РІШЕННЯ

іменем України

"31" березня 2020 р. 145/1936/19 2/145/252/2020 Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого Кіосак Н. О.

за участю секретаря Крикливої М.С.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову - ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,

встановив:

ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою, в якій вказує, що їй на праві власності належить частина будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27.10.2016 року. За даною адресою зареєстрована вона та ОСОБА_4 - відповідач в даній справі. Інша частина будинку належить ОСОБА_3 . Фактично у них склався порядок користування житловим будинком і кожного з них в натурі виділені частки будинку, якими вони користуються.

Відповідач в даному житлі не проживає з 2000 року.

Відповідач зареєстрував місце свого проживання за адресою її будинку за згодою її матері ОСОБА_5 , після смерті якої вона успадкувала будинок АДРЕСА_1 . Відповідач її двоюрідний брат та племінник її матері, яка була власницею будинку. Однак відповідач до складу сім`ї її матері як і до складу її сім`ї ніколи не входив.

З відповідачем спілкується в телефонному режимі. В останній телефонній розмові вона просила його скасувати його реєстрацію за адресою її будинку. Однак, відповідач їй відмовляє та її прохання ігнорує.

На даний час вона має намір розпорядитися своєю власністю, але реєстрація відповідача за адресою розташування її будинку, перешкоджає їй в цьому.

Реєстрація сторонньої особи за адресою розташування її будинку насторожує потенційних покупців.

Так, вона позбавлена можливості користуватися та розпоряджатися майном, що належить їй на праві власності.

Оскільки відповідач в її будинку не проживає, житлом (сервітутом) не користується протягом останніх 20-ти років, вважає його таким, що втратив право на користування житлом в її будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_1 .

З іншим позовом до того ж відповідача з тих же підстав та з тим самим предметом до суду не зверталася.

Просить усунути перешкоди в користуванні належним їй житлом шляхом визнання ОСОБА_4 1969 року народження таким, що втратив право на користування житлом в будинку АДРЕСА_1 .

В свою чергу ОСОБА_3 звернувся до суду із позовною заявою, в якій вказує, що йому та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить будинок, розташований в АДРЕСА_1 .

Оскільки він також є власником житла, право користування яким має відповідач, вирішення даної справи по суті впливатиме на його права.

Він зацікавлений в тому, щоб суд дану справу розглянув та ухвалив рішення, яким усунув перешкоди в користуванні належним йому житлом шляхом визнання ОСОБА_4 1969 року народження таким, що втратив право на користування житлом в будинку АДРЕСА_1 .

Відповідач зареєстрував місце свого проживання за адресою його будинку за згодою його колишньої сусідки (співвласниці будинку) ОСОБА_5 .

Згоди на реєстрацію постійного місця проживання відповідача за адресою його будинку він не давав. У частині будинку, якою користується він, відповідач ніколи не проживав. З відповідачем він не спілкується.

В майбутньому у нього може виникнути потреба розпорядитися належною йому

частиною будинку, але реєстрація відповідача за адресою розташування його будинку,

перешкоджатиме йому в цьому.

Оскільки відповідач в частині будинку, яка належить не проживає та ніколи не

проживав, житлом (сервітутом) не користується, вважає його таким, що втратив право на користування житлом в його будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_1 .

З іншим позовом до того ж відповідача з тих же підстав та з тим самим предметом до суду не звертався.

Просить усунути перешкоди в користуванні належним йому житлом шляхом

визнання ОСОБА_4 1969 року народження таким, що втратив право на

користування житлом в будинку

АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала повністю, просить його задоволити з підстав, викладених у заяві.

Третя особа на стороні позивача, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету позову ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив заяву розглянути у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений своєчасно, в установленому законом порядку, що стверджується розпискою (а.с. 47). Заяв про відкладення розгляду справи, про слухання справи у його відсутності до суду не надходило. Під час підготовчого судового засідання ОСОБА_4 позов не визнав.

Суд, вислухавши представника позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задоволити виходячи з наступного.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.10.2016 року № НВТ 125476, посвідченого приватним нотаріусом Тиврівського районного нотаріального округу Вінницької області Максименко Л.А. Стратієнко К.В. належить 53/100 часток житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 .

З рішення Гніванської міської ради № 744 від 29.11.2018 року вбачається, що ОСОБА_3 співвласник даного житлового будинку, його частка 41/100.

Згідно акту обстеження місця проживання від 12.11.2019 року відповідач ОСОБА_4 зареєстрований в даному будинку, але з 2000 року постійно проживає в АДРЕСА_2 (а.с. 3).

Свідок ОСОБА_6 показала, що вона проживає в АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 , не проживає з 2000 року. Даний будинок належить покійній матері ОСОБА_2 ОСОБА_4 одружився, добровільно виселився і проживає в с.Могилівка.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-709цс16, зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь - яких усунень свого порушеного права від будь - яких осіб будь - яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України Верховний Суд України дійшов висновку про те, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

За таких обставин, зважаючи на те, що ОСОБА_4 понад 20 років в належному позивачу житловому будинку не проживає, беручи до уваги те, що він не оплачує комунальні послуги, не несе витрат по утриманню будинку та не приймає участь у спільному побуті та враховуючи вищезазначену правову позицію ВСУ, позов підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Доказів на спростування позову не надано.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст.16, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 156 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

ухвалив:

Позови задоволити.

Усунути ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перешкоди в користуванні належним їм житлом шляхом визнання ОСОБА_4 1969 року народження, таким, що втратив право на користування житлом в будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Вінницького апеляційного суду через Тиврівський районний суд протягом тридцяти днів з дня складання рішення в повному обсязі, тобто з 09.04.2020 року.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складання або проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу на рішення суду буде подано протягом тридцяти днів з дня вручення йому повної копії судового рішення.

Суддя Кіосак Н. О.