Постанова

Іменем України

06 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 757/28022/17-ц

провадження № 61-37414св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Міністерство соціальної політики України, Державна казначейська служба України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 серпня 2017 року у складі судді Москаленко К. О. та постанову Апеляційного суду м. Києва від 23 травня 2018 року у складі колегії суддів: Вербової І. М., Головачова Я. В., Шахової О. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства соціальної політики України, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що він є інвалідом війни і йому відповідно до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено щорічно до 5 травня виплату разової грошової допомоги у розмірі семи мінімальних пенсій за віком інвалідам 3 групи з 22 червня 2011 року, восьми мінімальних пенсій за віком інвалідам 2 групи з 18 квітня 2016 року.

Вважає, що він отримує вказану виплату у меншому розмірі, ніж визначено Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки Міністерство соціальної політики України як орган виконавчої влади забезпечує призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсації інвалідам війни. Внаслідок протиправних дій Міністерства соціальної політики України щодо невиплати разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі визначеному Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» йому завдано шкоду.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунка на свою користь кошти у розмірі 31 411 грн у рахунок відшкодування шкоди, завданої невиплатою у належному розмірі щорічної разової грошової допомоги до 5 травня протягом 2012-2017 років, передбаченої статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», інфляційні втрати у розмірі 39 817 грн 97 коп. та моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18 серпня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 23 травня 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суди попередніх станцій виходили із того, що ОСОБА_1 не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому відповідачами шкоди.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у травні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 серпня 2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 23 травня 2018 року і ухвалити нове рішення.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають критеріям законності та обґрунтованості. Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи судове рішення, не врахували, що у порушення вимог статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у період 2012-2017 років Міністерством соціальної політики України здійснювалися виплати допомоги ОСОБА_1 у розмірі, встановленому постановами Кабінету Міністрів України.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу Міністерство соціальної політики України зазначило, що відповідно до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інвалідам війни щорічно до 5 травня виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Таким чином, Міністерство соціальної політики України ніяким чином не порушувало права та законні інтереси ОСОБА_1 , а діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачалися Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та іншими нормативно-правовими актами, які приймалися на виконання вимог цього Закону.

Відзив на касаційну скаргу від Державної казначейської служби України не надходив.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 липня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 серпня 2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 23 травня 2018 року і витребувано із Печерського районного суду м. Києва цивільну справу № 757/28022/17-ц.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги його висновків не спростовують.

Фактичні обставини справи

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначив, що внаслідок протиправних дій Міністерства соціальної політики України, які полягають у невиплаті йому щорічної разової допомоги до 5 травня протягом 2012-2017 років відповідно до вимог статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», йому заподіяна шкода у розмірі 31 411 грн та моральна шкода у розмірі 50 000 грн, яка полягає у душевних та фізичних стражданнях.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і норми застосованого права

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Згідно із статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктами 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах по відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Згідно із статтею 1167 ЦК Україниморальна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Враховуючи викладене, обов`язковими підставами відшкодування моральної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. У випадку відшкодування моральної шкоди на підставі статті 1173 ЦК України, незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена.

Таким чином, причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факт неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб, який повинен бути підтверджений відповідним судовим рішенням, яке має значення для справи про відшкодування шкоди.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, щоОСОБА_1 не було надано доказів того, що відповідачі порушили його права, завдали йому майнової шкоди, моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, протиправності діяння чи бездіяльності відповідачів, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідачів, у зв`язку з чим позовні вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, на виконання вимог статей 367, 374 ЦПК України, дослідив всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надав їм належну оцінку, визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, залишив без змін рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 серпня 2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 23 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець