Справа №133/2467/17
РІШЕННЯ

Іменем України

07.04.20 року

КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

в складі головуючого судді Воронюк В.А.

при секретарі Полонській Н.М.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Козятині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна колишнього подружжя,

встановив:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив провести розподіл їх спільного майна, як колишнього подружжя, шляхом стягнення з відповідача на його користь половину вартості з придбаних речей для одного з подружжя (пісок, цемент, плитка, шпаклівка, клей, фарби тощо, плиткова стеля, плиткова підлога, унітаз, вмивальник, пожежна сигналізація, меблі (прилавки, вітрини), металопластикові вікна та двері, рекламний щит перед вхідними дверима магазину «Ажур» тощо, які залишилися і знаходяться в магазині «Ажур», належний ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності, задля зайняття нею і здійснення підприємницької діяльності, в сумі: (94571:2) = 47285,50 грн. та стягнути з відповідача на його користь судові витрати по справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що в 2011 році позивачка успадкувала двохкімнатну квартиру, яку вирішила спочатку за договором міни обміняти з другого на перший поверх багатоквартирного будинку, а потім вже обмінену квартиру переобладнати в магазин продажу жіночої білизни «Ажур».

На проведення сучасного ремонту у вказаній квартирі (перепланування та переобладнання) ними було вирішено позичити грошові кошти.

Таким позикодавцем виявилася його сестра ОСОБА_3 та її чоловік ОСОБА_4 . В липні 2011 року він уклав з подружжям ОСОБА_5 письмовий договір позики на суму 100000 грн. строком на 2 роки.

За отримані гроші він найняв людей, які проводили в вказаній квартирі ремонтні роботи, закупив необхідний будівельний матеріал, заплатив кошти на оформлення документації на нежиле приміщення з жилого, разом з дружиною вони придбали обладнання для магазину, завезли товар тощо. ОСОБА_6 оформилася як суб`єкт підприємницької діяльності.

Отже, у 2011 році за час шлюбу з метою переобладнання квартири, яку успадкувала ОСОБА_6 і яку було переобладнано під магазин «Ажур», тобто особисто для неї, вони як подружжя витратили: (70421 грн. + 16000 грн. + 8150 грн.) = 94571 грн. на ремонт, закупівлю меблів та рекламний щит.

При цьому посилається на роз`яснення , викладені викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України віл 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" , де зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені і цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Тобто, названі норми матеріального права припускають існування факту спільної сумісної власності подружжя, доки не доказано інше кимось із подружжя.

Відповідно до ч. 3 статті 61 СК України речі для професійних занять, які відповідно до ч. 4 статті 61 СК України відносяться до спільної сумісної власності подружжя, присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншою майна другому з подружжя.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22.01.2019 вказану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Відповідач надіслала на адресу суду відзив на позов, в якому зазначила, що позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає, вважає їх необґрунтованими, так як позивачем не надані докази, які б свідчили про факт придбання майна, яке підлягає поділу, про наявність цього майна на час припинення сімейних відносин, немає обґрунтування тому, чому ним змінені підстави та предмет позову. Питання про грошові кошти в сумі 100000 грн., які начебто були запозичені на ремонт та переобладнання квартири, вже вирішено рішенням Козятинського міськрайонного суду від 27.03.2017, тобто, ці кошти, не визнані спільною сумісною власністю. При цьому, позивач не надає до суду доказів, на підставі яких суд може встановити наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги позивача і які мають значення для вирішення справи по суті.

Позивачем лише долучаються рішення, ухвали та постанови по вирішенню попередніх позовів, які не містять в собі доказів, які б обґрунтовували пред`явлений позов. ОСОБА_1 в позовній заяві сам не визначився, за які кошти проводився ремонт у її успадкованій квартирі.

Крім того, позивач в позовній заяві посилається на Постанову Пленуму Верховного Суду України віл 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», де зазначено, що необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання, однак, ОСОБА_1 не зазначаються чітко дані обставини, а навпаки, не надано жодного доказу про проведені роботи: не надані документи, які б стверджували придбання матеріалів, обладнання і т.д.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав.

Представник позивача - ОСОБА_9. в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки невідомі.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Мисюра В.М. в судове засідання не з`явилася, на адресу суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність та у відсутність її довірительки, позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволенні позову.

Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з огляду на таке.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбу з 01.03.1997, який рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 12.08.2013 було розірвано, що підтверджується оглянутими в судовому засіданні матеріалами цивільної справи № 133/3928/14 (т.1 а.с.15-16).

ОСОБА_1 за договором позики від 16.07.2011 отримав від ОСОБА_3 безпроцентну грошову позику у вітчизняній валюті (гривня) у сумі 100000 грн. строком на два роки, що підтверджується оглянутими в судовому засіданні матеріалами цивільної справи № 133/3928/14 (т.1 а.с.17).

Відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності належить приміщення АДРЕСА_1 , що в цілому складається із торгової зали - 1, торгової зали - 2, кладової - 3, убиральні - 4, загальною площею 38,8 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності від 27.12.2011 № 159, виданим на підставі рішення виконкому Козятинської міської ради від 27.12.2011 № 563 взамін договору міни квартири від 13.04.2011, посвідченого приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Кондратьєвим В.Ю. 13.04.2011, зареєстрованого в реєстрі за № 627.

Відповідно до декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 01.12.2011 була проведена реконструкція квартири АДРЕСА_1 з переобладнанням під магазин промислових товарів, замовник - ОСОБА_2 , що підтверджується оглянутими в судовому засіданні матеріалами цивільної справи № 133/3928/14 (т.1 а.с.147-153).

Протоколом огляду магазину «Ажур», розташованого по вул. Червоноармійська, 58 в м. Козятин від 03.09.2015, який міститься в матеріалах цивільної справи № 133/3928/14 (т.1 а.с.160-161) та який був оглянутий в судовому засіданні встановлено такі обставини. Магазин складається із двох кімнат, стіни яких окрашені в салатовий колір, стеля окрашена в білий колір, обрамлена багетами. Підлога магазину викладена керамічною плиткою, по периметру мається плінтус. В магазині мається кладочка, стіни якої частково, висотою 1 метр викладені керамічною плиткою. З кладочки мається вхід до ванної кімнати, де мається унітаз та умивальник, вмонтовані крани, стіни кімнати обкладені керамічною плиткою. Магазин має два металопластикові вікна, на яких стоять залізні грати та жалюзі. Магазин обладнаний прилавками та заповнений товаром - предметами одягу. Магазин обладнаний електрорадіаторами. На вході до магазину стоять металопластикові двері. Магазин обладнаний сигналізацією. Магазин обладнаний вивіскою. За поясненнями представника відповідача ОСОБА_7 магазин був обладнаний ОСОБА_1 , за кошти, які були отримані в позику і використані в інтересах сім`ї.

Відповідно до висновку експерта Вінницької торгово-промислової палати за результатами проведення комісійної судової будівельно-технічної експертизи № ОС-249/311 від 16.12.2016 вартість ремонтно-будівельних робіт по реконструкції квартири АДРЕСА_1 з переобладнанням під магазин промислових товарів, станом на 31 жовтня 2011 року, може складати 70421,00 грн., що підтверджується оглянутими в судовому засіданні матеріалами цивільної справи № 133/3928/14 (т.2 а.с.1-31).

З огляду на вищезазначене суд зазначає таке. В судовому засіданні було встановлено, що магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташований за адресою: АДРЕСА_2 приміщення АДРЕСА_3 належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_8 .

Відповідно до ст. 60 СК України, лише майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до положень Конституції України особиста власність громадянина є недоторканною.

Сторонами по справі не укладалося шлюбного договору, яким би передбачалося регулювання спірних питань щодо приватної власності дружини чи чоловіка.

Щодо отримання позивачем безпроцентної позики в сумі 100000 грн. в інтересах сім`ї та подальше використання вказаних коштів на оформлення документації, переобладнання, закупівлю товарів і послуг та проведення ремонту магазина «Ажур» суд зазначає таке.

Положеннями статті 65 СК України визначені правила розпорядження подружжям майном, що є об`єктом права їх спільної сумісної власності. Таке розпорядження здійснюється шляхом укладення дружиною та/або чоловіком різноманітних правочинів з іншими особами. Якщо правочин щодо спільного майна укладає один з подружжя, то воля другого з подружжя, його згода на укладення правочину має бути з`ясована окремо.

Поряд з цим для укладення договору позики (за яким позичальником виступає один з подружжя) отримання згоди другого з подружжя не потрібне, оскільки цей правочин не стосується спільного майна подружжя. До того як позикодавець надасть кошти позичальникові (дружині або чоловікові) в останнього не виникає права власності на це майно, воно виникає лише після одержання грошових коштів. Таким чином, той з подружжя, хто укладає договір позики (позичає кошти), не розпоряджається спільним майном подружжя, він стає учасником зобов`язальних правовідносин.. Зазначеного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 133/3928/14 ( провадження № 61-33048са18 ) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання договору позики та договору-купівлі продажу автомобіля недійсним.

Зазначеного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26 вересня від 2018 року у справі № 713/285/2012 (провадження № 61-10345св18). Підстав відступити від зазначених висновків Верховний Суд не встановив.

Таким чином питання про грошові кошти в сумі 100000 грн., які начебто були запозичені на ремонт та переобладнання квартири, вже вирішено рішенням Козятинського міськрайонного суду від 27.03.2017, і ці кошти, не визнані спільною сумісною власністю.

Крім того, позивач ОСОБА_1 не надав суду доказів, на підставі яких суд може встановити наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують його вимоги і які мають значення для вирішення справи по суті. Позивачем до матеріалів вказаної справи лише долучені рішення, ухвали та постанови по вирішенню попередніх позовів, які не містять доказів, які б обґрунтовували та доводили пред`явлений позов.

Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ст. ст. 76-77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. ст. 79-81 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», визначено, що при розгляді даної категорії справ судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Однак, позивачем ОСОБА_1 в позовній заяві чітко не зазначені дані обставини, до матеріалів справи не надано жодного доказу про проведені роботи в магазині "Ажур ", що належить ОСОБА_2 (документи, квитанції, накладні тощо, які б стверджували придбання матеріалів, обладнання і т.д.) за участю ОСОБА_1 та витрату коштів на їх придбання.

Тому, з огляду на викладене суд вважає в повному обсязі відмовити позивачу у позові за безпідставністю заявлених вимог.

Керуючись ст. ст. 60, 65 СК України, ст. ст. 76-77, 79-81, 83, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_1 відмовити в позові до ОСОБА_2 про розподіл майна колишнього подружжя.

Судові витрати покласти на позивача.

На рішення суду може бути подано апеляцію до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів після проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину рішення, строк на апеляційне оскарження рахувати з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 квітня 2020 року.

Суддя: В.А. Воронюк

07.04.20