Єдиний унікальний номер 2-6429/2010
Номер провадження 22-ц/804/509/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2020 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Будулуци М.С.

суддів: Гапонова А.В., Папоян В.В.,

за участю секретаря судового засідання Гладуха О.О.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на ухвалу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 січня 2020 року в цивільній справі за скаргою Топчийова ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , про визнання протиправними дій приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Григорчука П.В. та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження та арешт майна боржника (справа № 2-6429/2010, головуючий суддя Любчик О.В., повний текст ухвали складений 11 грудня 2019 року в місті Бахмут Донецької області),-

В С Т А Н О В И В:

21 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до суду в інтересах ОСОБА_2 , в якій просив визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Григорчука П.В. по винесенню постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.11.2019 року ВП № 60494448 та постанови про арешт майна боржника від 04.11.2019 року за виконавчим провадженням ВП № 60494448 стосовно ОСОБА_2 ; скасувати вказані постанови з виконання виконавчого листа по справі № 2-6429/2010, виданого на підставі рішення Артемівського міськрайонного суду від 09.07.2015 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», заборгованості за кредитним договором в сумі 3 000 дол. США.

Заяву обґрунтовував порушенням трирічного строку пред`явлення виконавчого документу до виконання та вимог ст.ст. 24, 56 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавче провадження відкрито не за місцезнаходженням чи перебування боржника, майна, рахунків чи місця роботи ОСОБА_4 в м. Бахмут Донецької області, а у м. Маріуполь Донецької області. Просив заяву задовольнити.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 січня 2020 року в задоволенні скарги Топчийова ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , про визнання протиправними дій приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Григорчука П.В. та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження та арешт майна відмовлено.

Із вказаною ухвалою не погодився Топчийов Євген Володимирович, який діє в інтересах ОСОБА_2 , та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що в постанові про відкриття виконавчого провадження від 04 листопада 2019 року по ВП № 60494448 вказано, що з боржника підлягає стягненню заборгованість в розмірі 3 000 доларів США, а у виконавчому листі інша сума заборгованості, що для нього є незрозумілім та він вважає, що вказана постанова про відкриття виконавчого провадження є нікчемною. До відзиву на скаргу приватний виконавець надіслав неналежно засвідчені копії документів, які, на думку апелянта, не можуть бути визнані допустимими доказами. Також суд не врахував, що винагороду в постанові про відкриття виконавчого провадження приватний виконавець визначив у розмірі 300 доларів США, що є неприпустимим, оскільки грошовою одиницею на всій території України є гривня.

Відзиви на апеляційну скаргу від учасників справи до апеляційного суду не надійшли.

Учасники справи до апеляційного суду не з`явилися, але про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином (а. с. 134 137)

Апеляційний суд вважав можливим розглянути справу за відсутністю учасників справи, оскільки, відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , слід залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

За приписами ч.ч. 1 - 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі. Суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Артемівського міськрайонного суду від 09 липня 2015 року з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 солідарно стягнуто на користь Публічного Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», заборгованість за кредитним договором в сумі 306 589,09 дол. США. Дане рішення набрало законної сили 19 серпня 2015 року.

З виконавчого листа, виданого 19 серпня 2015 року, вбачається, що його вперше повернуто було в травні 2016 року, відповідно до постанови «Про повернення виконавчого документа».

Перший раз виконавчий лист було повернуто виконавчою службою 04 травня 2016 року.

Вдруге виконавчий документ повернуто 18 вересня 2019 року на підставі п.7 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку. Постанову стягувачем не оскаржено.

30 жовтня 2019 року стягувач - Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» звернувся до приватного виконавця Григорчука Павла Васильовича із заявою про примусове виконання рішення, на виконання якого видано виконавчий лист № 2-6429/2010, просив розпочати примусове виконання рішення та під час відкриття виконавчого провадження винести постанову про арешт майна (коштів) боржника (п.2,4 ст.56 Закону); здійснити реєстрацію обтяжень майна боржника (п.8 ч.3 ст.18 Закону).

04 листопада 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Григорчуком П.В. на підставі ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанови про відкриття виконавчого провадження та арешт майна боржника за виконавчим провадженням ВП № 60494448 (ч. 1 ст. 19).

При вирішенні справи суд першої інстанції врахував наступне.

Право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення, відповідно до статті 5 цього Закону, віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Частинами 1, 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (п. ч. 1 ст. 26).

За ст. 27 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України «Про виконавче провадження».

Суд виходив з того, докази проживання ОСОБА_4 в іншій, ніж в Донецькій області, у справі відсутні.

З урахуванням наявних у приватного виконавця відомостей про місце проживання боржника на території Донецької області, судом не встановлено дій або ж бездіяльності приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Григорчука П.В. при прийнятті до виконання виконавчого листа № 2-6429/2010, виданого 19 серпня 2015 року, які були б вчинені з порушеннями вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

Статтями 1, 2, 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» встановлено, що примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Правовою основою діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є Конституція України, цей Закон, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, інші закони, нормативно-правові акти, прийняті на їх виконання.

Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Процес примусового виконання судового рішення в цивільній справі необхідно розглядати як невід`ємну частину механізму судового захисту права в порядку цивільного судочинства.

Суд зауважив, що виконання судового рішення є прямим обов`язком боржника в силу вимог чинного законодавства, зокрема, ч. 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої, боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

До того ж, відповідно до положень частин п`ятої та сьомої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», сторони зобов`язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов`язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - про зміну місця роботи.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Отже, саме на ОСОБА_2 , як боржника у виконавчому провадженні, покладено обов`язок повідомити приватного (або державного) виконавця про зміну місця свого проживання, а приватний виконавець має відреагувати на таке повідомлення у відповідності з приписами Закону України «Про виконавче провадження», пунктом 10 частини 4 статті 4 якого передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Частиною 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Згідно ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції , чинній на дату набранням рішення 2-6429/2010 законної сили), виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку.

Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 2016 року), виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Згідно п. 5 Розділу XIII Прикінцеві та Перехідні положення виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Суду не надано документів, які б свідчили про оскарження та скасування постанов про повернення виконавчого листа. З урахуванням викладеного, виконавчий лист по справі № 2-6429/2010, виданий 19 серпня 2015 року на підставі рішення Артемівського міськрайонного суду від 09 липня 2015 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», заборгованості за кредитним договором в сумі 3 000 дол. США, пред`явлений в межах строків, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно зі ст. 447 ЦПК України, яка кореспондується зі ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно з ч.3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, № 63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на викладене, враховуючи досліджені докази, суд дійшов висновку, що винесені приватним виконавцем 04 листопада 2019 року постанови про відкриття виконавчого провадження та арешт майна боржника у виконавчому провадженні ВП № 60494448 відповідають вимогам закону, прийняті в межах повноважень приватного виконавця, право боржника при цьому не було порушено, а зазначені заявником у скарзі підстави не знайшли підтвердження під час розгляду скарги, в зв`язку з чим скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які виникли з приводу примусового виконання суми стягнення, дав їм належну оцінку і обґрунтовано відмовив в задоволенні скарги.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та встановленим обставинам справи.

Апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, з огляду на наступне.

За приписами ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Таким вимогам закону ухвала суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Всупереч тверджень апелянта ОСОБА_1 , суд прийняв ухвалу на підставі наявних у справі письмових доказів, яким дав належну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи. При вирішенні справи суд застосував норми права, які регулюють спірні правовідносини та постановив ухвалу, яка в повній мірі відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду.

Як вбачається з заяви про примусове виконання від 30 жовтня 2019 року, стягувач - Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк»(скорочено АТ «ПУМБ») звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Григорчука П.В. та просив розпочати примусове виконання рішення за виконавчим листом № 2-6429/2010, виданим 19 серпня 2015 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь банку коштів у розмірі 3 000 доларів США за місцем реєстрації боржника ( АДРЕСА_1 ), що є правом стягувача, незважаючи на те, що загальна сума, що підлягає стягненню за рішенням суду солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «ПУМБ», станом на 20 лютого 2015 року складає 306 589,09 доларів США (з яких заборгованість за кредитом в розмірі 161 690,97 доларів США, заборгованість за несплаченими відсотками в розмірі 144 898,12 доларів США). Стягувач в заяві також просив під час відкриття виконавчого провадження винести постанову про арешт майна (коштів) боржника.

З урахуванням заяви про примусове виконання коштів на суму стягнення 3 000 США доларів та виконавчого листа, пред`явленого до виконання стягувачем, 04 листопада 2019 року приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Григорчук П.В. виніс постанови про відкриття виконавчого провадження і арешт майна боржника, та діяв в межах виконавчого округу Донецької області. Наведене повністю спростовує твердження апелянта про те, що йому не зрозуміло чому в постанові про відкриття виконавчого провадження від 04 листопада 2019 року по ВП № 60494448 вказано, що з боржника підлягає стягненню заборгованість в розмірі 3 000 доларів США, а в виконавчому листі інша сума заборгованості (306 589,09 доларів США).

Доводи апеляційної скарги стосовно порушення трирічного строку пред`явлення виконавчого документу до виконання є безпідставні. Суд першої інстанції правильно виходив з того, що виконавчий лист останній раз був повернутий 18 вересня 2019 року, про що є відмітка на його зворотній стороні, та знову був пред`явлений до виконання в межах трирічного строку 04 листопада 2019 року, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII.

Окрім цього, відповідно до вимог ч.4 ст. 12 цього ж Закону, строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі:

1) пред`явлення виконавчого документа до виконання;

2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

За приписами ч.5 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення, строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Доводи апеляційної скарги про неналежне засвідчення копій документів приватним виконавцем, які додані ним до відзиву, та за твердженнями апелянта не можуть бути визнані допустимими доказами, спростовуються наявними копіями з виконавчого провадження, які надіслані та підписані приватним виконавцем Григорчуком П.В. з позначкою «згідно з оригіналом» та завірені його печаткою.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги адвоката Топчийова Є.В. стосовно того, що в постанові про відкриття виконавчого провадження зазначено про стягнення з боржника винагороди в розмірі у 300 доларів США, яке є незаконним, то скаргу з цього приводу ОСОБА_1 суду не заявляв, відзив в цій частині приватний виконавець суду не надавав і це не було предметом розгляду в суді першої інстанції.

Таким чином, висновки суду першої інстанції апелянтом не спростовані.

Висновки суду щодо правомірності дій приватного виконавця ґрунтується на доказах, які повно, всебічно і об`єктивно перевірені в судовому засіданні, і є законні.

Правові висновки суд першої інстанції належно обґрунтував, належно їх мотивував і повно виклав у рішенні.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку, що неправильне застосування норм процесуального права, призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано усі обставини по справі, забрані доказам судом дана належна оцінка і суд обґрунтовано відмовив в задоволенні скарги.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушень судом першої інстанції при розгляді цієї справи вимог законодавства або неправильної оцінки досліджених по справі доказів, то підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення не має.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий М.С.Будулуца

Судді: А.В.Гапонов

В.В. Папоян

Повне судове рішення складено 07 квітня 2020 року.

Суддя Донецького апеляційного суду М.С. Будулуца