Справа № 455/115/20 Головуючий у 1 інстанції: Ніточко Л.Й.
Провадження № 22-ц/811/438/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2020 року м.Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Ванівського О.М.,

суддів: Курій Н.М., Мельничук О.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Старосамбірського районного суду Львівської області від 24 січня 2020 року, ухвалену під головуванням судді Ніточко Л.Й., у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Старосамбірський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління міністерства Юстиції (м.Львів) про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, -

в с т а н о в и в :

В січні 2020р. ОСОБА_1 звернувся в Старосамбірський районний суд Львівської області із заявою про встановлення факту смерті його матері ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території України, заінтересована особа Старосамбірський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління міністерства Юстиції (м.Львів).

Ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 24 січня 2020 року цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Старосамбірський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління міністерства Юстиції (м.Львів) про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України передано за підсудністю до Турківського районного суду Львівської області(м.Турка, вул..Молодіжна,23, Турківського району, Львівська область, поштовий індекс 825000) для розгляду по суті.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, заявником ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, з підстав порушення судом норм процесуального права, заявник ставить питання про скасування ухвали суду та передачу заяви на розгляд до Старосамбірського районного суду Львівської області.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що стаття 316 ЦПК України передбачає загальну підсудність заяв про встановлення факту, що має юридичне значення, а ст. 317 ЦПК України передбачає підсудність з певними особливостями, які визначені у вказаній статті, зокрема така заява подається до будь-якого суду за межами тимчасово окупованої території України незалежно від місця проживання заявника, отже суд першої інстанції необґрунтовано широко витлумачив і застосував норми права, які суперечать вказаному закону та не застосовував вимоги вказаної статті.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

За змістом частини 1 статті 4 та частини 1 статті 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся в Старосамбірський районний суд Львівської області із заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, заінтересована особа Старосамбірський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління міністерства Юстиції (м.Львів), в якій просив суд встановити факт смерті його матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , в місті Луганськ, Луганської області.

Місцем реєстрації заявника ОСОБА_1 вказано: АДРЕСА_2 , а місце проживання зазначено: с.Бітля, Турківського району, Львівської області,82551. До заяви додано ксерокопію паспорту заявника, Серія НОМЕР_1 , згідно якого заявник зареєстрований: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 24 січня 2020 року цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Старосамбірський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління міністерства Юстиції (м.Львів) про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України передано за підсудністю до Турківського районного суду Львівської області(м.Турка, вул..Молодіжна,23, Турківського району, Львівська область, поштовий індекс 825000) для розгляду по суті.

Передаючи справу за заявою ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що зареєстрованим місцем проживання заявника ОСОБА_1 є с.Бітля, Турківського району, Львівської області, тому справа не підсудна Старосамбірському районному суду Львівської області..

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Встановлення юридичних фактів в судовому порядку має важливе значення для розвитку правових відносин та необхідності захисту прав і охоронюваних законом інтересів громадян. Чітке визначення процесуальним законодавством порядку розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, та неухильне дотримання судами процесуальних норм при розгляді даної категорії справ, є гарантією забезпечення конституційних прав громадян.

Згідно із частиною 1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Відповідно до частини 1 статті 318 ЦПК України у заяві про встановлення факту смерті має бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що встановлення факту смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Луганськ, необхідно йому для отримання свідоцтва про смерть, яке буде визнаватися державою Україна.

Пунктом 8 частини 1 статті 315 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно з вимогами частини 1 статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану підставою для проведення державної реєстрації є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.

За правилом частини 2 статті 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Встановлення факту смерті особи в певний час провадиться тільки у разі неможливості органом державної реєстрації актів цивільного стану зареєструвати факт смерті з підстав, що відсутні документи, які свідчать про смерть особи.

Цивільним процесуальним кодексом України в редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року визначено особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України.

Отже, зазначеним законом встановлений спеціальний порядок визначення підсудності справ, підсудних розташованим на тимчасово окупованій території судам.

Відповідно до частини 2 статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Положення статті 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" у питаннях визначення підсудності справ, підсудних розташованим на тимчасово окупованій території судам, підлягають застосуванню судами лише у випадку відсутності відповідних норм у процесуальному законі, справа, яка підсудна судам на тимчасово окупованій території, не може бути розглянута цими судами.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 скористався свої правом, наданим йому законом та на власний розсуд визначив суд за межами тимчасово окупованої території для розгляду заяви про встановлення факт смерті його матері на такій території України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення у справі "Кутіч проти Хорватії", заява №48778/99).

Україна як учасниця конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має "застосовуватися на практиці і бути ефективним" (рішення у справі "Белле проти Франції").

Для того щоб право на доступ було ефективним, особа "повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права" (рішення у справах "Белле проти Франції" від 4.12.95 та "Нун`єшДіаш проти Португалії" від 10.04.2003).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ від 28.10.98 у справі "Перес де Рада Каванил`єс проти Іспанії").

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув. При цьому формальне трактування закону позбавляє заявника права на судовий захист, гарантований ст. 55 Конституції України.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути позбавлена права на судовий захист, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Судом першої інстанції безпідставно передано справу до Турківського районного суду Львівської області, оскільки ч.2 ст.317 ЦПК України передбачено право на подачу заяви про встановлення факту смерті особина тимчасово окупованій території України до суду за межами такої території.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 24 січня 2020 року - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 07.04.2020 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Курій Н.М.

Мельничук О.Я.