Житомирський апеляційний суд
Справа №285/4396/19 Головуючий у 1-й інст. Мозговий В. Б.
Категорія 63 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2020 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,
суддів Трояновської Г.С., Коломієць О.С.,
за участю секретаря Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №285/4396/19 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа Новоград Волинська квартирно - експлуатаційна частина району, про визнання дій неправомірними, визнання протоколу житлової комісії недійсним та зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоград-Волинський міськрайонного суду Житомирської області від 10 лютого 2020 року, ухвалене під головуванням судді Мозгового В.Б. в м. Новоград-Волинський,

в с т а н о в и в :
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, у якому просив визнати неправомірними дії житлової комісії військової частини НОМЕР_1 щодо перенесення дати постановки його на квартирний облік з 22.03.1998 на 31.10.2006 рік. Визнати недійсним протокол №51 від 02.05.2019 засідання житлової комісії в/ч НОМЕР_1 в частині перенесення дати постановки його на квартирний облік з 22.03.1998 на 31.10.2006 рік. Позовні вимоги мотивував тим, що він перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 . Відповідно до витягу з протоколу №3 засідання житлової комісії в/ч НОМЕР_2 від 22.03.1998 він був прийнятий на квартирний облік у вказаній частині зі складом сім`ї одна особа і включений до списків загальної черги. У зв`язку з тим, що документи про перебування на обліку з 1998 року було втрачено військовою частиною, його безпідставно було перенесено з обліку житлової комісії на 31.10.2006 рік. В квітні 2019 року він подав рапорт разом із копією витягу з протоколу №3 від 22.03.1998 до житлової комісії відповідача для зарахування його на квартирний облік з 22.03.1998 року. Рішенням житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 02.05.2019 йому було відмовлено в перенесенні дати постановки на квартирний облік з 31.10.2006 на 22.03.1998, у зв`язку з недостатністю наданих документів для перенесення дати постановки на квартирний облік.
Рішенням Новоград-Волинський міськрайонного суду Житомирської області від 10 лютого 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог. Вказує, що безпідставним є висновок суду першої інстанції про те, що позивач не надав достовірних та достатніх доказів про своє перебування на квартирному обліку за місцем служби з 22.03.1998, так як, суду було надано копію витягу і сам витяг із протоколу №3 від 22.03.1998, оригінал протоколу немає можливості надати, оскільки він є службовим документом військової частини за місцем проходження служби.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає здоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що з 22.11.1993 ОСОБА_1 проходить військову службу в збройних силах України. З 28.11.1995 по 26.11.2003 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_2 , з 26.11.2003 по 22.01.2016 у в/ч НОМЕР_3 , а з 22.01.2016 по теперішній час проходить службу у в/ч НОМЕР_1 .
31 жовтня 2006 року рішенням №36 житлової комісії військової частини НОМЕР_4 військовослужбовця в/ч НОМЕР_3 ОСОБА_1 разом з дружиною та донькою, на підставі його рапорту та доданих ним документів, було включено до загальної черги.
Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_3 №9 від 27 серпня 2015 року ОСОБА_1 включено до списків першочергової черги.
29 червня 2017 року рішенням житлової комісії №9 ОСОБА_1 було знято з квартирного обліку військової частини НОМЕР_3 , оскільки він вибув для проходження служби до військової частини НОМЕР_1 , та 07.12.2017 рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 №9Т його було зараховано на квартирний облік з 31.10.2006 разом із сім`єю та включено в першочергову чергу з 27.08.2015 року.
Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 02 травня 2019 року № 5Т ОСОБА_1 відмовлено у перенесенні дати зарахування його на квартирний облік з 31.10.2006 на 22.03.1998, оскільки наданих позивачем документів для вирішення цього питання недостатньо.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано суду достовірних доказів про його перебування на квартирному обліку за місцем служби, а саме з 22.03.1998 року.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Частиною першою статті 12 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з частиною третьою статті 34 ЖК Української РСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду.
Облік потребуючих поліпшення житлових умов громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням - також і за місцем проживання (частина перша стаття 37 ЖК Української РСР).
На час виникнення спірних правовідносин порядок забезпечення жилими приміщеннями осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової служби за контрактом, військовослужбовців-жінок та працівників (невійськовослужбовців) Збройних Сил України був встановлений Положенням про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністра оборони України від 3 лютого 1995 року № 20 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1995 року за № 43/579 (далі - Положення).
Згідно пункту 10 Положення облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних частинах районів. Військовослужбовці, зараховані на квартирний облік, заносяться до книги обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання жилих приміщень.
Пунктом 11 Положення передбачено, що військовослужбовці беруться на квартирний облік рішенням житлової комісії військової частини, затвердженим командиром військової частини. На засіданні комісії має право бути присутнім військовослужбовець, відносно якого вирішується питання прийняття на квартирний облік.
В рішенні вказується дата прийняття на облік, склад сім`ї, підстави для прийняття на облік, вид черги надання житлових приміщень (загальна черга, в першу чергу), а у випадках відмови в прийнятті на облік - підстави відмови з посиланням на відповідну норму житлового законодавства.
Датою постановки на квартирний облік вважається день, коли було винесене рішення житловою комісією військової частини про прийняття на квартирний облік. День прийняття на квартирний облік визначає місце військовослужбовця на одержання житлового приміщення.
Перебування військовослужбовця на квартирному обліку за останнім місцем служби, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового та позачергового одержання жилих приміщень, підтверджується довідкою, виданою відповідною КЕЧ району та командиром військової частини.
Списки військовослужбовців, яких прийнято на квартирний облік та окремі списки осіб, які користуються правом першочергового та позачергового одержання жилих приміщень, мають бути вивішені для загального огляду.
На кожного військовослужбовця, взятого на квартирний облік, оформлюється облікова справа, у якій знаходяться необхідні документи (пункт 12 Положення).
Облікові справи є документами особливої уваги. Вони зберігаються в місцях квартирного обліку військовослужбовців, а після отримання ними жилих приміщень - у виконавчих комітетах місцевих Рад народних депутатів, чи в квартирно-експлуатаційних частинах районів, які видали ордер на заселення жилих приміщень.
Відповідно до пункту 13 Положення військовослужбовці перебувають на квартирному обліку у військовій частині та КЕЧ району до отримання жилого приміщення, за винятком випадків, передбачених у цьому пункті: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала необхідність для надання іншого жилого приміщення; при переміщенні військовослужбовця до нового місця служби у інший населений пункт; при засудженні військовослужбовця до позбавлення волі на термін понад 6 місяців, крім умовного засудження; при наданні відомостей, що не відповідають дійсності та які стали основою для прийняття на облік або неправомірних дій командування при вирішенні питання про прийняття на облік.
Обгрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_2 посилався на витяг з протоколу №3 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_2 від 22.03.1998 року.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
При зверненні, 04 жовтня 2006 року з рапортом до командира військової частини НОМЕР_4 , голови житлової комісії військової частини НОМЕР_4 про зарахування на квартирний облік ОСОБА_1 зазначив, що він не перебуває на квартирному обліку.
В рапорті від 04 грудня 2017 до командира військової частини НОМЕР_1 про зарахування на квартирний облік ОСОБА_1 зазначив, що він перебував на квартирному обліку за попереднім місцем служби з 31 жовтня 2006 року.
Аналогічну дату постановлення на квартирний облік ОСОБА_1 зазначив у рапорті від 19 серпня 2015 року.
З довідки військової частини НОМЕР_3 від 13 липня 2017 року вбачається, що ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_3 з 31.10.2006 по 29.06.20017 складом сім`ї 4 особи, а також у списках осіб, які мають право на першочергове отримання жилого приміщення з 27.08.2015 по 29.06.2017 року.
В листі №9014 від 27 грудня 2019 року командир військової частини НОМЕР_4 повідомив, що згідно протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_4 №36 від 31.10.2006 ОСОБА_1 та члени його сім`ї були зараховані на квартирний облік з 31.10.2006. Документи в об`єднаній житловій комісії військової частини НОМЕР_4 про зарахування та зняття з самостійного квартирного обліку військовослужбовців та членів їх сімей в військовій частині НОМЕР_2 відсутні.
Крім того, за повідомленням Новоград-Волинської КЕЧ від 04.02.2020 №220 у облікових даних відсутня інформація щодо перебування ОСОБА_1 на квартирному обліку в Новоград-Волинському гарнізоні з 1998 року по 31 жовтня 2006 року.
З листа КП "Новоград-Волинське міжміське бюро технічної інвентаризації" №31 від 21 січня 2020 року вбачається, що станом на 31.12.2012 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на ј частину квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва -194 про право власності на житло від 30.11.2000 року. Право власності зареєстровано 04.01.2001 в реєстровій книзі 22 за № 29/82. Загальна площа квартири становить 50,4 кв.м, в томі числі житлова площа 30,2 кв.м.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції обгрунтовано відхилив надану позивачем копію витягу з протоколу №3 від 22.03.1998 року, оскільки оригінал цього протоколу засідання житлової комісії відсутній. Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 не зміг обґрунтовано пояснити його походження та причини знаходження його у нього, а також чому починаючи з 2006 року до 2019 року він жодного разу не заявляв житловим комісіям, які розглядали його рапорти, що питання про постановки його на квартирний облік вже було вирішено 22.03.1998 року житловою комісією військової частини НОМЕР_2 .
Оскільки ОСОБА_1 не надав належних та достовірних доказів про його перебування на квартирному обліку за місцем служби саме з 22 березня 1998 року, тому суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні позову за необґрунтованістю.
Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Новоград-Волинський міськрайонного суду Житомирської області від 10 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 10 квітня 2020 року.

Головуючий

Судді