Провадження №2/755/766/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" квітня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П. розглянувши у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користуванням житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Андрущенко Л.М. та зареєстрованого за № 2300 від 11 червня 2019 року, продавець ОСОБА_3 передала у власність покупця, а покупець ОСОБА_1 прийняла у власність квартиру АДРЕСА_2 . Відповідно до п. 21 Договору продавець зобов`язалася зняти з реєстрації місця проживання/перебування усіх осіб, зареєстрованих за адресою предмета договору в строк до 11 липня 2019 року. У зв`язку із тим, що після спливу визначеного в п.21 Договору строку, на адресу предмета договору регулярно надходить кореспонденція на ім`я ОСОБА_2 , позивач припустила, що всупереч умовам договору, досі місце проживання/ проживання певних осіб зареєстровано в придбаній нею квартирі. Ця особа не є членом сім`ї позивача і зареєстрована в житловому приміщенні до набуття позивачем права власності на квартиру.

07 листопада 2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, витребувано від Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Витяг з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , з зазначенням прізвища, імені, по батькові, дати народження, серії та номера паспорта і дати реєстрації усіх осіб.

Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем не було отримано, а конверт з вказаними документами повернувся до суду із відміткою поштового відділення «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відравлення». Позивач копію ухвали про відкриття провадження у справі отримала 14 грудня 2019 року.

17 грудня 2019 року до суду Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією надано Витяг з Реєстру територіальної громади м. Києва.

Позивачем до суду додаткових заяв, пояснень подано не було, відповідачем не використано право подання відзиву на позовну заяву.

Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу ОСОБА_1 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_2 .

Згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Андрущенко Л.М. та зареєстрованого за № 2300 від 11 червня 2019 року, продавець ОСОБА_3 передала у власність покупця, а покупець ОСОБА_1 прийняла у власність квартиру АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. 21 Договору продавець зобов`язалася зняти з реєстрації місця проживання/перебування усіх осіб,зареєстрованих за адресою предмета договору в строк до 11 липня 2019 року.

Із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 170091555 від 11 червня 2019 року вбачається, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Відповідно до Витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою АДРЕСА_1 , станом на 06 грудня 2019 року зареєстрована одна особа ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата реєстрації - 10 грудня 1996 року.

Позивач вказує на те, що ця особа не є членом її сім`ї і зареєстрована в житловому приміщенні до набуття позивачем права власності на квартиру та, всупереч умовам договору, зокрема п. 21 Договору продавцем не було знято з реєстрації місця/проживання усіх осіб.

Нормами ст. 41 Конституції України, ст. 321 Цивільного кодексу України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні; право приватної власності є непорушним.

За ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядженнясвоїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно із ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

За змістом ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав власника житлового приміщення, в даному випадку шляхом визнання втратившим право користування квартирою по АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 .

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 317, 319, 321, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 247, 259, 263, 264, 265, 274, 279, 374 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: