ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/349/20
Провадження №2/477/375/20
УХВАЛА

про передачу справи на розгляд іншому суду

08 квітня 2020 року місто Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі судді Глубоченка С.М. розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Фідобанк» та ОСОБА_3

про визнання недійсним договору

про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги

ВСТАНОВИВ:

25 лютого 2020 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Жовтневого районного суду Миколаївської області з позовом до публічного акціонерного товариства «Фідобанк» та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, в якому просять суд визнати недійсним та скасувати договір про відсутплення (купівлі-продажу) прав вимоги від 18 червня 2019 року за кредитним договором від 29 січня 2008 року №014/4933/3/09585 (позичальник ОСОБА_1 ), за договором поруки від 25 вересня 2015 року №014/4933/3/09585/1 (поручитель ОСОБА_2 ), за договором іпотеки від 29 січня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Філіпенко В.В. (укладений із ОСОБА_2 ), від публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_3 , а також позивач ОСОБА_2 просить суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку спричинену їй моральну шкоду в розмірі 80 000 гривень.

Згідно частини шостої статті 187 ЦПК України в порядку досудової підготовки 27 лютого 2020 року судом надісланий запит до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Миколаївській області, відповідь на який надійшов 08 квітня 2020 року.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї документи, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування приписів статті 31 ЦПК України та передачі справи з одного суду до іншого з огляду на таке.

Як убачається зі змісту позовних вимог, які попередньо проаналізовані судом через призму юрисдикційності спорів, визначених Главою 2 ЦПК України, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять визнати недійсним договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 18 червня 2019 року, що фактично випливає з договору іпотеки від 29 січня 2008 року, предметом якого є нерухоме майно, яке знаходиться по АДРЕСА_1 .

Частиною першою статті 30 ЦПК України, яка визначає правила виключної підсудності, встановлено, що позови, які виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 42 Постанови від 01 березня 2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Згідно частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Верховний Суд у Постанові від 17 жовтня 2019 року у справі №461/6956/17 вказав, що перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності правила про виключну підсудність застосовуються до позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (наприклад, звернення стягнення на нерухоме майно, передане в заставу іпотечне майно, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, визнання договору іпотеки недійсним тощо). Виходячи з аналізу вищезазначеного, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо.

Отже, спори, що пов`язані з визнанням недійсними правочинів щодо нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, пред`являються до суду за місцезнаходженням майна.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У Постанові від 29 травня 2018 року Велика Палата Верховного Суду у справі №369/238/15-ц дійшла правового висновку, що розгляд справи судами з порушенням правил виключної підсудності є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки такі суди не є встановленими процесуальним законом для такого розгляду.

За правилами загальної підсудності, визначеної в статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідачами у даній справі є юридична особа публічне акціонерне товариство «Фідобанк», місцезнаходженням якої є місто Київ, вулиця Червоноармійська, 10 та фізична особа ОСОБА_3 , яка зареєстрована за місцем проживання у АДРЕСА_2 .

Указані адреси не відносяться до адміністративної території Вітовського району Миколаївської області на яку поширюється юрисдикція Жовтневого районного суду Миколаївської області.

Суд уважає, що спір пов`язаний з правом позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_3 , а тому правила загальної підсудності в даному випадку не застосовуються.

Для застосування правил підсудності за вибором позивача, що передбачені статтею 28 ЦПК України підстав не має.

Зазначене, з огляду на правила виключної підсудності, виключає право вирішення вказаного спору Жовтневим районним судом Миколаївської області.

Згідно положень пункту 1 частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

На підставі викладеного, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Фідобанк» та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, необхідно передати на розгляд до Заводського районного суду міста Миколаєва в порядку виключної підсудності, в зв`язку з непідсудністю справи Жовтневому районному суду Миколаївської області.

Керуючись статтями 30, 31, 258-261 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Цивільну справу №477/349/20 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Фідобанк» та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги передати на розгляд в порядку виключної підсудності до Заводського районного суду м. Миколаєва, в зв`язку з непідсудністю справи Жовтневому районному суду Миколаївської області.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня підписання ухвали.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Передачу справи на розгляд іншому суду здійснити не пізніше п`яти днів після закінчення строку на оскарження цієї ухвали, а у разі подання апеляційної скарги не пізніше п`яти днів після залишення скарги без задоволення.

СУДДЯ С.М. ГЛУБОЧЕНКО