Справа № 758/9162/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2020 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Васильченка О. В. ,

при секретарі - Поляновській О. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за клопотанням ОСОБА_1 про визнання і надання дозволу на виконання на території України рішення іноземного суду,

В С Т А Н О В И В :

До суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про визнання і надання дозволу на виконання на території України рішення іноземного суду - заочного рішення мирового судді судової дільниці № 11 Коминтерновського району м. Воронеж (Російська Федерація) від 21.12.2012 року у справі № 2-424/2012-11.

Суд вивчивши клопотання, додані до нього документи, прийшов до наступного висновку.

Вирішуючи питання щодо надання дозволу на виконання вказаного рішення суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Пункт 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 р. № 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» встановлює, що клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

Згідно з частиною 1 статті 462 Цивільного процесуального кодексу України рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Відповідно до ч. 1 ст. 468 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено з підстав визначених ч. 2 ст. 468 ЦПК України.

На даний час між Україною та Російською Федерацією діє Конвенція «Про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним і кримінальним справам» від 1993 року, яка 10 листопада 1994 року ратифікована Верховною Радою України та набула чинності для України 14 квітня 1995 року (далі- Конвенція).

Згідно зі ст. 51 цієї Конвенції - кожна з Договірних Сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає і виконує наступні рішення, винесені на території інших Договірних Сторін:

а) рішення установ юстиції по цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди по таких справах і нотаріальні акти у відношенні грошових зобов`язань (далі - рішень);

б) рішення судів по кримінальних справах про відшкодування збитку.

Відповідно до ст. 53 Конвенції клопотання про дозвіл примусового виконання рішення подається в компетентний суд Договірної Сторони, де рішення підлягає виконанню. Воно може бути подано й у суд, що виніс рішення в справі в першій інстанції. Цей суд направляє клопотання судові, компетентному винести рішення по клопотанню.

До клопотання додаються:

а) рішення або його засвідчена копія, а також офіційний документ про те, що рішення набуло законної сили і підлягає виконанню або про те, що воно підлягає виконанню до набуття законної сили, якщо це не випливає із самого рішення;

б) документ, з якого випливає, що сторона, проти якої було винесене рішення, що не прийняла участі в процесі, була в належному порядку і вчасно викликана в суд, а у випадку її процесуальної недієздатності була належним чином представлена;

в) документ, що підтверджує часткове виконання рішення на момент його пересилання;

г) документ, що підтверджує угоду сторін, по справах договірної підсудності.

Заявником до клопотання додано: належним чином завірена копія рішення, про примусове виконання якого подано клопотання; офіційний документ про те, що рішення набуло чинності; докази про повідомлення іншої Сторони про процес.

Встановлено, що 21.12.2012 року мировим суддею судової дільниці № 11 Комінтерновського району м. Воронеж (Російська Федерація) було ухвалено заочне рішення у справі № 2-424/2012-11, відповідно до якого з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_4 аліменти у розмірі 5399 рублів щомісячно, починаючи з 02.07.2012 року і до досягнення дитиною повноліття.

Докази зміни прізвища ОСОБА_3 та ОСОБА_1 наявні в матеріалах справи.

За таких обставин рішення підлягає виконанню на території України.

Відповідно до частини 8 статті 467 Цивільного процесуального кодексу України, якщо в рішенні іноземного суду суму стягнення зазначено в іноземній валюті, суд, який розглядає це клопотання, визначає суму в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали.

На підставі викладеного та керуючись ст. 51-55 Конвенція «Про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним і кримінальним справам» від 1993 року, ст. ст. 462- 467 Цивільного процесуального кодексу України , суд -

У Х В А Л И В :

Клопотання ОСОБА_1 про визнання і надання дозволу на виконання на території України рішення іноземного суду - задовольнити.

Визнати та надати дозвіл на примусове виконання на території України заочного рішення мирового судді судової дільниці № 11 Коминтерновського району м. Воронеж (Російська Федерація) від 21.12.2012 року у справі № 2-424/2012-11, відповідно до якого:

«Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 5399 (п`ять тисяч триста дев`яносто дев`ять) рублів щомісячно, починаючи з 02.07.2012 року і до досягнення донькою ОСОБА_4 повноліття.

При підвищенні в централізованому порядку мінімальної заробітної плати (базової суми) або розміру прожиткового мінімуму в цілому по РФ для дітей виконавчій службі, індексувати розмір аліментів.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід місцевого бюджету державне мито у розмірі 100 (сто) рублів».

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги (зважаючи на п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України щодо порядку подання апеляційних скарг на судові рішення).

СуддяО. В. Васильченко