Справа №409/665/20
Пров.№2/409/490/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2020 року смт.Білокуракине

Білокуракинський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді: О.Г.Третяка

за участю секретаря судових засідань: О.В.Бушлі

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду смт. Білокуракине цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Білокуракинської селищної ради про визнання права власності за набувальною давністю,-

В с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до територіальної громади Білокуракинської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що згідно рішення загальних зборів власників майнових паїв СТОВ «Заповіт» від 31.07.2007 року спірне майно було розпайоване серед членів колишнього КСП «Заповіт Ілліча». У подальшому позивач придбав у співвласників вказане майно. Наразі оформити належним чином майнові права позивача неможливо у зв`язку із ліквідацією КСП. У зв`язку з цим позивач просить суд визнати за ним право власності на вказане майно за набувальною давністю.

В судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Заявлені позовні вимоги підтримав повністю.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Позов визнала, проти його задоволення не заперечувала.

Дослідивши докази по справі кожний окремо і в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що згідно копії паспорту позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3-4). Згідно копії рішення виконавчого комітету Білокуракинської селищної ради № 7 від 28.01.2020 року присвоєно поштову адресу 70,32/100 частині нерухомого майна «нижній склад» гр.. ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 (а.с.6). Згідно довідки виконавчого комітету Білокуракинської селищної ради № 740 від 02.12.2019 року документи, що посвідчують право власності на пайовий фонд КСП «Заповіт Ілліча» до селищної ради не передавалися (а.с.7). Згідно довідки виконавчого комітету Білокуракинської селищної ради № 50 від 03.02.2020 року ОСОБА_1 щорічно сплачував орендну плату за земельну ділянку, на якій розташовані господарські будівлі та споруди (а.с.8). Згідно копії технічного паспорту на нерухоме майно «нижній склад» він належить ОСОБА_1 (а.с.11-14). Протоколом № 5 від 31.07.2007 року було розпайоване спірне майно (а.с.15-16).

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом.

На підставі статті 344 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, частиною 1 статті 344 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

В пункті 9 Постанови за № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року вказано, що повинно враховуватися, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна та інше. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник.

Звертаючись до суду позивач вказав на те, що протягом тривалого часу він відкрито користується вказаним нерухомим майном, а тому просив визнати за ним право власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Ураховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі, а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 264 ЦПК України).

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 5 від 7 лютого 2014 року, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі, якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Судом встановлено, що позивач вже більше 10 років відкрито та безперервно володіє та користується нерухомим майном і є всі підстави вважати, що він законно набув право власності на вищевказане майно.

Згідно до ст. 77 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням наведеного, всебічного, об`єктивного та безпосереднього дослідження доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.205,328,344 ЦК України, ст.ст.10,12,77-81,89,259,263-265,268,354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Білокуракинської селищної ради про визнання права власності за набувальною давністю - задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 право приватної власності за набувальною давністю на 70,32/100 частини нерухомого майна «Нижній склад», 1978 року, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_2 , вартістю 245862 грн.

Рішення може бути оскаржено до Луганського апеляційного суду через Білокуракинський районний суд Луганської області на підставі п.15.5 ч.1 Розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення судового рішення.

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: с. Курячівка Білокуракинського району Луганської області.

Відповідач - Білокуракинська селищна рада, , місцезнаходження за адресою: пл. Шевченка 4, смт. Білокуракине Луганської області.

Суддя Білокуракинського

районного суду Луганської області О.Г. Третяк