31 жовтня 2016 року обставин, закінчення виконавчого провадження ВП №44360795 з примусового виконання рішення ЄСПЛ у справі «Яворовенко та інші проти України» від 17 липня 2014 року № 25663/02 на підставі пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» було обумовлено саме фактом підтвердження виконання всіх судових рішень національних судів, зазначених у додатку до вищезазначеного рішення ЄСПЛ від 17 липня 2014 року, як таких, що підлягали виконанню. Згідно з додатком до зазначеного рішення ЄСПЛ за заявою ОСОБА_1 підлягають виконанню: рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року. З огляду на вказане вище, постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 57890117 з виконання виконавчого листа № 127/2-200/2004 прийнята законно, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», доводи скаржника необґрунтовані, не підтверджені жодними доказами та спростовуються фактами, встановленими постановою Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі № 802/840/16-а. В задоволенні решті вимог скарги відмовлено, оскільки вони виходять за межі повноважень суду при розгляді таких скарг.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 11 червня 2019 року апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково, ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 11 квітня 2019 року скасована, скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві Гавриліва А. В. за участю Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва (далі - Печерський районний ВДВС м. Києва) про скасування постанови, зобов`язання вчинити виконавчі дії залишена без розгляду.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що, відмовляючи в задоволенні скарги на дії державного виконавця суд першої інстанції не вирішивши питання щодо поновлення або відмови в поновленні строку звернення з такою скаргою, дійшов передчасного висновку про її розгляд по суті. Такі висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються із висновками Верховного Суду впостанові від 18 квітня 2019 року у справі № 161/5159/18. Доводи ОСОБА_1 стосовно того, що він отримав постанову про закінчення виконавчого провадження 19 лютого 2019 року, а з цією скаргою звернувся до суду 26 лютого 2019 року, тобто в межах десятиденного строку, не заслуговують на увагу, оскільки заявник не надав жодних доказів на підтвердження цих доводів. Не містять таких доказів і матеріали справи.

11 червня 2019 року Вінницький апеляційний суд постановив окрему ухвалу, в якій зобов`язав довести до відома зборів суддів Вінницького міського суду Вінницької області про допущені при вирішенні вказаної скарги на дії державного виконавця порушення норм процесуального права суддею цього суду ОСОБА_2, встановив строк у один місяць з дня отримання копії цієї ухвали для надання Вінницькому апеляційному суду відповіді про виконання її вимог.

Окрема ухвала мотивована тим, що всупереч статті 450 ЦПК України щодо строків розгляду скарги на дії державного виконавця суд першої інстанції під головуванням судді ОСОБА_2, отримавши відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями скаргу ОСОБА_1 26 лютого 2019 року, ухвалою від 27 лютого 2019 року призначив її до розгляду лише на 18 березня 2019 року. Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27 лютого 2019 року державний виконавець ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві Гаврилів А. В. отримав 11 березня 2019 року, а Печерський районний ВДВС м. Києва 07 березня 2019 року. 13 березня 2019 року державний виконавець ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві Гаврилів А. В. засобами електронного зв`язку надіслав до суду клопотання про призначення судового засідання в режимі відеоконференції від 12 березня 2019 року, проте суд проігнорував це клопотання та не вчинив жодних дій, передбачених процесуальним законодавством щодо його вирішення, чим порушив вимоги статті 222 ЦПК України щодо розгляду клопотань. 18 березня 2019 року засобами поштового зв`язку до суду першої інстанції надійшло клопотання державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві Гавриліва А. В. про призначення судового засідання в режимі відеоконференції від 12 березня 2019 року, яке за формою та змістом відповідає клопотанню, надісланому 13 березня 2019 року засобами електронного зв`язку, яке ухвалою суду першої інстанції від 19 березня 2019 року задоволено. 18 березня 2019 року суддя ОСОБА_2 у відкритому судовому засіданні, не врахувавши частини другої статті 450 ЦПК України, ухвалив відкласти розгляд справи на 11 квітня 2019 року в зв`язку з неявкою в судове засідання представника Печерського районного ВДВС м. Києва, що також призвело до порушення строкурозгляду скарги на дії державного виконавця, передбачених частиною першою статті 450 ЦПК України.

Оскаржуваною ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 квітня 2019 року в задоволенні скарги відмовлено, проте, не вирішено заявлене скаржником клопотання про поновлення строку звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця. Без вирішення такого клопотання ця скарга не може бути вирішена по суті. Суд першої інстанції не встановив чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги скарги, та якими доказами вони підтверджуються; не надав мотивованої оцінки доводам скаржника та доказам, на які він посилався як на підтвердження цих доводів.

З мотивувальної частини ухвали суду першої інстанції вбачається, що суд не зазначив встановлених ним фактів і обставин, а лише обмежився тим, що погоджується з доводами державного виконавця та бере до уваги висновкиВерховного Суду, викладені в постанові від 14 лютого 2019 року в справі № 802/840/16-а. Крім того, апеляційний суд зазначив, що судове рішення не повинно містити незрозумілих словосполучень і речень, через які викладення обставин не сприймається або стає незрозумілим.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

19 липня 2019 року ОСОБА_2 надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на окрему ухвалу Вінницького апеляційного суду від 11 червня 2019 року, просив її скасувати.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 30 серпня 2019 року відкрите касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 .

Ухвалою Верховного Суду від 17 березня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга мотивована тим, що призначення судового розгляду на 18 березня 2019 року було обумовлено значною завантаженістю судді, що підтверджується статистичними даними по суду з розрахунку на одного суддю за період з 01 лютого 2019 року по 30 квітня 2019 року, а також час, необхідний на повідомлення учасникам справи.

Подане засобами електронного зв`язку клопотання державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві Гавриліва А. В. про розгляд справи в режимі відеоконференції від 12 березня 2019 року не було підписане цифровим підписом, тому неможливо було встановити ким воно було подане та не розглядалося до отримання його оригіналу, що надійшов 19 березня 2019 року. Клопотання було задоволено ухвалою від 19 березня 2019 року.

Відкладення розгляду справи 18 березня 2019 року було обумовлено неявкою виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві Гавриліва А. В. і представника Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва. Крім того, заявник наполягав на дослідженні копії виконавчої справи, в зв`язку з чим просив суд відкласти розгляд справи.

Заявник просив розглянути питання про поновлення строку на звернення із скаргою на дії державного виконавця лише у разі необхідності.

Однак, заявник указав у скарзі, що отримав оскаржувану постанову 19 лютого 2019 року, а скаргу подав 26 лютого 2019 року, тобто в межах визначеного у статті 449 ЦПК України строку. Оскільки строк не пропущений, то вирішувати питання про його пропуск не було потреби.

Як стало відомо під час підготовки цієї касаційної скарги, скарга заявником подана у межах строків, що підтверджує копія конверта, завіреного підписом заявника. та копія листка його непрацездатності, виданого Вінницькою міською клінічною лікарнею № 1.

Твердження апеляційного суду про те, що суд першої інстанції не встановив обставини справи, не відповідають змісту ухвали суду першої інстанції, в якій встановлено факт прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця, а також наведено зміст постанови Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 802/840/16-а. Суд також послався на статтю 1, частину першу статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», частину першу статті 447 ЦПК України, частину четверту статті 82 ЦПК України.

Вінницьким апеляційним судом чітко не вказано в чому саме полягає порушення норм матеріального або процесуального права, не надано правової оцінки встановленим судом першої інстанції фактам.

Позиції інших учасників

У серпні 2019 року ОСОБА_1 надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якій зазначив, що він не буде висловлювати своєї думки з приводу касаційної скарги судді на окрему ухвалу, оскільки це питання його не стосується.

Також заявник виклав у відзиві інформацію щодо його подальших звернень до суду з приводу оскарження постанови державного виконавця, а також у порядку апеляційного та касаційного оскарження.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих і перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX«Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Частиною першою статті 400 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційних скарг та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Доводи касаційної скарги щодо дотримання суддею розумних строків судового розгляду скарги заявника є обґрунтованими.

Згідно з частиною першою статті 450 ЦПК України скарга розглядається в десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Відповідно до пункту 7 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено, зокрема, розумні строки розгляду справи судом.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Недотримання строків розгляду справ порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Обґрунтованість тривалості провадження повинно оцінюватися з урахуванням конкретних обставин справи та з урахуванням складності справи та поведінки заявника та відповідних органів, у тому числі суду.

Відповідно до обставин справи скарга заявника на дії державного виконавця надійшла 26 лютого 2019 року, її розгляд на 18 березня 2019 року, а вирішена вона була 11 квітня 2019 року.

Довідка про статистичні показники роботи судді ОСОБА_2 відображають залишок справ на 01 лютого 2019 року та кількість розглянутих справ по 30 квітня 2019 року. Наведені статистичні дані підтверджують доводи касаційної скарги про відсутність фактичної можливості судового розгляду цієї скарги у межах 10-денного терміну.

Згідно з частиною другою статті 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповідно до протоколу судового засідання від 18 березня 2019 року причиною відкладення судового засідання зазначено - в зв`язку з неявкою заінтересованої особи.

Зміст скарги заявника підтверджує обґрунтованість доводів судді щодо наявності правових підстав для відкладення 18 березня 2019 року розгляду справи відбулося з огляду на відповідне клопотання заявника, який просив оглянути матеріали виконавчого провадження та просив розглядати справу з обов`язковою участю інших учасників справи.

Доводи касаційної скарги щодо причин нерозгляду заяви державного виконавця про проведення судового засідання у режимі відеоконференції, що надійшло 13 березня 2019 року засобами поштового зв`язку, є обґрунтованими.

У касаційній скарзі зазначено, що суд не розглядав таке клопотання, оскільки воно не було підписано електронним цифровим підписом і зі змісту листа вбачалося, що відповідне клопотання в письмовій формі надіслано поштою.

Відповідно до статті 14 ЦПК України подача процесуальних, інших документів, вчинення інших процесуальних дій в електронній формі здійснюється з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України«Про електронний цифровий підпис», якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті.

Частинами першою-третьою статті 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів.

Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

Виходячи з того, що заява надійшла на електронну адресу суду першої інстанції в електронній формі, проте не була підписана з використанням власного електронного цифрового підпису суб`єкта оскарження, вона вважається такою, що не підписана особою, яка її подала, або представником такої особи.

Відповідно до частини четвертої статті 183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Проте, оскільки оригінал цього клопотання державного виконавця був направлений поштою, відповідно об`єктивне вирішення питання щодо його належного оформлення було можливим лише після його надходження до суду в паперовому вигляді, оскільки клопотання, яке надійшло в електронній формі з порушенням відповідного порядку подання заяв у такій формі, було лише копією клопотання, надісланого в паперовому вигляді.

Згідно з частиною другою статті 258 ЦПК України процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Після надходження відповідного клопотання в паперовій формі воно було вирішено суддею шляхом постановлення відповідної ухвали.

Апеляційний суд в окремій ухвалі зазначив, що твердження заявника про отримання оскаржуваної постанови державного виконавця 19 лютого 2019 року не підтверджені наявними в справі доказами.

В описовій частині ухвали суду першої інстанції, постановленій по суті скарги заявника, зазначено, що скарга мотивована тим, що 19 лютого 2019 року скаржник отримав лист з постановою про закінчення виконавчого провадження ВП № 57890117 з виконання виконавчого листа № 127/2-200/2004. У мотивувальній частині зазначеної ухвали відсутні висновки суду першої інстанції щодо дотримання заявником строків подання скарги на постанову державного виконавця.

Згідно з частиною п`ятою статті 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З ухвали суду першої інстанції і доводів касаційної скарги вбачається, що суд першої інстанції не вирішив питання про поновлення строку на оскарження, оскільки вважав, що такий строк не пропущений, про що заявник зазначав у скарзі на дії державного виконавця.

Апеляційний суд, скасовуючи зазначену ухвалу суду першої інстанції, мотивував постанову від 11 червня 2019 року тим, що заявник не надав доказів на підтвердження терміну отримання оскаржуваної постанови державного виконавця.

Разом з тим, тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості (пункт 66 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки від 17 листопада 2010 року).

Доводи касаційної скарги про належну вмотивованість ухвали суду першої інстанції підтверджуються її змістом, в якій міститься посилання на постанову Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 802/840/16-а для обґрунтування фактів, які суд вважає такими, що не підлягають доведенню з огляду на їх встановлення судом у іншій справі за участю заявника.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно зі статтею 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Судом апеляційної інстанції неповністю встановлені обставини справи, що призвело до застосуваня норми процесуального права, яка не підлягала застосуванню, в зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване судове рішення скасувати.

Керуючись статтями 400, 412 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Окрему ухвалу Вінницького апеляційного суду від 11 червня 2019 року скасувати.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. О. Кузнєцов В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко С. О. Стрільчук М.Ю. Тітов