Справа № 490/2063/20
н/п 2/490/2688/2020
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

09 квітня 2020 року м. Миколаїв
Суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Черенкова Н.П. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування, третя особа - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Помазан Яна Валеріївна,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідачів, третьої особи, в якому просила визнати недійсним з моменту укладення договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та посвідчений 14.02.2019 року за реєстровим номером 243, 244 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Помазан Я.В.
Одночасно з пред`явленням позову позивач просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на заборони відповідачу вчиняти будь-які дії, спрямовані на укладення договорів, вчинення інших правочинів щодо належного відповідачу нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 ; а також заборонити іншим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо цього майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Статтею 151 ЦПК України визначено вимоги до заяви про забезпечення позову.
У відповідності до ч. 5 ст. 151 ЦПК України, у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.
Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Отже, КГС ВС у справі №922/2163/17 зробив висновок, що забезпечення позову це, по суті, обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.
Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Достатньо обґрунтованою для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
У справі №922/2163/17 Верховний Суд наголосив, що саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Таким чином, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.
Однак, заявник не обґрунтувала, чому необхідно застосувати кілька заходів забезпечення позову, не навела свої доводи і посилання на докази щодо обставин, які підтверджують потребу застосування таких заходів.
Також заявник не обґрунтувала, чому слід застосувати обрані нею способи забезпечення позову, і не обґрунтувалп відповідність заявлених заходів фактичним обставинам спору й можливим наслідкам їх застосування або незастосування.
Мати позивача ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У відповідності до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
За приписами ст. 1283 ЦК України охорона спадкового майна здійснюється в інтересах спадкоємців, відказоодержувачів та кредиторівспадкодавця з метою збереження його до прийняття спадщини спадкоємцями або набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою. Нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини за заявою спадкоємців або за повідомленням підприємств, установ, організацій, громадян, або на підставі рішення суду про оголошення фізичної особи померлою чи за своєю власною ініціативою вживає заходів до охорони спадкового майна. Охорона спадкового майна триває до закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини, або набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою. Особи або органи, що вживають заходів з охорони спадкового майна, мають право укладати договори з третіми особами, спрямовані на забезпечення охорони спадкового майна.
У відповідності до ст. 1284 ЦК України, якщо спадкування здійснюється не лише за заповітом, а й за законом, виконавець заповіту, якого призначив спадкодавець, вживає заходів щодо охорони всієї спадщини. Спадкоємці за законом мають право призначити іншу особу, яка вживатиме заходів щодо охорони частини спадщини, що спадкується за законом.
Згідно ст. 1285 ЦК України, якщо у складі спадщини є майно, яке потребує утримання, догляду, вчинення інших фактичних чи юридичних дій для підтримання його в належному стані, нотаріус, а в населених пунктах, де немає нотаріуса, - відповідний орган місцевого самоврядування, у разі відсутності спадкоємців або виконавця заповіту укладають договір на управління спадщиною з іншою особою. У разі відсутності спадкоємців або виконавця заповіту особою, яка управляє спадщиною, до складу якої входить земельна ділянка, є сільська, селищна, міська рада за місцезнаходженням такої земельної ділянки. Особа, яка управляє спадщиною, має право на вчинення будь-яких необхідних дій, спрямованих на збереження спадщини до з`явлення спадкоємців або до прийняття спадщини. Особа, яка управляє спадщиною, має право на плату за виконання своїх повноважень.
Відповідно до ч.10 ст. 153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.
Окрім того, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування, третя особа - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Помазан Яна Валеріївна - залишено без руху.
Отже, заява про забезпечення позову підлягає поверненню.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 151, 153 ЦПК України, суддя, -
УХВАЛИВ :
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування, третя особа - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Помазан Яна Валеріївна - повернути заявнику.
Повернути заявнику судовий збір у розмірі 421,00 грн., сплачений 09.04.2020 року у АТ "Ощадбанк" за квитанцією №3.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня постановлення ухвали.

Суддя Н.П. Черенкова