КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№22-ц/824/3902/2020 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача Гуля В.В.,

суддів Сушко Л.П., Сліпченка О.І.,

за участю секретаря Линок В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Кудрявцева Олександра Владиславовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління справами Верховної Ради України, Товариства з обмеженою відповідальністю Редакція Журналу ?Віче? про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати,-

встановив:

В квітня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів: Управління справами Верховної Ради України, РЖ ВРУ ? Віче ?, в якому просила суд: стягнути з відповідачів Управління справами Верховної Ради України та РЖ ВРУ ? Віче ? на її користь заборгованість по виплаті заробітної плати за період з квітня 2016 року по грудень 2016 року в сумі 107 920, 93 грн.; стягнути з відповідачів Управління справами Верховної Ради України та РЖ ВРУ ? Віче ? на її користь середній заробіток за весь час затримки по день винесення судового рішення.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 06 березня 1996 року ВРУ була заснована державна організація РЖ ВРУ ? Віче ?. В цей же день, Постановою ВРУ №82/96-ВР був затверджений Статут журналу ? Віче ?. 25 квітня 2005 року розпорядженням Голови ВРУ за № 570 її було призначено головним редактором журналу ? Віче ?. Розпорядженням Голови ВРУ за № 570 від 27 грудня 2016 року її було звільнено з посади головного редактора журналу ? Віче ?. Однак, в період часу з 01 квітня 2016 року по 30 листопада 2016 року заробітна плата їй взагалі не виплачувалась, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 107 920, 93 грн. 03 січня 2017 року до ЄДР було внесено відомості про реорганізацію ( перетворення ) журналу ? Віче ? та встановлено строк для заявлення кредиторських вимог до 04 березня 2017 року. 01 березня 2017 року позивачем була подана заява голові комісії з реорганізації ( перетворення ) журналу ? Віче ? про визнання кредиторських вимог. 03 квітня 2017 року на заяву позивача, головою комісії з реорганізації ( перетворення ) журналу ? Віче ?, направлено відповідь, щодо відмови в задоволенні її заяви через відсутність у журналу ? Віче ? грошей та майна. На думку позивачки, в силу ст.3 Закону України ? Про реформування державних і комунальних друкованих засобів масової інформації? вищезазначену заборгованість по заробітній платі повинен погасити саме відповідач - Управління справами Верховної Ради України. Станом на час звернення до суду вищезазначена заборгованість по заробітній платі їй не виплачена, а тому, вона змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

В подальшому, позивачкою було подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій вона просила суд: стягнути солідарно з відповідачів Управління справами Верховної Ради України та РЖ ВРУ ? Віче ? на її користь заборгованість по виплаті заробітної плати за період з 01 квітня 2016 року по 12 грудень 2016 року в сумі 107 920, 93 грн.; стягнути солідарно з відповідачів Управління справами Верховної Ради України та РЖ ВРУ ? Віче ? на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 13 грудня 2016 року по день винесення судового рішення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 20 листопада 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Редакція Журналу ? Віче ? на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період часу з 01 квітня 2016 року по 12 грудня 2016 року у розмірі 107 920 ( сто сім тисяч дев`ятсот двадцять ) грн. 93 коп., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період часу з 13 грудня 2016 року по 20 листопада 2019 року у розмірі 308 485 ( триста вісім тисяч чотириста вісімдесят п`ять ) грн. 52 коп. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Редакція Журналу ? Віче ? на користь держави судовий збір у розмірі 4 164 ( чотири тисячі сто шістдесят чотири ) грн. 06 коп. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління справами Верховної Ради України про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та солідарного стягнення заборгованості з Управління справами ВРУ, в апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати і задовольнити позов в цій частині в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивувала тим, що зменшуючи розмір середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненнісуд зарахував заробіток за місцем нової роботи при присудженні оплати за час вимушеного прогулу, проте ці положення до спірних правовідносин застосовуватись не можуть, оскільки позивач була звільнена і не просила її поновити на роботі.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги позивач вважала Управління справами Верховної Ради України є належним відповідачем у даній справі, оскільки засновником журналу «ВІЧЕ» є Верховна Рада України, яка здійснює управління журналом через Управління справами Верховної Ради України, тому саме Управління справами Верховної Ради України в строк до 01.05.2016 року в силу ч. 3 ст. 3 Закону України «Про реформування державних і комунальних друкованих засобів масової інформації» зобов`язано було ліквідувати заборгованість із заробітної плати, але цього не зробило.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що розпорядженням Голови Верховної Ради України від 25 квітня 2005 № 570 року ОСОБА_1 було призначено на посаду головного редактора журналу Верховної Ради України ?Віче? ( а.с.20 ).

Розпорядження Голови Верховної Ради України від 27 грудня 2016 року за № 803-к ОСОБА_1 звільнено 12 грудня 2016 року з посади головного редактора журналу Верховної Ради України ? Віче? за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (с.38 КЗпП України) ( а.с.26 ).

Із довідки, виданої ОСОБА_1 28 грудня 2016 року за № 254/12 вбачається, що остання працювала у редакції журналу Верховної Ради України ? Віче ? на посаді головного редактора і заборгованість з виплати заробітної плати з квітня по листопад 2016 року становить 107 920, 93 грн. (а.с.27 ).

16 листопада 2016 року ВРУ прийнято Постанову ? Про вихід Верховної Ради України із засновників редакції журналу Верховної Ради України ? Віче ? ( а.с.22 ).

13 грудня 2016 року Першим заступником Керівника Апарату Верховної Ради України винесено розпорядження № 257 ? Про реорганізацію ( перетворення ) редакції журналу Верховної Ради України ? Віче ? ( а.с.23-24 ).

Згідно відомостей, зазначених в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - ТОВ ? Редакції журналу ? Віче ? є правонаступником - редакції журналу Верховної Ради України ? Віче ?.

01 березня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Голови комісії з реорганізації ( перетворення ) редакції журналу ВРУ ? Віче ? із заявою про визнання кредиторських вимог (а.с.28-29).

Повідомленням Голови комісії з реорганізації ( перетворення ) редакції журналу ВРУ ? Віче? від 03 квітня 2017 року ОСОБА_1 повідомлена, що її заява про визнання кредиторських вимог в сумі 107 920, 93 грн. розглянута.

Згідно даних бухгалтерського обліку редакції журналу ? Віче ? нарахована заробітна плата ОСОБА_1 складає 107 920, 93 грн., з урахуванням податку з доходів фізичних осіб - 19 425, 76 грн., військового збору - 1 618, 82 грн. та членських профспілкових внесків - 1 079, 21 грн.

Водночас, зазначають, що відповідно до рішень Комітету з питань Регламенту та організації роботи Верховної Ради України ( протокол № 36 від 11 листопада 2015 року, протокол № 50 від 20 квітня 2016 року, протокол № 53 від 18 травня 2016 року ) надання фінансової підтримки журналу ? Віче ? з 01 квітня 2016 року було припинено.

Враховуючи відсутність у редакції журналу Верховної Ради України ? Віче ? коштів та майна для задоволення вимог кредиторів, задовольнити заяву ОСОБА_1 неможливо ( а.с.30 ).

Згідно довідки Форма ОК-7, виданої Пенсійним Фондом України, нарахування для страхового стажу ОСОБА_1 в період часу з 01 квітня 2016 року по листопад 2016 року вчинено саме редакцією журналу Верховної Ради України ? Віче ?, правонаступником якого є - ТОВ ? РЖ ? Віче ? ( ас.118-119 ).

Встановивши вказані обставини, суд дійшов висновку, що саме з боку ТОВ ? РЖ ? Віче ? мається обов`язок перед ОСОБА_1 щодо виплати нарахованої заборгованості по заробітній платі, тому з ТОВ ? РЖ ? Віче ? на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню нарахована але не виплачена заробітна плата за період часу з 01 квітня 2016 року по листопад 2016 року ( як зазначено у довідці про заборгованість по заробітній платі від 28 грудня 2016 року ) у розмірі 107 920, 93 грн.

Також судом встановлено, що саме з вини ТОВ ? РЖ ? Віче ? ОСОБА_1 не було проведено своєчасну виплату у визначені законом строки заробітну плату, а тому з ТОВ ? РЖ ? Віче ? на користь ОСОБА_1 згідно ст.117 КЗпП України підлягає стягненню середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні, яка розраховується відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року " Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати ", розмір якого за період часу з 13 грудня 2016 року по 20 листопада 2019 року, за весь період затримки розрахунку при звільненні складає 516 175, 80 грн. (заробітна плата ОСОБА_1 за жовтень 2016 року - 20 975, 67 грн. ( 20 робочих днів ) + листопад 2016 року - 8 520, 40 грн. ( 22 робочих дні ) = 29 496, 07 грн. : 42 робочих дні = 702, 28 грн. ( заробітна плата за один робочий день ) х 735 дні ( час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 грудня 2016 року по 20 листопада 2019 року ( а саме: 2016 рік - 14 днів, 2017 рік - 249 днів, 2018 рік - 250 днів, 2019 рік - 222 дні )) = 516 175, 80 грн.), без утримання відповідних податків й інших обов`язкових платежів.

Стягуючи середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні, суд виходив з роз`яснень наданих у абзаці 2 пункту 32 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 1992 року " Про практику розгляду судами трудових спорів ", відповідно до яких при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Із наданих позивачкою довідок за №№ 13, 14, 15, 16 від 11 листопада 2019 року, ОСОБА_1 працює на посаді викладача вищої категорії в Українському інституті підвищення кваліфікації працівників телебачення, радіомовлення і преси.

Заробітна плата ОСОБА_1 в період часу з грудня 2016 року по листопад 2019 року складає 207 690, 28 грн., без врахування відповідних податків й інших обов`язкових платежів.

Оскільки довідка за № 16 від 11 листопада 2019 року не містить розміру заробітної плати за листопад 2019 року, з урахуванням інформації, щодо середнього заробітку зазначеного у даній довідці, який складає 6 583, 23 грн., суд здійснив розрахунок щодо розміру заробітної плати ОСОБА_1 за період часу з 01 листопада 2019 року по 20 листопада 2019 року, який складає 4 388, 80 грн. ( 6 583, 23 грн. - середній заробіток : 21 ( кількість робочих днів в листопаді 2019 року ) = 313, 48 грн. х 14 = 4 388, 72 грн.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку з ТОВ Редакція Журналу ? Віче ? на користь позивача підлягає стягненню сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період часу з 13 грудня 2016 року по 20 листопада 2019 року у розмірі 308 485, 52 грн. (735 робочих днів вимушеного прогулу х 702, 28 грн. - середньоденна заробітна плата за один робочий день = 516 175, 80 грн. - 207 690, 25 грн. (заробітна плата ОСОБА_1 за новим місцем роботи в період часу з грудня 2016 року по листопада 2019 року) = 308 485, 52 грн., без врахування відповідних податків й інших обов`язкових платежів.

Зменшуючи суму середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати на суму заробітної плати ОСОБА_1 за новим місцем роботи, суд застосував принцип співмірності відповідно до постанов ВСУ в справах № 6-54цс11 від 12.01.2012 року, № 6-113цс16 від 27.04.2016 року, № 6-259цс17 від 13.03.2017 року, а також керувався роз`ясненнями абзацу 2 пункту 32 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 1992 року " Про практику розгляду судами трудових спорів " в частині зарахування заробітку за місцем нової роботи в оплату за час вимушеного прогулу.

Разом з тим в частині зменшення суми середнього заробітку суд прийшов до неправильного висновку виходячи з наступного.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України).

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору.

Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Отже, суд може зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, за таких умов: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, як належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Оскільки зазначених вище умов для зменшення розміру середнього заробітку судом апеляційної інстанції не встановлено, у суду не було підстав для зменшення цього розміру.

Крім того зменшуючи цей розмір суд зарахував заробіток за місцем нової роботи при присудженні оплати за час вимушеного прогулу, проте ці положення до спірних правовідносин застосовуватись не можуть, оскільки позивач була звільнена і не просила її поновити на роботі.

Таким чином в цій частині апеляційна скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині солідарного обов`язку по даним виплатам з Управління справами Верховної Ради України суд виходив з того, що виробничі, майнові, фінансові та інші умови діяльності журналу Верховної Ради України ? Віче ? регулюються Статутом редакції журналу Верховної Ради України ? Віче ? ( надалі по тексту - Статут ), затвердженого Постановою Верховної Ради України від 06 березня 1996 року № 82/96-ВР ( а.с.11-15 ).

Відповідно до п.п.1, 4, 11 17 Статуту, засновником журналу ? Віче ? є Верховна Рада України.

Редакція є юридичною особою, реєстрація якої здійснюється в установленому чинним законодавством України порядку, має самостійний баланс, відповідні рахунки в установах банків, печатку, штамп, інші реквізити, необхідні для здійснення поставлених перед нею завдань.

Керівництво редакцією здійснює головний редактор, який призначається на посаду і звільняється з неї Головою Верховної Ради України за поданням профільного комітету Верховної Ради України та за письмовим погодженням ( візуванням ) з керівниками фракцій (груп ) народних депутатів України.

Головний редактор:

організовує роботу редакції, виконання завдань, визначених програмою журналу та цим Статутом, несе персональну відповідальність за їх здійснення та виконання вимог до діяльності журналу відповідно до чинного законодавства України;

за погодженням з Головою Верховної Ради України затверджує штатний розпис редакції та її структуру, встановлює посадові оклади, надбавки, доплати працівникам в межах фонду оплати праці;

видає накази і розпорядження, затверджує положення про структурні підрозділи, посадові та службові інструкції, здійснює інші повноваження, визначені рішенням засновника;

приймає на роботу, переміщує і звільняє працівників у порядку, передбаченому чинним законодавством і цим Статутом.

Джерелом формування майна, фонду оплати праці та інших видів фінансування редакції є кошти державного бюджету.

Відповідно до статті 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном.

Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

Згідно з Положенням про Управління справами Апарату Верховної Ради України, затвердженого розпорядженням Голови Верховної Ради України від 05 жовтня 2015 року № 1371, редакція журналу Верховної Ради України ? Віче ? не належить до сфери управління Управління справами ( п.3.4 Положення ).

Управління справами не є засновником ( співзасновником ) редакції журналу Верховної Ради України ? Віче ?.

З огляду на викладене, суд вважав, що позивачкою не надано доказів, які б свідчили, що Управління справами Верховної Ради України порушено трудові права ОСОБА_1 .

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги позивач вважала Управління справами Верховної Ради України є належним відповідачем у даній справі, оскільки засновником журналу «ВІЧЕ» є Верховна Рада України, яка здійснює управління журналом через Управління справами Верховної Ради України, тому саме Управління справами Верховної Ради України в строк до 01.05.2016 року в силу ч. 3 ст. 3 Закону України «Про реформування державних і комунальних друкованих засобів масової інформації» зобов`язано було ліквідувати заборгованість із заробітної плати, але цього не зробило.

Але такі доводи є необґрунтованими виходячи з наступного.

Статтею 1 Закону України «Про реформування державних і комунальних друкованих засобів масової інформації» встановлено, що дія цього Закону поширюється на друковані засоби масової інформації, засновниками (співзасновниками) яких є органи державної влади, інші державні органи та органи місцевого самоврядування, і редакції друкованих засобів масової інформації, засновниками (співзасновниками) яких є органи державної влади, інші державні органи та органи місцевого самоврядування.

Згідно з частиною 3 статті 3 зазначеного Закону протягом чотирьох місяців з дня набрання чинності цим Законом засновники (співзасновники) друкованого засобу масової інформації та редакції зобов`язані сплатити заборгованість із податків та обов`язкових платежів, ліквідувати заборгованість із заробітної плати та виконати інші фінансові зобов`язання відповідно до законодавства.

Разом з тим Управління справами не є засновником (співзасновником) редакції журналу Верховної Ради України, про що суд першої інстанції вірно встановив у своєму рішенні, а відповідно до пункту 19 Статуту редакції цього журналу, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 06.03.1996 № 82/96-ВР, здійснює контроль та ревізію фінансово-господарської діяльності редакції.

Відповідно до пункту 2 зазначеної Постанови Верховної Ради України вирішення організаційних, матеріально-фінансових питань, пов`язаних із твердженням цього Статуту та функціонуванням журналу «Віче» доручено Президії Верховної Ради України.

Крім того, редакція журналу Верховної Ради України «Віче», головним редактором якої працювала позивачка, у сфері управління Управління справами не перебувала, що підтверджується Положенням про Управління справами Апарату Верховної Ради України, затвердженого розпорядженням Голови Верховної Ради країни від 05.10.2015 № 1371.

Також в апеляційній скарзі позивач зазначає, що з Витягу з ЄДРПОУ (а.с. 9-10) редакція журналу ВРУ «ВІЧЕ» як державна організація (установа, заклад) належить до сфери управління Управління справами Верховної Ради України (код ЄДРПОУ 0064120), проте згідно Витягу з ДРПОУ Управління справами по відношенню до редакції журналу Верховної Ради країни «Віче» зазначено як: «Центральний чи місцевий орган виконавчої влади, до сфери управління якого належить державне підприємство...». Разом з тим управління справами відповідно до свого положення, про що правильно встановлено судом першої інстанції, до органів виконавчої влади взагалі не відноситься.

В Апеляційній скарзі позивач також стверджується, що з п. 2 Постанови ВРУ «Про вихід Верховної Ради України із засновників редакції журналу Верховної Ради України «Віче» № 1746-УІІІ від 16.11.2016 р. (а.с. 22) вбачається, що саме Управлінню справами Апарату Верховної Ради України доручено забезпечити реалізацію заходів до реформування редакції журналу Верховної Ради України «Віче»». У той же час «реалізація заходів щодо реформування редакції журналу Верховної Ради України «Віче»» та вирішення її фінансових питань не є тотожними поняттями, а від так це не зобов`язує Управління справами сплачувати будь-які кошти редакції, у тому числі і заборгованість по заробітній платі.

Таким чином в цій частині доводи апеляційної інстанції необґрунтовані і задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Кудрявцева Олександра Владиславовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 20 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач В.В. Гуль

Судді Л.П. Сушко

О.І. Сліпченко