РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2020 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Олех Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 . звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору міни від 14 січня 2000 року.

У спірній квартирі крім неї зареєстрований відповідач - ОСОБА_2 , який був її чоловіком та з яким шлюб було розірвано 25 липня 2002 року.

18 вересня 2002 року вона уклала шлюб з ОСОБА_4 та змінила прізвище на « ОСОБА_1 ».

Відповідач не проживає з нею в квартирі, його особистих речей немає, комунальні послуги не сплачує, допомоги в її утриманні не надає. Вважає, що відповідач втратив право користування житлом, оскільки не проживає в спірній квартирі без поважних причин та не приймає участі в її утриманні.

Просила суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29 серпня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження в справі з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 19, 20). Її представник подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу у відсутність сторони позивача, пред`явлені вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 23).

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 . звернулась в суд та, зазначаючи, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 7), просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування зазначеною квартирою.

З позову вбачається, що у спірній квартирі зареєстровані позивач - ОСОБА_1 . , а також відповідач - ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Сторона позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її часті, тому суд розглядає її за наявними матеріалами.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Сторона позивача на підтвердження своїх вимог надала суду копію одного акту про не проживання особи у житловому приміщенні від 30 липня 2019 року, складений трьома особами (вказані як сусіди), з якого вбачається, що ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 не проживає понад 1 рік, особистих речей у житловому приміщенні не має, користування житловим приміщенням не здійснює (а.с. 8).

Зазначений акт підписаний трьома особами: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Разом з тим, акт не містить підпису уповноваженої особи комунального підприємства, що обслуговує будинок АДРЕСА_1 , з засвідченням підписів цих осіб, та печатки комунального підприємства.

Суд оцінює такий єдиний доказ критично, оскільки з нього не вбачається, яким чином 30 липня 2019 року було встановлено факт не проживання відповідача ОСОБА_2 у спірній квартирі саме понад 1 рік, відсутності його особистих речей у житловому приміщенні та факт не користування ним квартирою.

Будь-яких інших доказів стосовно не проживання відповідача у спірній квартирі понад один рік позивачем суду не надано.

Суд вважає, що акт від 30 липня 2019 року як єдиний наданий доказ на підтвердження заявлених вимог, не є достатньою та безумовною підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житлом.

З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. 405 ЦК України, статтями 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: