Справа № 357/767/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

30 березня 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Кошель Л. М. ,

при секретарі - Вангородська О. С.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 23.06.2008 року між Закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», що є первісним кредитором та ОСОБА_1 було укладено договір № 634, за умовами якого позичальник отримав кредитні кошти в розмірі 100 000,00 грн., та зобов`язався повернути їх у строк, встановлений договором. У порушення умов договору, ОСОБА_1 своїх зобов`язань належним чином не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість, яка була стягнута з нього на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» в судовому порядку. Однак за період прострочення виконання рішення суду, заборгованість 3 % річних становить - 69 514,06 грн., інфляційні втрати складають суму - 114 765,11 грн. Позивач просив суд стягнути з відповідача вказані суми заборгованості та судові витрати по справі.

Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 75 ЦПК України).

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Судом встановлено, що 23.06.2008 року між Закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» що є первісним кредитором та ОСОБА_1 було укладено договір № 634, з подальшим внесенням змін та доповнень.

Відповідно до умов даного договору позичальник ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 100 000,00 грн. У відповідності до договору останній зобов`язаний був повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування ним в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. В порушення умов договору, погашення кредиту та сплата відсотків здійснювалися позичальником неналежним чином. Станом на 01 листопада 2013 року заборгованість по кредиту становила 92 900,00 грн. за кредитом, 57129,77 грн по відсотках, 2 025,78 грн. по комісії та 11 666,86 грн. пені, а всього 163 722,41 грн.

Вказана сума заборгованості була стягнута з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» в судовому порядку 03 грудня 2014 року.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

З матеріалів справи вбачається, що за боржником утворилася заборгованість за прострочення грошового зобов`язання, яка складається із заборгованості 3 % річних в сумі - 69 514,06 грн. та інфляційних втрат в розмірі - 114 765,11 грн. Наведене підтверджується розрахунком, доданим позивачем до позовної заяви.

Вирішуючи даний спір по суті, суд виходить з наступного.

За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.. 625 цього Кодексу.

У відповідності до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону, нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржник та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Аналогічних висновків дійшов Верховний суд України у постанові № від 16 травня 2018 р. № 61-4868св18.

Таким чином, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, а тому позовна заява підлягає до задоволення.

На підставі ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені судові витрати у розмірі 2 764,19 грн.

Керуючись ст.ст. 526, 625, 611 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 82, 141, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , /РНОКПП НОМЕР_1 , остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_1 /, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» , р/р НОМЕР_2 в АТ «Альфа-Банк», МФО 300346 /місцезнаходження: 04655, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки 21, заборгованість 3 % річних та інфляційні втрати в сумі 184,18 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , /РНОКПП НОМЕР_1 , остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_1 /, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» , р/р НОМЕР_2 в АТ «Альфа-Банк», МФО 300346 /місцезнаходження: 04655, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки 21, судові витрати в розмірі 2 764,19 грн.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повне судове рішення складене 30.03.2020 року.

СуддяЛ. М. Кошель