Баранівський районний суд Житомирської області
Справа № 273/280/20
Провадження № 2/273/95/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2020 року Баранівський районний суд Житомирської області в складі: головуючої судді Бєлкіної Д. С., секретаря судових засідань Стаднюк В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Баранівка справу ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнароджний Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача - Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Аска - життя» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнароджний Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача - Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Аска - життя», просила ухвалити рішення, яким визнати недійсним кредитний договір №101 від 10 грудня 2018 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 10.12.2018 року нею,ОСОБА_1 , шляхом підписання заяви, беззастережно підтверджено, що вона приймає публічну пропозицію відповідача АТ «Перший Український Міжнароджний Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті відповідача pumb.ua, в повному обсязі, з урахуванням умов надання послуг, як ті, що надані при прийнятті Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб , так і ті, що можуть бути надані в процесі обслуговування, і погодилася з тим, що може обрати будь-яку із запропонованих послуг, які передбачені Договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, в тому числі через Дистанційні канали обслуговування. У разі обрання послуги з укладенням Договору страхування, підписанням цієї ж Заяви вона нібито підтвердила свою згоду на укладення Договору страхування на зазначених в ній умовах. Таким чином, Пропозиція являє собою акцепт Позичальника Банку про укладення між Позичальником та Страховиком Договору страхування та між позичальником та Банком - договору про надання споживчого кредиту на умовах вказаних в пункті 2 Пропозиції. Відповідно до преамбули Заяви (Оферти) №101 та відповідно до пунктів 2-5 Заяви відповідач (Банк) надає позивачу (Позичальнику) кредит в сумі 57500,00 грн., в тому числі: на загальні споживчі цілі - 50 000,00 грн.; для оплати Договору страхування 200,00 грн.; для сплати Разової комісії 300,00 грн.; строк Кредиту та Договору страхування - 36 місяців (пункт 3); розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості: 3,60 % річних (пункт 4); розмір процентної ставки: 12% річних (пункт 5); разова комісія: - 0.00 % річних + 300 грн. (підпункт 5.1.пункту 5).

Вважає, що при укладанні вищевказаного Кредитного договору порушені її права як споживача, згідно з нормами ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про банки і банківську діяльність», ЗУ «Про страхування». Зокрема в порушення вимог ч.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» працівники відповідача (Банку) з умовами кредитування належним чином її не ознайомлювали, оформлення кредитного договору проходило протягом півгодини, після чого їй було вручено кредитний договір, а саме Заяву-оферту, яку вона, не читаючи із-за дрібного шрифту, підписала, надіючись на добросовісність працівника Банку. Відповідач, скориставшись її необізнаністю, навмисно не дотримав та грубо порушив імперативні вимоги діючого законодавства України, які визначені та встановлені Законом, що є істотними і необхідними для даного виду договорів, зокрема Банк не надав їй повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації, про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту.

Зазначає, що в розділі «Підтвердження та запевнення» Заяви № НОМЕР_1 зокрема, вона підтвердила, що начебто ознайомлена з Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб,, Тарифами Банку та цілком згодна; всі умови ДКБО їй начебто зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення; начебто отримала від Банку повідомлення про володільця персональних даних, склад та за зміст зібраних персональних даних та іншу інформацію згідно ЗУ «Про захист персональних даних», ніби-то ознайомлена та погоджується з умовами надання кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, нею підтверджено, що в повному обсязі, доступно та своєчасно ознайомлена з інформацією про умови кредитування та сукупною вартість кредиту, їй начебто відомо, що укладання Договору страхування зі Страховиком не є обов`язковою умовою отримання кредиту в Банку, таку послугу начебто нею було обрано за власною ініціативою, з числа послуг, що пропонуються Банком, і відносини за Договором страхування, після його укладання, виникають виключно між Страхувальником та Страховиком. Проте будь- який окремий документ, що містив би інформацію зокрема про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, їй не надавали і ніде про це вона не ставила свій підпис. Фактично працівники Банку при видачі кредитних коштів, не ознайомлюють Позичальника з умовами кредитування та ризиками, що передбачено ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Навіть сам Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб діючий на день підписання Заяви працівниками Банку наданий не був, було надано лише примірник Заяви №001 засвідчивши таке отримання своїм підписом. Позивач вважає, що відповідач проігнорував дані вимоги законодавства, що є однією з підстав визнання договору недійсним, адже згідно з ч. 2 п. 2 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Забороняється як такі, що вводять в оману, зокрема: з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення та позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення. Додатково зазначає, що позивач не мала часу детально ознайомитися з Кредитним договором за такий короткий строк. Їй не надана можливість детально ознайомитися з умовами даного договору та законодавством, що його регулює. Працівник банку не надав достовірної інформації, завірив в тому, що всі істотні умови договору їй роз`яснено та спонукав підписати договір швидше. Вважає, що треба взяти до уваги, що даний договір містить безліч умов що регулюються законодавством, з яким вона ніколи в житті не зустрічалась. Вона не мала можливості об`єктивно оцінити та осмислити умови даного договору, виявити його недоліки та оцінити всі ризики та збитки, які вона отримає в результаті підписання даної угоди. Зазначає, що не тільки не мала часу прочитати кредитний договір, а й не могла це зробити фізично, так як текст дуже дрібний. Посилається на ст. 230 ЦК України згідно з яким, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Вважає, що недотримання та невиконання Відповідачем імперативних вимог Закону, встановлених: ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» є підставою згідно ст. 215 ЦК України, для визнання даного кредитного Договору недійсним.

Позивач також зазначає, що в порушення вимог ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» у кредитному договорі передбачено встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості:- 3,60% річних (п. 4 Заяви). За положеннями ч. 5 ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачем про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь - яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 року за № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22,23 ст. 1, ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991, з наступними змінами, у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між: кредитодавцем та позичальником за договором про надання споживчого кредиту, що виникають під час укладення, так і виконання такого договору. Згідно ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» «кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною». Відповідно до частини першої ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України саме на момент вчинення правочину. Частиною 1 ст.203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також; моральним засадам суспільства. Вважає незаконним встановлення у кредитному договорі плати за обслуговування кредитної заборгованості, тобто за послуги які супроводжують кредит як компенсація супутніх витрат банку за рахунок позичальника, оскільки банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які той здійснює на власну користь.

Крім того, позивач зазначає, що відповідно до Заяви, невід`ємною частиною Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб є Договір страхування життя зі Споживчим кредитом №101, з наступними усовами: страхова сума становить 50 000,00 грн. (пункт 1), страховий тариф - 0, 40 % (пункт 2); страхова премія - 7200,00 грн. (пункт 3); вигодонабувач - ПАТ «ПУМБ» (пункт 4). У Заяві зазначено, що Позичальнику відомо, що укладання Договору страхування зі Страховиком не є обов`язковою умовою отримання кредиту в Банку, таку послугу було обрано; Позичальником за власною ініціативою з числа послуг, що пропонуються Банком і відносини за Договором страхування після його укладення, виникають виключно між Страхувальником та Страховиком. Проте позивач зазначає, що даний кредитний договір був типовим і як їй пояснили в банку, що якщо вона не погоджуюсь на послуги з добровільного страхування, кредит вона не отримає. Хоча вона начебто повідомлена про те, що Кредит ніби-то би отримала і без укладення Договору страхування, але насправді через дрібний шрифт тексту Заяви, швидкоплинність (всі пояснення робилися працівниками Банку поспіхом та абияк) процедури розгляду Пропозиції та її підписання стали на заваді адекватному, виваженомї прийняттю нею рішення при підписанні цієї Пропозиції. Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про страхування» «добровільні страхування у конкретного страховика не може бути обов`язковою передумовою при реалізації інших правовідносин.» Таким чином, умови кредитного договору, щодо послуг страхування із нав`язаною відповідачем страховою компанією - є несправедливими (в розумінні пункту 2 частини 5 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»), оскільки позивач не отримував від відповідача коштів для оплати такої страховки. В Пропозиції зазначено, що Позичальник уповноважує: та надає Банку доручення в порядку договірного списання списувати з будь-якого рахунку, відкритого або того, ще буде відкритий на ім`я Позичальника у Банку, грошові кошти для погашення Суми Кредиту, заборгованості, що виникла на підставі договору карткового рахунку, сплати процентів та інших платежів, передбачених Пропозицією, а також списувати з Карткового рахунку кошти з метою здійснення платежів на користь Страховика з метою оплати страхових премій за договором страхування. Згідно частини 1 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачем умови, які є несправедливими. Частина 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлює, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Частина 7 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» також передбачає, положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Крім цього, спірні положення кредитного договору є порушенням законодавства про банки та банківську діяльність. Так відповідно до частини третьої статті 55 ЗУ "Про банки і банківську діяльність" банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів або послуг від банку або від спорідненої або пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Виходячи з цього положення Закону, оскільки страхування в спірних правовідносинах є добровільним, відповідач не має права жодним чином нав`язувати такі послуги та включати їх до кредитного договору.

У добровільному порядку позивач не має змоги вирішити вказаний спір, тому вона звернулася до суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Заперечень щодо розгляду справи у спрощеному провадженні від учасників справи не надходило.

Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу до суду не надходило.

Позивач в позовній заяві просить розглядати справу за її відсутності.

Представник відповідача Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», , відзиву на позовну заяву не подав.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову на стороні відповідача - Приватного акціонерного товариства «Українська Акціонерна Стахова Компанія «Аска-Життя», пояснення на позовну заяву не подав.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.12.2018 року позивачем,ОСОБА_1 , шляхом підписання заяви, беззастережно підтверджено, що вона приймає публічну пропозицію відповідача Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», код ЄДРПОУ 14282829,на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в повному обсязі, з урахуванням умов надання послуг, яка розміщена на сайті відповідача, і погодилася з тим, що може обрати будь-яку із запропонованих послуг, які передбачені Договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, в тому числі через Дистанційні канали обслуговування. У разі обрання послуги з укладення Договору страхування, підписанням цієї ж Заяви вона підтвердила свою згоду на укладення Договору страхування на зазначених нижче умовах, а саме з наданням кредиту на: загальні споживчі цілі; оплата Договору страхування; сплата Разової комісії Банку. Відповідно до преамбули Заяви (Оферти) № НОМЕР_1 та відповідно до пунктів 2-5 Заяви відповідач (Банк) надає позивачу (Позичальнику) кредит в сумі 57500,00 грн., в тому числі: на загальні споживчі цілі - 50 000,00 грн.; для оплати Договору страхування 200,00 грн.; для сплати Разової комісії 300,00 грн.; строк Кредиту та Договору страхування - 36 місяців (пункт 3); розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості: 3,60 % річних (пункт 4); розмір процентної ставки: 12% річних (пункт 5); разова комісія: - 0.00 % річних + 300 грн. (підпункт 5.1.пункту 5).

В заяві №101 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб також розміщений графік платежів позичальника на 36 місяців, позивач у разі своєчасного внесення платежів щомісяця до 10 числа має здійснювати платіж в сумі 2070,00 грн., який складається з погашення основної суми та суми погашення процентів за користування кредитом, також у графіку визначено платіжний період та кількість днів у розрахунковому періоді. (а.с. 10)

Інші докази щодо недійсності кредитного договору позивачем не надані.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З положень ст. 628 ЦК України вбачається, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», інформація, що надається кредитодавцем споживачу, зазначена у частині другій цієї статті, має містити відомості про:

1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та його структурного підрозділу, через який надається споживчий кредит, реквізити ліцензії та/або свідоцтва про внесення кредитодавця до Державного реєстру банків чи Державного реєстру фінансових установ;

2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо);

3) суму кредиту, строк кредитування, мету отримання та спосіб надання кредиту;

4) тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, а також індекси, що застосовуються для розрахунку змінюваної процентної ставки. Індекс, що застосовується для розрахунку змінюваної процентної ставки, повинен відповідати вимогам, встановленим Цивільним кодексом України;

5) види забезпечення за кредитом, необхідність проведення оцінки предмета забезпечення за кредитом та про те, за чий рахунок така оцінка проводиться;

6) орієнтовну реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача на дату надання інформації виходячи з обраних споживачем умов кредитування.

Якщо кредитодавець пропонує різні способи надання кредиту, надана споживачу інформація має містити застереження про те, що використання інших способів надання кредиту може мати наслідком застосування іншої реальної річної процентної ставки.

Якщо платежі за послуги кредитодавця, пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, є періодичними, надана споживачу інформація має містити застереження про те, що витрати на такі послуги можуть змінюватися протягом строку дії договору про споживчий кредит;

7) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, які є обов`язковими для отримання кредиту, перелік осіб, яких кредитодавець визначив для надання відповідних послуг (за наявності), а також орієнтовна вартість таких послуг.

У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної додаткової чи супутньої послуги, що надаватиметься споживачу третьою особою та є обов`язковою для отримання кредиту, орієнтовна вартість такої послуги визначається за аналогічними, вже укладеними кредитодавцем договорами про споживчий кредит за попередні три місяці, або у разі відсутності таких договорів за середньою вартістю такої послуги, визначеною кредитодавцем за результатами аналізу вартості послуг, що пропонуються щонайменше трьома постачальниками на ринку таких послуг;

8) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися);

9) попередження про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит;

10) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту;

11) порядок дострокового повернення кредиту;

12) у разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку - відомості про те, що від споживача може вимагатися повне повернення суми кредиту в будь-який час, строк попередження про таку вимогу.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Відповідно до положень вказаної статті Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

У частині третій вказаної статті визначений приблизний (невичерпний) перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

У відповідності до умов Договору позивач підтверджує своє розуміння і згоду з тим, що до підписання Договору він був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування рахунку та орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Тому, підстав вважати, що позивачу при укладенні договору не було надано інформацію відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» немає.

Також відсутні і підстави вважати, що кредитний договір, укладений сторонами містить несправедливі умови до позивача, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно до положень вказаної статті продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

У ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначений (невичерпний) перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей.

Частиною ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що кредитний договір, укладений між сторонами, укладений з порушенням вищевказаних вимог нормативно-правових актів, при підписанні даного договору позивач ознайомилася та погодилася з його умовами, а відтак, проаналізувавши умови кредитного договору та встановлені обставини, суд дійшов до висновку про відсутність в останньому несправедливих умов.

Позовні вимоги в частині визнання недійсним кредитного договору, у зв`язку із порушенням вимог ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» не підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що в заяві №101 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб також розміщена заява на приєднання до Договору страхування життя у зв`язку з укладенням договору споживчого кредитування страховиком Приватним акціонерним товариством «Українська Акціонерна Стахова Компанія «Аска-Життя», .

Предметом даного Договору є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України і пов`язані з життям, здоров`ям та працездатністю Застрахованої особи.

Доказів порушень Закону України «Про страхування» ( зі змінами та доповненнями) при укладенні вказаних Договору страхування життя, суду не надано.

Відповідно до заяви про приєднання страхувальник повідомлений, що страхування є добровільним і надається за його бажанням у зв`язку з укладенням договору споживчого кредитування.

Підписавши вказану заяву, позивач підтвердила, що укладення з її боку було добровільним і здійснювалось за її бажанням, а також своїм підписом підтвердила, що ознайомлена із правилами страхування, розуміє їх зміст, цілком погоджується з ними. Позивач самостійно визначила єдиним вигодонабувачем страхування життя Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», .

Позивачем не надано суду доказів, що підписи вказаного договору страхування життя виконані не нею, а іншою особою.

Позивачем не надано доказів того, що позивачу нав`язано послугу страхування від нещасних випадків і хвороб держателів банківських платіжних карток та страхування життя та обмежено її у виборі страхової компанії.

Таким чином, оскільки Договір страхування життя вчинений у формі, встановленій законом, укладений у письмовій формі, як передбачено правовими нормами ст. 981 ЦК України, підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 998 ЦК України, договір страхування також визнається судом недійсним, якщо: його укладено після настання страхового випадку; об`єктом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації.

Позичальник на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов укладених договорів страхування, позивачем не надано суду обґрунтування з посиланням на докази, які б вказували на недійсність кредитного договору через страхування життя, а тому, позов в цій частині з цих підстав не підлягає до задоволення.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд вважає необхідним відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України Про захист прав споживачів, споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Судом прийнято рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, а тому судові витрати по сплаті судового збору на підставі ст.141 ЦПК України компенсуються за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-19, 76-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнароджний Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача - Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Аска - життя» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Баранівський районний суду Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.С. Бєлкіна