Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"03" квітня 2020 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Матвєєвої Ю. О., при секретарі судового засідання Ткачук Г.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу , -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача, просила суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики від 17 січня 2019 року в сумі 50000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 17 січня 2019 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого вона надала відповідачу в якості позики грошові кошти в розмірі 50000 грн. За взаємною згодою повернення позики визначили до 01 січня 2020 року. Про отримання грошей та обов`язок у встановлений строк повернути гроші ОСОБА_2 написав розписку, але гроші не повернув до теперішнього часу. На підставі викладеного позивачка просила стягнути з відповідача зазначену суму боргу, а також витрати по сплаті судового збору.

В судове засідання позивач не з`явилась, направила на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про день розгляду справи був повідомлений належним чином.

У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У зв`язку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідне для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що 17 січня 2019 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було укладено договір позики, відповідно до умов якого останній отримав в борг грошову суму в розмірі 50000 грн. з кінцевим строком повернення до 01 січня 2020 року.

Станом на день розгляду справи судом, підтверджень повернення суми боргу ОСОБА_2 не надано. За тих обставин, відповідачем зовсім не здійснено повернення суми позики.

Суд у цьому випадку погоджується з позицією позивача щодо стягнення з відповідача суми боргу за договором позики, оскільки строк її повернення за умовами договору сплив.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Вирішуючи спір, суд вважає, що розписка, надана позивачкою містить в собі всі складові, які дають підстави вважати про укладення між сторонами саме договору позики. Розписка містить дані щодо умови отримання позичальником у борг із зобов`язанням його повернення та дати отримання коштів.

Окрім цього на підставі ст.526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За таких обставин, суд вважає, що заявлені позовні вимоги до ОСОБА_2 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн., оскільки заявлені позовні вимоги задоволені судом в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст.12,13,76,81-82,141,158,247,259,263-265,268,280 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ,ІПН НОМЕР_1 , що зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , яка зареєстрована в АДРЕСА_2 , проживає в АДРЕСА_3 , суму боргу за договором позики від 17 січня 2019 року в розмірі 50000 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Іллічівський районний суд м.Маріуполя Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Суддя: Ю. О. Матвєєва