Справа № 333/942/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

06.04.2020 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Ярошенко А.Г.,

за участю секретаря Мінаєва В.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до Запорізької міської ради (м. Запоріжжя, пр. Соборний, 206), третя особа: ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ) Реєстраційна служба Запорізького міського управління юстиції Запорізької області (м. Запоріжжя, вул.. Олександрівська, 84), про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, 26.12.2006 року моя мати ОСОБА_5 на підставі договору дорування подарувала позивачу належні їй 957/1600 частин житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . Вказаний договір був повідчений ОСОБА_6 , державним нотаріусом Шостої Запорізької нотаріальної контори за реєстровим номером 4-1974.

12.10.2012 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя було ухвалено заочне рішення про визнання недійсним вказаного договору.

19.12.2012 року ОСОБА_5 , від імені якої на підставі довіреності діяв ОСОБА_7 , подарувала ОСОБА_8 ці ж 957/1600 частини спірного житлового будинку за договором, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Хамулою Н.Г. за реєстровим №4564.

У зв`язку із набуттям у власність 957/1600 частин спірного житлового будинку в дар ОСОБА_8 стала власницею всього житлового будинку і 25.01.2013 року уклала договір купівлі-продажу з ОСОБА_4 , що посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Хамулою Н.Г.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 09.12.2015 року, залишеного без змін 10.03.2016 року судом касаційної інстанції, заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя скасовано, в задоволенні визнання недійсним договору дарування 957/1600 частин спірного житлового будинку, укладеного між позивачем та ОСОБА_5 , відмовлено.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25.11.2016 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 09.03.2017 року, витребувано у ОСОБА_4 належні ОСОБА_2 957/1600 частин спірного житлового будинку.

На теперішній час ОСОБА_4 є єдиним співвласником спірного житлового будинку, якому належить його 643/1600 частин.

Під час розгляду цивільної справи №333/2281/18 за його позовом до ОСОБА_4 про виділ майна у натурі - частки із майна, що є у спільній частковій власності, що перебуває у провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя, позивач дізнався, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки, на якій розташовано будинковолодіння.

21.11.2018 року ОСОБА_2 звернувся до Відповідача за отриманням відповідного рішення.

26.11.2018 року Запорізька міська рада видала ОСОБА_2 копію рішення від 23.04.2014 року про передачу у власність гр. ОСОБА_4 земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Листом відповідача від 27.12.2018 року йому роз`яснено, що 15.07.2014 року Реєстраційною службою Запорізького міського управління юстиції Запорізької області зареєстровано право власності та видано ОСОБА_4 свідоцтво про право власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначено, що рішення №63/06 вичерпало свою дію з моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку, а тому він має право звернутися до суду за його оскарженням.

У зв`язку з чим ОСОБА_2 просить визнати незаконним та скасувати рішення Запорізької міської ради № 63/06 від 23.04.2014 року про передачу у власність гр. ОСОБА_4 земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні представник позивача та позивач просили суд позов задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у позові.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмових поясненнях наданих суду.

У судове засідання третя особа ОСОБА_4 не з`явився однак до суду надійшли пояснення в яких ОСОБА_4 просить відмовити позивачу у задоволенні його вимог.

В судовому засіданні третя особа Департамент реєстраційних послуг ЗМР надав заяву про розгляд справи за їх відсутністю проти задоволення позову не заперечував.

Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 26.11.2018 року Запорізька міська рада видала ОСОБА_2 копію рішення від 23.04.2014 року про передачу у власність гр. ОСОБА_4 земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Листом відповідача від 27.12.2018 року йому роз`яснено, що 15.07.2014 року Реєстраційною службою Запорізького міського управління юстиції Запорізької області зареєстровано право власності та видано ОСОБА_4 свідоцтво про право власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначено, що рішення №63/06 вичерпало свою дію з моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку, а тому він має право звернутися до суду за його оскарженням.

На теперішній час з пояснень відповідача та наданих суду доказів вбачається, що зазначене вище рішення міської ради було фактично виконано, а саме гр. гр. ОСОБА_4 отримав у власність земельну длілянку по АДРЕСА_1 , тому відсутні підстави для скасування рішення міської ради від 27.04.16 №49/190 в порядку розгляду на черговій сесії Заопрізької міської ради.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Позивач в даному спорі просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Запорізької міської ради № 63/06 від 23.04.2014 року про передачу у власність гр. ОСОБА_4 земельної ділянки по АДРЕСА_1 , проте не заявляє жодних вимог щодо захисту майнових цивільних прав, а отже у суду першої інстанції відсутні підстави для поновлення та захищення прав позивача в даному спорі.

Статтею 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» визначена виключна компетенція місцевих рад, повноважень, щодо скасування прийнятих власних рішень не передбачено. І Конституційний суд України у справі №7-рп/2009 (пункт 5 рішення від 16.04.2009) вказав, "що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Конституційним судом України було також зазначено , що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними та фізичними особами (ст. 74 Закону). Таким чином органи місцевого самоврядування не можуть скасувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, що відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість в тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршено прийняттям більш пізнього рішення. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового Застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

З наданих суду доказів вбачається, що зазначене вище рішення міської ради виконано, а саме гр. гр. ОСОБА_4 отримав у власність земельну длілянку по АДРЕСА_1 про, що в єдиному державному реєстрі речових прав міститься відповідний запис.

Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону).

Так, відповідно до висновку Великої палати Верховного Суду (пункт 5.17 постанови від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18) після внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належним способом захисту права є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію, яке вичерпало свою дію, а скасування запису про проведену державну реєстрацію відповідного права.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 року №79543762 (справа №755/9555/18), яка відповідно до статті 263 ЦПК підлягає урахуванню судом.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного суду в постанові від 29.05.2019 року № 367/2022/15-ц: «Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача».

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного суду в постанові від 04.09.2018 року № 915/127/18: «При цьому рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права оренди (частина друга статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»)».

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги не підлягають задоволенню судовий збір з відповідача не стягується.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.. ст.. 15, 16 ЦК України, Закон6ом України «Про судоустрій та статус суддів», ст.. ст.. 2, 4., 19, 263-265 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до Запорізької міської ради (м. Запоріжжя, пр. Соборний, 206), третя особа: ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ) Реєстраційна служба Запорізького міського управління юстиції Запорізької області (м. Запоріжжя, вул.. Олександрівська, 84), про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування - відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 09.04.2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя Комунарського районного

суду м. Запоріжжя А.Г. Ярошенко