Справа № 626/1306/19
Провадження № 2/626/21/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07.04.2020 року м. Красноград

Красноградський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Дудченко В.О.

за участі секретаря Зінченко Л.В.

позивача ОСОБА_1

представників позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3

представника відповідачів ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Краснограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про встановлення факту проживання однією сім`єю, про визнання правочину удаваним, про визнання права власності на 1/2 спільної сумісної власності рухомого майна та про стягнення грошової компенсації на частку майна,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_9 09.06.2019 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 про встановлення факту проживання однією сім`єю, про визнання правочину удаваним, про визнання права власності на 1/2 спільної сумісної власності рухомого майна та про стягнення грошової компенсації на частку майна.

На обґрунтування позову вона зазначила, що протягом останніх 15 років з 20.05.2002 року вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вони вели разом господарство, мали спільний побут, у них був спільний бюджет, вони придбавали речі в інтересах сім`ї, а коли ОСОБА_11 захворів, то вона здійснювала догляд за ним, піклувалась.

12.09.2010 року ними був придбаний автомобіль марки SKODA FELICIA, 1998 року випуску, тип ТЗ легковий універсал, державний номер НОМЕР_1 за покупку якого були сплачені кошти в розмірі 31000 грн., що еквівалентно курсу НБУ станом на 12.09.2010 року-4400 доларів США договором, укладеним у письмовій формі, а саме за довіреністю.

Те, що автомобіль був придбаний за сумісні спільні кошти підтверджується особистою розпискою ОСОБА_11 від 15.10.2016 року, а також довідкою Кобзівської сільської ради Красноградського району Харківської області від 16.11.2017 року.

Власником автомобіля є ОСОБА_8 , котрий 08 серпня 2010 року надав довіреність ОСОБА_6 на право розпорядження та експлуатації вищевказаного автомобіля.

По факту отримання грошових коштів за придбане авто ОСОБА_6 від імені ОСОБА_8 надав нотаріальну довіреність за №3091 від 12.09.2010 року, якою уповноважив ОСОБА_11 та ОСОБА_1 , які діють незалежно один від одного, експлуатувати, ремонтувати та слідкувати за технічним станом, користуватися, а також розпоряджатися належним йому автомобілем марки та моделі марки SKODA FELICIA, 1998 року випуску, державний номер НОМЕР_1 .

Позивачка вважає, що за нотаріально посвідченою угодою було приховано інший правочин- договір купівлі-продажу автомобіля, оскільки ними, ОСОБА_1 та ОСОБА_11 були передані кошти ОСОБА_6 за автомобіль, а ОСОБА_6 в свою чергу передав їм автомобіль та довіреність з правом його відчуження. Отже, фактично вони вчинили дії з виконання умов договору купівлі-продажу автомобіля, що призводить до правових наслідків, які настають за договором купівлі-продажу. Отже, автомобіль був придбаний за спільні кошти та період проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тому вона вважає, що має право на 1/2 його частину.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_11 помер і після його смерті усіма належними йому речами, документами та майном, в тому числі й автомобілем заволоділи діти ОСОБА_11 - ОСОБА_5 та ОСОБА_10 .

Вона неодноразово зверталася до них з проханням сплатити належу їй компенсацію, а саме частку вартості автомобіля, але її звернення лишились безрезультатними, тому вона змушена звернутись до суд у з даним позовом. Вона вважає, що грошова компенсація за Ѕ частку автомобіля повинна становити 17450,40 грн. (за курсом НБУ станом на 12.10.2010 р. 7,9320х2200 доларів США) і просить стягнути суму заборгованості із врахуванням індексу інфляції в розмірі 49706,80 грн. і 3% річних за період з 12.09.2010 року по 14.05.2019 року (3167 днів) в розмірі 12938,76 грн., а разом 62645,55 грн.

Представник відповідачів ОСОБА_5 і ОСОБА_10 - адвокат Білик А.В. надав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову, оскільки він є безпідставним. Так відповідач ОСОБА_5 стверджує, що позивачка з його батьком лише зустрічались, жили окремо кожен в своєму будинку за різними адресами, він ніколи не бачив, щоб позивачка користувалась спірним автомобілем, автомобіль завжди ремонтував його батько сам, або він йому в цьому допомагав. До позовної заяви не надано жодного належного доказу, що міг би підтверджувати факт спільного проживання без укладання шлюбу. Доказами проживання однією сім`єю можуть бути: довідки ЖЕО, реєстраційний запис у паспорті, листування й інше, матеріальну підтримку можна доводити документами (спільна сплата рахунків, оформлення кредиту тощо). Довідка Кобзівської сільської ради від 15.11.2017 року, на яку посилається позивачка, не може підтверджувати факт спільного проживання без укладання шлюбу і ця довідка протирічить іншій довідці за підписом сільського голови, в якій вказано, що позивачка і ОСОБА_11 мешкали за різними адресами. ОСОБА_1 стверджує, що факт придбання автомобіля на сумісні спільні кошти підтверджується особистою розпискою ОСОБА_11 від 15.10.2016 року, а також довідкою Кобзівської сільської ради Красноградського району Харківської області. Але в довідці відсутні відомості про участь будь-яких осіб під час підписання довіреності на автомобіль «SKODA FELICIA». В даному випадку потрібно перевірити той факт, з яких підстав сільський голова ОСОБА_12 надає відомості про купівлю автомобіля, чим явно виходить за межі своїх повноважень. Позивачка стверджує, що вказаний автомобіль ними було придбано і долучає до позовної заяви копію довіреності на право користування та розпорядження вказаним автомобілем, виписану ОСОБА_6 . Жодного документу, щоб підтверджував перехід права власності на автомобіль до ОСОБА_11 , а тим більше до ОСОБА_1 не додано, а при оформленні довіреності не відбувається переходу права власності на автомобіль. А тому отримання довіреності без належного укладення договору купівлі-продажу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Також до позовної заяви додано копію розписки від 15 жовтня 2016 року, нібито від імені ОСОБА_11 . Вказана розписка надрукована на принтері і, як пояснив ОСОБА_5 , підпис від імені його батька ОСОБА_11 не схожий на справжній. На розписці вказана дата 15 жовтня 2016 року - саме в цей час, в період з 11.10.2016 року до 27.10.2016 року ОСОБА_11 проходив лікування в Харківському обласному клінічному онкологічному центрі, а саме проходив перший курс хіміотерапії і йому внутрішньовенно вводили сильнодіючі медичні препарати паклитаксел і карбоплатин. Отже, позивачка могла і підробити таку розписку, або скористатись безпорадним станом померлого, змусити її підписати. Крім того, коли батькові стало вже дуже погано і він не міг керувати транспортним засобом, то 27 вересня 2016 року, ОСОБА_6 оформив довіреність на нього - ОСОБА_5 і батько передав йому автомобіль, який з цього часу і знаходився у його користуванні. З цього часу ОСОБА_11 взагалі більше самостійно не керував автомобілем і, більше того, автомобіль навіть не знаходився вдома у померлого. Про це повинно бути добре відомо і позивачці, якщо вона хоча б провідувала батька, оскільки з цього часу автомобіль вже знаходився постійно не за місцем мешкання ОСОБА_11 . Жодних претензій чи пропозицій з приводу автомобіля чи грошей за автомобіль за життя ОСОБА_11 позивачка не пред`являла, про існування якоїсь розписки не говорила.

Крім того, 26.12.2017 року ОСОБА_1 звернулася до Московського районного суду м.Харкова із позовною заявою до цих самих відповідачів, які заявлені в даному цивільному позові. В тому позові вона просила припинити право спільної часткової власності на автомобіль SKODA FELICIA, 1998 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також стягнути з відповідачів ОСОБА_10 і ОСОБА_5 грошову компенсацію вартості вказаного автомобіля у розмірі 49471 (сорок дев`ять тисяч чотириста сімдесят одну) гривню 50 коп. Після отримання відзиву на вказаний позов, нею 20.03.2018 року було подано заяву про зміну предмету позову, в якій позивачка змінила предмет позову, а саме виклавши позовну вимогу - про стягнення суми за борговою розпискою від 15.10.2016 року.

Також не підлягають стягненню заявлені судові витрати позивачки в сумі 10000,0 грн., так як не підтверджені жодними доказами.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 вказує, що вони проживали однією сім`єю з ОСОБА_11 як на території її домоволодіння, так й на території його домоволодіння, разом доглядали худобу, вона доїла корову, а ОСОБА_11 управлявся біля свиней. Здорових свиней тримали на її подвір`ї, маленьких на подвір`ї ОСОБА_11 . Речі свої та ОСОБА_11 вона прала на своєму подвір`ї, вони разом заготовляли консервовані овочі та фрукти на зиму. Протягом п`яти років вони разом тримали корову, потім її продали іншому господарю. За спільні кошти, в період фактичного проживання однією сім`єю нею разом з ОСОБА_11 був придбаний в селі Кобзівка будинок з надвірними будівлями в 2002 році, вони за спільні кошти відремонтували цей будинок, поставили нову огорожу. Але, 15.09.2006р. ОСОБА_5 , будучи в нетверезому стані скоїв ДТП, і вони змушені були продати вищевказаний будинок та відшкодувати збитки потерпілим. Крім того, кошти, які вона отримувала за оренду земельної ділянки, вона змушена також була віддати ОСОБА_5 , щоб повністю розрахуватись з потерпіли від ДТП. В 2009 році вона разом з ОСОБА_11 за спільні кошти придбали автомобіль Москвич ІЖ КОМБІ, який влітку 2010 року за спільною згодою ними був проданий і кошти від продажу автомобіля буди витрачені на придбання автомобіля марки SKODA FELICIA. Укласти угоду купівлі - продажу автомобіля вони не мали змоги, так як ОСОБА_11 почав хворіти. Твердження представника відповідача ОСОБА_5 щодо вживання ОСОБА_11 сильнодіючих препаратів й що до їх впливу на свідомість та стан здоров`я останнього, є безпідставними, так як розписка датована ОСОБА_11 15.10.2016 року, а вказані представником відповідача лікарські препарати ОСОБА_11 приймав 27.10.2016, на 12 днів пізніше, ніж дана розписка. Підтверджуючи отримання від ОСОБА_11 коштів за проданий автомобіль, ОСОБА_6 надав розписку про отримання коштів за автомобіль, що підтверджує реальні наміри сторін, а саме, що ОСОБА_11 купив транспортний засіб , котрий має індивідуальні ознаки, котрі вичерпно відображені в розписці ОСОБА_6 .

Позивач, її представник позивача за договором адвокат Дейна С.А. та її представник за довіреністю Болотов С.В. позовні вимоги підтримали, навівши підстави, вказані у позові і відповіді на відзив.

Представник відповідачів за договором адвокат Білик А.В. проти позову заперечував з підстав, вказаних у відзиві на позов.

Відповідач ОСОБА_6 надіслав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, рішення у справі прийняти на розсуд суду.

Відповідач ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав.

Перевіривши матеріали справи, вислухавши учасників справи, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Кобзівка Красноградського району Харківської області помер ОСОБА_11 , що підтверджується копією свідоцтва про його смерть серії НОМЕР_2 (а.с.13).

12.09.2010 року ОСОБА_6 , який діяв від імені ОСОБА_8 на підставі довіреності за реєстровим №709 від 08.08.2010 року, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Луніною Т.А., була видана довіреність НМХ 024741, якою уповноважено ОСОБА_11 або ОСОБА_1 , які діють незалежно один від одного, експлуатувати, ремонтувати та слідкувати за технічним станом, користуватися, а також розпоряджатися (продати, обміняти, здати в оренду) належним ОСОБА_8 автомобілем марки SKODA FELICIA, 1998 року випуску, тип ТЗ легковий універсал, державний номер НОМЕР_1 (а.с.14-15)

Позивачка стверджує, що за вказаною угодою було приховано інший правочин, а саме договір купівлі-продажу автомобіля, на підтвердження чого надала копію розписки ОСОБА_11 від 15.10.2016 року, де вказано, що він цією розпискою засвідчує, що 12.09.2010 року ним, разом з ОСОБА_1 був придбаний автомобіль марки SKODA FELICIA, 1998 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , за який були виплачені кошти в сумі 17 тис. грн. з його сторони та 14 тис. грн. зі сторони ОСОБА_1 . Після придбання автомобіля вони з ОСОБА_1 разом користувалися автомобілем, експлуатували та проводили ремонти за кошти, які вкладали в рівних долях (а.с.17). Вона вважає, що проживала однією сім`єю з ОСОБА_11 , а тому автомобіль є сумісною власністю подружжя і вона має право на Ѕ частину вказаного автомобіля.

На підтвердження вказаного факту вона надала довідку Кобзівської сільської ради №550 від 15.11.2017 року, в якій вказано, що на підставі усних пояснень свідків, жителів с.Кобзівка, встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_11 дійсно на протязі п`ятнадцяти років перебували у громадянському шлюбі, вели спільне господарство, придбавали спільні речі, в тому числі автомобіль марки «Шкода Феліція-універсал», та вона здійснювала догляд за хворим ОСОБА_11 по день його смерті (а.с.18).

Оцінивши належність, достовірність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до такого висновку.

Стосовно вимог позивачки щодо встановлення факту її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 20.05.2002 року по 14.03.2017 року і визнання за нею права власності на Ѕ частку автомобіля марки SKODA FELICIA, 1998 року випуску, державний номер НОМЕР_1 суд вважає наступне.

Статтею 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

За положеннями частин першої-другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

У відповідності до п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без шлюбу.

Згідно із статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

За змістом положень статті 74 СК України, у разі пред`явлення позову про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, позивач повинен довести початок і кінець такого проживання, а також набуття в цей період спірного майна. Обставини проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, існування між ними відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, а також набуття ними спільного майна у цей період має бути підтверджено належними і допустимими доказами.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що з 20 травня 2002 року вона проживала з ОСОБА_11 однією сім`єю без реєстрації шлюбу по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому майно, придбане у цей період, є спільною сумісною власністю її та ОСОБА_11 .

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99)

На підтвердження факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_11 ОСОБА_1 посилається на покази свідків і довідку Кобзівської сільської ради Красноградського району №550 від 15.11.2017 року, яка видана на підставі усних пояснень свідків, жителів с.Кобзівка.

У Постанові ВС від 14.02.2018 у справі №129/2115/15-ц зауважено, що для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї, а покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення такого факту.

В той же час відповідно до довідки сільської ради від листопада 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_11 були зареєстровані та фактично проживали за різними адресами, а саме ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , а ОСОБА_11 в АДРЕСА_1 (а.с.64).

В судовому засіданні позивачка підтвердила дані факти та дійсно пояснила, що вони з ОСОБА_11 були зареєстровані за різними адресами, проживали на два будинки (то в одному то в іншому, то кожен у себе,) худобу доглядали на два господарства, готували їжу кожен у себе, що ставить під сумнів, що їх стосунки мали характер сімейних.

Крім того, із розписки ОСОБА_11 від 15.10.2016 року, з приводу походження коштів на придбання автомобіля SKODA FELICIA, 1998 року випуску, на яку посилається позивачка(а.с.17), чітко вбачається, що у кожного були свої грошові кошти, а саме за цей автомобіль ОСОБА_1 сплатили свої кошти в сумі 14.000грн., а ОСОБА_11 свої власні кошти в сумі 17.000грн.

Таким чином, вказана розписка також підтверджує, що вони не мали спільного бюджету.

Стосовно довідки Кобзівської сільської ради №550 від 15.11.2017 року, в якій вказано, що ОСОБА_1 та ОСОБА_11 дійсно на протязі п`ятнадцяти років перебували у громадянському шлюбі, вели спільне господарство, придбавали спільні речі, в тому числі автомобіль марки «Шкода Феліція-універсал», та вона здійснювала догляд за хворим ОСОБА_11 по день його смерті, то в ній зазначено, що ця довідка видана виключно на підставі усних пояснень свідків - жителів с.Кобзівка, прізвища яких зазначені нижче(а.с.18).

При цьому вказані свідки були допитані в судовому засіданні безпосередньо.

Так, свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 пояснили суду, що їм дійсно відомо, що ОСОБА_1 та ОСОБА_11 дійсно на протязі п`ятнадцяти років перебували у громадянському шлюбі, вели спільне господарство, вони їх вважали як чоловіка та дружину. При цьому вони були зареєстровані та фактично про живали за різними адресами, тобто жили на дві хати(то в одному місці, то в іншому, то кожен у себе). Безпосередніми свідками придбання автомобіля SKODA FELICIA, ніхто з них не був, за які саме кошти і хто з них яку суму вкладав в даний автомобіль їм достовірно не відомо, документів підтверджуючих право власності на нього також ніхто з них не бачив.

Також свідок ОСОБА_14 додала, що вона на початку 2000 років працювала завідуючою ферми та виписувала живність, при цьому ОСОБА_1 та ОСОБА_11 виписували(придбавали) живність на різні накладні, тобто він собі, а вона собі.

Таким чином дана довідка в сукупності з поясненнями свідків, безпосередньо допитаних в суді, також достовірно не підтверджує факт сумісного ведення господарства.

Будь-яких інших доказів, на підтвердження сімейних стосунків з ОСОБА_11 позивачка не надала, не мається таких і в матеріалах справи.

Таким чином основних факторів, які необхідні для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю, а саме ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї, в судовому засіданні не підтверджено, а покази допитаних свідків також достовірно не підтвердили такого факту.

Поруч з цим, до майна, що було набуте під час проживання осіб однією сім`єю, застосовуються положення сімейного законодавства, які регулюють правові відносини з приводу права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Згідно із частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В той час позивачем не надано жодних доказів щодо придбання нею і ОСОБА_11 у період спільного проживання однією сім`єю у власність будь-якого майна.

ОСОБА_1 стверджує, що під час спільного проживання ними 12.09.2010 року був придбаний автомобіль марки SKODA FELICIA, 1998 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , а довіреність на вказаний автомобіль є прихованим договором купівлі-продажу, а отже удаваним правочином.

При цьому, в матеріалах справи міститься нотаріально посвідчена довіреність ОСОБА_6 , який діяв від імені власника автомобіля ОСОБА_8 , якою уповноважено ОСОБА_11 або ОСОБА_1 , які діють незалежно один від одного, експлуатувати, ремонтувати та слідкувати за технічним станом, користуватися, а також розпоряджатися (продати, обміняти, здати в оренду) належним ОСОБА_8 автомобілем марки SKODA FELICIA, 1998 року випуску, тип ТЗ легковий універсал, державний номер НОМЕР_1 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтвердила, що дійсно договору купівлі-продажу на даний автомобіль, ані вона ані ОСОБА_11 не укладав, а він був «придбаний по довіреності» від 20.09.2010 року.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частинах першій, другій статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (стороною).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Згідно з пунктами 7, 8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин на шасі, автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (далі - Правила), передбачено, що власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати їх протягом десяти діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Для реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зареєстровані в підрозділах ДАІ, додається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням, передачею, такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Відчуження, передача власником придбаних транспортних засобів не зареєстрованих у підрозділах ДАІ, не проводиться. Доказами, що підтверджують наявність у позивача права власності на майно є правовстановлюючі документи, зокрема, нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України.

За частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Вказана правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2016 року у справі № 6-688цс15.

Таким чином, вказаними вище нормативно-правовими актами визначені певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання договорів купівлі-продажу транспортних засобів, зокрема власник, який бажає продати автомобіль, повинен зняти автомобіль з реєстрації для продажу, а новий власник в передбачені законом строки зареєструвати за собою даний автомобіль, надавши документи, підтверджуючі придбання автомобіля, чіткий перелік яких визначено цими нормативно-правовими актами.

Спірний автомобіль ОСОБА_8 , як власником автомобіля, з реєстрації для продажу не знімався, останній є зареєстрованим власником цього автомобіля, а позивачкою чи ОСОБА_11 , яких позивачка вважає власниками вказаного транспортного засобу, жодних заходів для його реєстрації за собою, починаючи з 2010 року, не вживали. При цьому розписка ОСОБА_6 , що надана позивачкою на підтвердження купівлі-продажу зазначеного автомобіля, не охоплюється переліком документів, які подає особа для реєстрації свого права власності на підтвердження правомірності придбання транспортного засобу.

В судовому засіданні ОСОБА_6 підтвердив, що він в 2010 році він імені ОСОБА_8 видав тільки довіреність ОСОБА_11 та ОСОБА_1 на автомобіль SKODA FELICIA, 1998 року випуску з переліком повноважень, зазначених в ній(а.с.14), а в 2016 році видав аналогічну довіреність на сина ОСОБА_11 ОСОБА_5 (а.с.65). При цьому будь-яких договорів купівлі-продажу чи будь-яких інших договорів, які б підтверджували перехід права власності даного автомобіля на будь-яку іншу особу, в тому числі на ОСОБА_11 чи ОСОБА_1 , він не укладав. Єдиним юридичним та законним власником даного автомобіля на кого оформлено право власності, як на 2010 рік, так і на даний час є ОСОБА_8 .

При цьому відповідно до довіреності (по праву передоручення) ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_8 27.09.2016 року була видана інша довіреність, якою він уповноважує ОСОБА_5 бути представником ОСОБА_8 в усіх державних, громадських, господарських та інших органах і організаціях незалежно від підпорядковування і форм власності і галузевої залежності, в тому числі у відповідних органах Державтоінспекції з питань, пов`язаних з експлуатацією та розпорядженням належного ОСОБА_8 на праві власності транспортного засобу моделі SKODA FELICIA, 1998 року випуску, державний номер НОМЕР_1 (а.с.65).

Вказана довіреність була видана за життя ОСОБА_11 , він довіреність не оскаржував, як і позивачка, власником автомобіля вказаний ОСОБА_8 , що додатково свідчить про те, що ніякий договір купівлі-продажу спірного автомобіля раніше не укладався, а отже відсутні підстави для визнання довіреності від 12.09.2010 року удаваним правочином.

Згідно з частиною третьою статті 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Установивши, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля у письмовій формі не укладався, не був зареєстрований в установленому пунктами 7, 8 Правилами порядку, згідно з частиною третьою статті 640 ЦК України зазначений договір не є вчиненим, суд дійшов висновку, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особами, які цю довіреність отримали, а тому відсутні підстави для визнання спірного автомобіля об`єктом права спільної сумісної власності і визнання за позивачкою права власності на Ѕ частину даного автомобіля.

Враховуючи викладене в задоволенні позову слід відмовити.

Вимога щодо стягнення з ОСОБА_10 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 понесених нею судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України також не підлягає задоволенню у зв`язку з відмовою у позові.

Керуючись ст.ст. 2, 4-5, 12, 76-83, 141, 259, 263-265 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про встановлення факту проживання однією сім`єю, про визнання правочину удаваним, про визнання права власності на Ѕ спільної сумісної власності рухомого майна та про стягнення грошової компенсації на частку майна - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Харківського апеляційного суду через Красноградський районний суд Харківської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 09 квітня 2020 року.

Суддя