Справа № 423/3571/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2020 року

Попаснянський районний суд Луганської області

у складі:

головуючого судді Архипенко А.В.,

за участі секретаря Іваненко С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Попасна цивільну справу за ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати,-

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, в якому зазначила, що в період часу з 08 липня 2016 року по 17 липня 2017 року вона працювала оператором станційного технологічного центру оброблення поїзної інформації та перевізних документів виробничого підрозділу "Станція Дебальцеве-Сортувальна" структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». З березня 2017 року відповідач по справі припинив виплачувати заробітну плату, хоча продовжував її нараховувати. Станом на 17 липня 2017 року відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата за період часу з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в розмірі 17678 гривень 39 копійок (за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів до виплати належить 14112 гривень 62 копійки).

Позивач просить:

-стягнути з відповідача на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період часу з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в розмірі 14112 гривень 62 копійки.

В судове засідання позивачка не з`явилась, у своїй заяві просила розглядати справу у її відсутність.

Представник АТ «Українська залізниця» в судове засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву, в якому просив розглядати справу за його відсутності (а.с.23-24).

З наданого представником АТ «Українська залізниця» відзиву зазначено, що відповідач не визнає позовні вимоги ОСОБА_1 та просить відмовити у їх задоволенні в повному обсязі, обґрунтовуючи свою позицію наступними обставинами:

- виконання АТ «Українська залізниця» обов`язків, передбачених діючим законодавством України, унеможливлено форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили), що підтверджується Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2;

- місце роботи позивача знаходилось на території проведення антитерористичної операції; у зв`язку з відсутністю доступу до первинних документів нарахування заробітної плати в період часу 15 березня 2017 року по 17 липня 2017 року було припинено; на теперішній час відсутня можливість підтвердити інформацію щодо фактичного виконання позивачем робіт, визначених трудовим договором, а також здійснити нарахування заробітної плати та інших виплат.

- позивачка не надала доказів на підтвердження факту виходу на роботу та відпрацювання нею рабочих днів в період з другої половини березня 2017 року по 17.07.2017 року.

- довідка про розмір нарахованої заробітної плати за березень-липень 2017 р., яка була надана позивачкою, носить сумнівне походження та легитимність її створення є оспорюваною, оскільки вона оформлена всуперечь вимогам матеріального права та підписана не уповноваженими особами.

Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових правовідносинах із відповідачем по справі, обіймала посаду оператора станційного технологічного центру оброблення поїзної інформації та перевізних документів виробничого підрозділу "Станція Дебальцеве-Сортувальна" структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с11-15).

Як вбачається з Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання акціонерного товариства «Українська залізниця» від 31 жовтня 2018 року № 938 , відповідач по справі змінив найменування на акціонерне товариство «Українська залізниця» (скорочено - АТ «Укрзалізниця»).

17 липня 2017 року ОСОБА_1 було звільнено на підставі ст.40 п.1 КЗпП України (а.с.15).

На підтвердження розміру нарахованої, але не виплаченої заробітної плати позивачем надані довідки підписані заступником начальника станції Дебальцеве-Сортувальна ОСОБА_2 та головним бухгалтером ОСОБА_3.., в яких зазначено, що ОСОБА_1 нараховано заробітну плату у розмірі 17675,39 грн., сума до виплати з березня 2017 р. по липень 2017 р. складає 14112,62 грн. Відсутнє документальне підтвердження про виплату заробітної плати з березня по червень 2017 року із структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» «ПАТ Українська залізниця» (а.с.4).

Відповідно до довідки про доходи АТ «Українська залізниця» від 10 січня 2020 року № 19ДН/ДОН нарахована заробітна ОСОБА_1 за березень 2017 р.становить 1831,67грн. (до виплати 1456,52 грн.), в період часу з квітня по липень 2017 року заробітна плата позивачу не нараховувалась (а.с.25).

Як вбачається з копій наказів № 7913/Дн-ос від 10.07.2017 року та № 7917/Дн-ос від 10.07.2017 року заступника начальника станції ОСОБА_2 Олексійовича та головного бухгалтера ОСОБА_3 звільнено з посади 17.07.2017 року.

Розглядаючи даний позов, суд керується наступними правовими положеннями.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці», ст. 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці, відповідно до актів законодавства і колективного договору, на підставі укладеного трудового договору, а згідно зі ст. 22 цього Закону, суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно правового висновку, який викладено у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.01.2017 року у справі № 6-2912цс16, всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 Конвенції є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Згідно ст. ст. 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець.

Відповідно до ч.1 ст.75 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем надано довідки, які підписані заступником начальника станції та головним бухгалтером (а.с.11), які були звільнені зі своєї посади 17 липня 2017 року. Тому суд вважає, що зазначені в них відомості не є недостовірними, а повноваження на складення таких довідок у осіб, що їх підписали - відсутні.

Частиною 2 ст. 30 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідно до частин першої та сьомої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку.

Згідно висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією.

Враховуючи вищенаведені положення Закону України «Про оплату праці» та Закону України «Про бухгалтерських облік та фінансову звітність в Україні» посилання відповідача на відсутність первинної документації, як на підставу для відмови у нарахуванні та виплаті заробітної плати позивачу, який перебував у трудових правовідносинах з відповідачем, є неспроможними, оскільки обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, вести бухгалтерський, податковий облік законом покладено саме на працедавця, а не на працівника.

При тім, відповідачем спростовані відомості, викладені в довідках, наданих позивачем , а з огляду на положення частини першої статті 76 ЦПК України, відповідно до якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи - суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено в повному обсязі заявлені позовні вимоги.

Приймаючи до уваги наведене, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог відповідно до ст.13 ЦПК України та враховуючи, що відповідач визнав заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року в розмірі 1456 грн. 52 коп., суд дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення на її користь з відповідача заборгованості із заробітної плати в розмірі 1456 грн. 52 коп.

До цього ж суд аналізує висновку Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2, на який посилається предствника відповідача.

Так, згідно висновку Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 унеможливлення виконання ПАТ «Українська залізниця» регіональною філією «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» обов`язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, ст.ст.115,116 КЗпП України спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: актами тероризму на територіях міста Донецька Донецької області; тривалими перервами в роботі транспорту, регламентованими умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які на поточну дату продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини є надзвичайними, непередбаченими і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов`язальної сторони за трудовим договором, якою є ПАТ «Українська залізниця» регіональна філія «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», вони об`єктивно впливають на її обов`язки, передбачені законодавством України про працю, зокрема ст.ст.115, 116 КЗпП України та унеможливлюють їх виконання. Такі форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є підставами для звільнення від відповідальності зобов`язальної сторони, якою є ПАТ «Українська залізниця регіональна філія «Донецька залізниця ПАТ «Українська залізниця» за невиконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема ст.ст. 115, 116 КЗпП України, враховуючи субсидіарне застосування ст.4 КЗпП України та ст.ст.9, 263, 617 ЦК України.

Проте, на переконання суду, наявність такого висновку не звільняє АТ «Українська залізниця» від обов`язку виплатити позивачу заборгованість із заробітної плати та з урахуванням досліджених доказів, оскільки до основних положень законодавства про працю ніяких змін, при наявності вищезазначеного Висновку , - не внесено, в звя"язку з чим поданий позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи позов таким чином, відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати необхідно покласти на відповідача по справі.

На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст. 94,116, КЗпП України, ст.ст.1, 2, 24 Закону України «Про оплату праці», керуючись ст.ст. ст.ст.4,19,259,263, 264, 265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (, вул.Тверська, 5, м.Київ, 03680) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 заборгованість по заробітній плати в розмірі 1456 (одна тисяча чотириста п`ятдесят шість) гривень 52 копійки.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в дохід держави судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга може бути подана до апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, в порядку ст.273 ЦПК України.

Суддя А.В.Архипенко