Справа № 471/277/20
Провадження №2-з/471/7/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2020 р. смт. Братське

Братський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Скарницької І.Б.,

за участю секретаря Романчук О.О.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду с-ща Братське заяву про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про стягнення боргу з ОСОБА_2 .

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в травні 2012 року відповідачка отримала від нього у борг 200000 грн., з умовою, що у разі неповернення боргу, відповідач надає позивачу земельну ділянку для ведення сільськогосподарського товарного виробництва. Між сторонами було укладеного договір оренди землі. Так, як відповідач кошти не повертала, в рахунок її боргу було вирахувано орендну плату у сумі 21154,40 грн. Наразі борг не повернуто, однак відповідач звернулася до суду із позовом про розірвання договору оренди землі з підстав невиплати орендної плати. Користуючись своїм правом, позивач одночасно із зверненням до суду з позовною заявою, просить суд накласти арешт на земельну ділянку, яка перебуває у власності відповідача площею 8,9679 га, кадастровий номер 0:03:000:0222, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може суттєво ускладнити або позбавити позивача можливості захистити свої права.

Дослідивши матеріали додані до заяви про забезпечення позову, суд встановив.

Відповідно до ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК - України), здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні і суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходи забезпечення позову.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно.

Відповідно до роз`яснень пп. 4, 6 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Крім того, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Абзацом 1 частини 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 5, 6 статті 81 ЦПК України також встановлено, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

До заяви про забезпечення позову позивач надає лише копію державного акта на земельну ділянку, що належить відповідачеві, будь-яких доказів, які б підтверджували намагання відповідача відчужити дану земельну ділянку, або доказів, які б підтвердили яким чином не забезпечення позову може ускладнити або позбавити позивача можливості захистити його права, суду не надано.

Як зазначає сам позивач, дана земельна ділянка наразі знаходиться у його користування за договором оренди землі. Наявність спору, що розірвання договору оренди, не перешкоджає надалі користуватися даною земельною ділянкою, оскільки рішення у справі ще не прийнято.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога щодо накладення арешту на земельну ділянку, яка є власністю відповідача та перебуває у користуванні позивача не співвідноситься з позовними вимогами.

За таких обставин, суд вважає, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 151-153ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

СуддяІ.Б. Скарницька