РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2020 року

м. Рівне

Справа № 570/225/20

Провадження № 22-ц/4815/586/20

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Шимківа С.С.,

суддів: - Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.,

учасники справи:

позивач: - Заступник керівника Рівненської місцевої

прокуратури,

відповідачі: - Олександрійська сільська рада Рівненського

району Рівненської області,

- ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє

самостійних вимог на

предмет спору: - Головне управління Держгеокадастру у

Рівненській області,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Заступника керівника Рівненської місцевої прокуратури на ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 17 лютого 2020 року про повернення позовної заяви позивачеві (постановлену у складі судді Кушнір Н.В.) у справі за позовом заступника керівника Рівненської місцевої прокуратури в інтересах держави до Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області про визнання незаконним та скасування рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, рішення про затвердження проекту землеустрою та передачі земельних ділянок у власність, скасування державної реєстрації права власності, -

в с т а н о в и в :

22 січня 2020 року заступником керівника Рівненської місцевої прокуратури подано до суду позовну заяву, у якій він, покликаючись на факт невідповідності розташування земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні та віднесення її більшої частини до прибережно-захисної смуги, просить визнати незаконним та скасувати рішення Олександрійської сільської ради №1005 від 23 лютого 2018 року та №1129 від 17 квітня 2018 року, скасувати записи про державну реєстрацію на земельні ділянки.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 17 лютого 2020 року позовну заяву повернуто позивачу.

Також повернуто позивачу сплачений судовий збір в розмірі 2645 грн. 00 коп. за платіжним дорученням №18 від 17 січня 2020 року, внесених на р/р UA0017295 та судовий збір в розмірі 5763 грн. 00 грн. за платіжним дорученням №1283 від 26 липня 2019 року, внесених на р/р 7295.

Ухвалу суду мотивовано тим, що в поданій до суду позовній заяві заступник керівника Рівненської місцевої прокуратури Рівненської області не визначив, в чому полягає порушення інтересів держави, не обґрунтував необхідність їх захисту та наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави. Крім цього, не надав суду доказів повідомлення про це Олександрійську сільську раду Рівненського району Рівненської області та ОСОБА_1 .

Не погодившись із зазначеною ухвалою 13 березня 2020 року заступником керівника Рівненської місцевої прокуратури подано апеляційну скаргу, у якій зазначає, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Рівненською місцевою прокуратурою пред`явлено позов в інтересах держави до Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області, ОСОБА_1 без зазначення органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, у зв`язку з чим остання набула статусу позивача.

Саме тому, набувши статус позивача, Рівненською місцевою прокуратурою повідомлення, в порядку ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» до Олександрійської сільської ради та ОСОБА_1 не скеровувалися, так як останні є відповідачами по справі, а не особами, інтереси яких має намір представляти прокурор.

Підставою для звернення Рівненської місцевої прокуратури до суду з даним позовом є відновлення порушених інтересів держави у сфері земельних відносин та задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - незаконної передачі у приватну власність земель водного фонду, а також захист суспільних інтересів, загалом, права власності на землю Українського народу, земель водного фонду, як національного багатства України та як джерела задоволення потреб суспільства в водних ресурсах.

Отже, в позовній заяві прокурором належним чином обґрунтовано в чому полягає порушення інтересів держави та необхідність їх захисту.

Просив скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про її часткове задоволення.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що є передбачені п.4 ч.4 ст.185 ЦПК України підстави для повернення позовної заяви, оскільки в позовній заяві не визначено, в чому полягає порушення інтересів держави, не обґрунтовано необхідності їх захисту та вважав встановленим відсутність підстав для звернення прокурора до суду для здійснення представництва інтересів держави.

Крім того, до звернення до суду із представництвом інтересів держави, не надано доказів повідомлення про це Олександрійську сільську раду Рівненського району Рівненської області та ОСОБА_1 .

Проте апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до ст.ст. 1,3 ЦК України, ст.ст. 2, 4-5,12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Пунктом 4 ч.4 ст.185 ЦПК України передбачено, що позовна заява повертається у випадках, коли відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами цивільного розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (KOROLEV v. RUSSIA (no. 2), № 5447/03, § 33, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року; MENCHINSKAYA v. RUSSIA, № 42454/02, § 35, ЄСПЛ, від 15 січня 2009 року).

Згідно п.3 ч.1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом.

Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

У пункті 3 ч.1 ст.131-1 Конституції України міститься відсилання до окремого закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким є Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року за №1697-VII.

У частині 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Згідно з ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Таким чином, для перевірки наявності підстав для звернення прокурора з позовом в інтересах держави суду слід перевірити, а прокурору в позовній заяві необхідно обґрунтувати, чи вимагають захисту реальні державні інтереси та чи є передбачені ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави.

Із матеріалів справи вбачається, що при зверненні із позовом до суду наявність інтересів держави прокурор обґрунтував порушенням інтересів держави.

Так в позові зазначено, що в даній справі «суспільним», «публічним» інтересом звернення Рівненської місцевої прокуратури до суду з вимогами про визнання незаконними та скасування рішень про передачу земельної ділянки у власність є задоволення, насамперед, суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - незаконної передачі у приватну власність земель водного фонду, а також захист суспільних інтересів, загалом права власності на землю Українського народу, земель водного фонду, як національного багатства України та джерел задоволення потреб суспільства в водних ресурсах.

Отже, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

За таких обставин, з урахуванням предмету спору, прокурором належним чином обґрунтована наявність порушень інтересів держави, що залишилось поза увагою суду.

Крім того, ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Відповідно до ст. 56 ЦПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Тобто, чинним законодавством передбачено обов`язок прокурора, який здійснює представництво інтересів громадянина або держави у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень, інтереси яких має намір представляти.

Водночас, у прокурора, який вживає заходи представницького характеру без зазначення органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах та набуває статусу позивача, даний обов`язок відсутній.

Рівненською місцевою прокуратурою пред`явлено позов в інтересах держави до Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області, ОСОБА_1 без зазначення органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, у зв`язку з чим остання набула статусу позивача.

Саме тому, набувши статусу позивача, Рівненською місцевою прокуратурою повідомлення в порядку ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» до Олександрійської сільської ради та ОСОБА_1 не скеровувалися, так як вони є відповідачами по справі, а не особами, інтереси яких має намір представляти прокурор.

Крім того, повертаючи прокурору позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що прокурором не наведено підстав для представництва інтересів держави у той час, коли в ухвалі про залишення позовної заяви без руху така обставина не була зазнчена.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими і такими, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, якщо було порушено норми процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст.ст. 367, 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу заступника керівника Рівненської місцевої прокуратури - задовольнити частково.

Ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 17 лютого 2020 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду.

Суддя-доповідач С.С. Шимків

Судді: С.В. Боймиструк

С.О. Гордійчук