Головуючий суду першої інстанції Шикеря І.А.
Провадження № 22-ц/812/712/20 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2020 року м. Миколаїв Справа № 484/5383/19

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання - Біляєвою В.М., без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» (далі - ТОВ «Агрофірма Корнацьких») на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 лютого 2020 року, ухвалене під головуванням судді Шикері І.А., в залі судового засідання в м. Первомайськ, повний текст якого складений 24 лютого 2020 року, за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Агрофірма Корнацьких» про стягнення орендної плати та розірвання договору оренди земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

26 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Агрофірма Корнацьких», про розірвання договору оренди, повернення земельної ділянки в належному агротехнічному стані та стягнення невиплаченої орендної плати, 3 % річних та інфляційних витрат.

Доводи позовної заяви обґрунтовано тим, що згідно рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 вересня 2015 року він є власником земельної частки (паю) площею 4,78 умовних кадастрових гектарів, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах території Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно договору оренди земельної частки (паю) від 28 грудня 2009 року, укладеного між його покійним батьком та ТОВ «Агрофірма Корнацьких», зазначена земельна частка (пай) знаходиться у користуванні відповідача строком на 50 років, тобто до 31 грудня 2059 року. Відповідно до умов цього договору орендна плата за користування земельною часткою (паєм) визначена орендарем у фіксованому розмірі 3% від грошової оцінки земельної частки (паю) і повинна бути сплачена не пізніше 26 грудня року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі.

Позивач повідомив відповідача про те, що він є спадкоємцем померлого орендодавця ОСОБА_2 , однак відповідач, знаючи про те, що до нього перейшли усі права та обов`язки за зазначеним вище договором, умови цього договору не виконує, орендну плату йому систематично не сплачує. В процесі підготовки позову, він намагався отримати у відповідача розрахунок по орендній платі, однак відповідач проігнорував його заяву та відповіді не надав. При цьому, за такий же розмір земельної частки (паю) відповідач нараховував іншим орендодавцям орендну плату за 2016-2018 роки у розмірі 3 904,24 грн., утримано податків за кожний рік по 702,76 грн., що відповідає 3% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки. Тобто, за період з 2016 по 2018 роки заборгованість по невиплаченій орендній платі за договором оренди земельної частки (паю) від 28 грудня 2009 року, з врахуванням 3 % річних та інфляційних витрат складає 22 970,17 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача, а також розірвати договір оренди, зобов`язавши орендаря повернути йому земельну ділянку в належному агротехнічному стані

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 лютого 2020 року, з урахування ухвали того ж суду від 24 лютого 2020 року про виправлення описки, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Договір оренди земельної частки (паю), укладений 28 грудня 2009 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких», зареєстрований у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) по Кам`янобалківській сільській раді за № 144 від 02 березня 2010 року розірвано. Стягнуто з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі з урахуванням індексу інфляції, три відсотки річних, а всього у розмірі 22 970 грн. 17 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 1 536 грн. 80 коп. та витрати на правничу допомогу, в сумі 3 000 грн. В задоволенні вимоги щодо зобов`язання орендаря - ТОВ «Агрофірма Корнацьких» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку площею 4,78 га, що розташована в межах території Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги частково, місцевий суд виходив із того, що позивач є власником земельної частки (паю), яка перебуває в оренді у відповідача згідно договору оренди земельної частки (паю) від 28 грудня 2009 року, відповідач жодного разу орендну плату позивачу не виплачував, а тому суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення на його користь з відповідача заборгованості по орендній платі з урахуванням положень ст. 625 ЦК України.

Не погодившись із вказаним рішенням місцевого суду ТОВ «Агрофірма Корнацьких», оскаржило його в апеляційному порядку, де посилаючись на невідповідність висновків місцевого суду обставинам справи та порушення норм матеріального права, що привело до неправильного вирішення справи, просило рішення в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні цих позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що відповідно до умов договору оренди земельної частки (пай) сторонами узгоджена орендна плата в твердій грошовій сумі у розмірі 1 211,77 грн. Проте, в порушення вказаних умов договору оренди земельної частки (паю), місцевим судом, спираючись на інформацію ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області відділу у Первомайському районі від 18 грудня 2019 року № 584/118-19 та довільний розрахунок позивача щодо розрахунку орендної плати було зроблено помилковий висновок про наявність заборгованості зі сплати орендної плати ОСОБА_1 , а саме: по сплаті орендної плати за 2016-2018 року в сумі 9 604 грн., а відтак й інші нарахування з цієї суми є неправильними.

Також суд, приймаючи рішення у справі самостійно визначив зміст позовних вимог, тобто порушив основний принцип цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) диспозитивності цивільного судочинства, оскільки позивач просив розірвати договір оренди землі, а суд розірвав договір оренди земельної частки (паю), проте таки договорі не є однаковими.

Позивач правом надати відзив на апеляційну скаргу не скористався.

Сторони в судове засідання не з`явилися, повідомлені судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Представник відповідача надав до суду заяву з проханням слухати справи без його участі. Виходячи з приписів ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд вважав за можливе розглянути справу без участі сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду в повній мірі таким вимогам закону не відповідає.

Судом встановлено, що 28 грудня 2009 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» було укладено договір оренди земельної частки (паю), зареєстрований у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) по Кам`янобалківській сільській раді за № 144 від 02 березня 2010 року, за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в оренду земельну частку (пай) розміром 4,78 умовних кадастрових гектарів, вартістю 40 392, 33 грн., яка розміщена в межах земельної ділянки, закріпленої кадастровим планом земельних часток (паїв), переданих у користування ТОВ «Агрофірма Корнацьких». Земельна частка (пай) передається в оренду для сільськогосподарських потреб. Сторони не мають права відмовитися від виконання умов договору в односторонньому порядку. В разі переходу права власності до інших осіб Договір оренди зберігає чинність для нового власника. Договір укладено на 50 років, початок дії 01 січня 2010 року, закінчення 31 грудня 2059 року.

Відповідно до рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 вересня 2015 року, за позивачем ОСОБА_1 було визнано право на земельну частку (пай) розміром 4,78 га, що розташована в межах території Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В позові ОСОБА_1 посилається на те, що відповідач жодного разу не виплачував йому орендну плату, а його письмове звернення з цього приводу, залишив без відповіді.

Відповідач як в суді першої інстанції, так і в доводах апеляційної скарги не заперечував факт невиплати орендної плати, при цьому не погоджуючись тільки з розміром заборгованості по орендній платі.

Ст. 526 ч.1 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, що визначено п.1 ч. 1 ст.11 ЦК України.

Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 14 Закону України «Про оренду землі»).

Статтею 15 зазначеного Закону визначені істотні умови договору оренди, серед яких є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

За п. 2.2. Договору оренди земельної частки (паю), укладеному між ТОВ «Агрофірма Корнацьких» та ОСОБА_2 , спадкоємцем якого є позивач, визначено, що за користування вказаною в Договорі земельною часткою орендар сплачує орендодавцю щороку орендну плату у грошовій формі (в розрахунку на одну земельну частку) у розмірі 3 % від грошової оцінки земельної частки (паю), яка передається орендодавцем в користування орендарю, що в грошовому вигляді складає 1 211,77 грн. Орендар сплачує орендну плату протягом терміну дії договору, але не пізніш як до 26 грудня року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі.

Договором визначено, що форма оплати і розмір платежів можуть щороку погоджуватися між сторонами шляхом внесення змін або доповнень до цього Договору.

Статтею 14 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Статтею 654 Цивільного кодексу України (який є загальним нормативно-правовим актом, що регулює зобов`язальні правовідносини) визначено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Судом встановлено, що в п. 2 Договору сторони погодили, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. Тобто одностороння зміна умов договору не допускається.

Окрім того, за ст. 21 Закону України «Про оренду землі» розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Таким чином, законодавством України чітко визначено, що розмір та порядок виплати орендної плати встановлюється у договорі оренди.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням встановлених обставин та наведених норм права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що орендар ТОВ «Агрофірма Корнацьких» не виконував умов договору щодо виплати орендної плати спадкоємцю орендодавця ОСОБА_1 до 26 грудня кожного року протягом 2016-2018 років, а тому така невиплата носить характер систематичної невиплати орендної плати.

Між тим, на думку колегії суддів при обрахуванні розміру заборгованості по орендні платі, а як наслідок й при обрахуванні інших складових боргу відповідно до ст. 625 ЦК України, суд першої інстанції припустився помилки, обраховуючи таку заборгованість не відповідно до умов договору сторін, а з урахуванням інформації ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області відділу у Первомайському районі.

З огляду на викладене, відповідно до умов зазначеного договору заборгованість по орендній платі мала місце з 27 грудня 2016 року за 2016 рік; з 27 грудня 2017 року за 2017 рік та з 27 грудня 2018 року за 2018 рік, отже заборгованість за три роки складає 3 635.31 ( 1 211.77 х 3) грн.

За формулою для обрахування 3% річних R= (Ух3хД) : 36500, де у цій формулі У - розмір (сума) невиконаного грошового зобов`язання; 3- 3% річних; Д- кількість днів прострочення; R - результат обрахування, заборгованість складає: - з 27 грудня 2016 року по 25 листопада 2019 року (день звернення до суду з позовом) 1063 дні, що за формулою складає 318 грн;

- з 27 грудня 2017 року по 25 листопада 2019 року відповідно 698

днів, що за формулою - 209 грн.;

- з 27 грудня 2018 року по 25 листопада 2019 року - 333 дні, що за

формулою 99 грн. та загальна сума 3% річних за весь час прострочення виплати по орендній платі складає 626 грн.

Інфляційне збільшення боргу обраховується за формулою [Втрати від інфляції] = [Сума боргу] ? [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу], де: [Сума боргу] - сума простроченого боргу, [Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період. За цією формулою загальні втрати від інфляції склали 1 774.57 грн.

Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 635.31 грн. заборгованості по орендній платі, 626 грн. три проценти річних від простроченої суми та 1 774.57 грн. інфляційне збільшення боргу (втрати від інфляції), а всього 6 035.88 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

За приписами ст. 24 Закону орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Положеннями ст. 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст.ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

У статті 141 ЗК України серед підстав припинення права користування земельною ділянкою, зокрема в пункті «д» частини першої цієї статті передбачено систематичну несплату земельного податку або орендної плати.

У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки, дана обставина може бути підставою для розірвання такого договору.

Крім того, згідно із ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що її земельну ділянку використовує інша особа.

Оскільки встановлено, що відповідачем протягом 2016-2018 років не виконувалися умови договору по виплаті позивачу орендної плати за користування земельною ділянкою, що вважається системною невиплатою, внаслідок чого ОСОБА_1 був позбавлений можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну частку (пай) використовує інша особа -ТОВ «Агрофірма Корнацьких», судом першої інстанції було зроблено правильний висновок, що договір оренди земельної частки (паю) від 28 грудня 2009 року підлягає достроковому розірванню.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що приймаючи рішення у справі районний суд самостійно визначив зміст позовних вимог, тобто порушив принцип диспозитивності цивільного судочинства, оскільки зі змісту позову та обґрунтування відповідними доказами викладених в ньому обставин вбачається який саме договір оренди просив розірвати позивач, що й зазначив суд першої інстанції при вирішенні спору.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції з підстав передбачених п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає зміні в частині розміру сум, що належить стягнути.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволення позовних вимог про повернення земельної ділянки в належному агротехнічному стані не оскаржувалося, а відтак судом апеляційної інстанції не перевірялось.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України підлягають перерозподілу між сторонами судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог.

До судових витрат за положеннями ст. 133 ЦПК України у цій справі належать витрати по сплаті судового збору та витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України зазначені витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже судовий збір за подачу позовної заяви сплачено ОСОБА_1 у розмірі 1 536.80 грн., вимоги задоволено судом на 63.14%, що складає 970.34 грн., які підлягають стягненню з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на користь позивача. За поданням апеляційної скарги ТОВ «Агрофірма Корнацьких» сплачено 2 305.20 грн., доводи скарги задоволено на 36.86%, що дорівнює 849.70 грн., які підлягають стягненню з позивача на користь відповідача. З урахуванням перезаліку сум, що підлягають стягненню з кожної сторони, остаточно підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_1 120.64 (970.34-849.70) грн. Також з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу, які пропорційно розміру задоволених вимог складають 1 894.20 грн.

Керуючись ст. ст. 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 лютого 2020 року в частині розміру сум, що підлягають стягненню, та судових витрат змінити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_1 3 635 грн. 31 коп. - заборгованість по орендній платі за період 2016-2018 років за договором оренди земельної частки (паю) від 28 грудня 2009 року; 626 грн. - три проценти річних та 1 774 грн. 57 коп. - втрати від інфляції за прострочку виконання грошового зобов`язання, а також 2 014 грн. 84 коп. судових витрат.

В іншій частині зазначене рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді О.О. Данилова

Н.О. Шаманська

Повний текст постанови складено 09 квітня 2020 року.