Ухвала

Іменем України

06 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 686/1959/19

провадження № 61-5005ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Судова незалежна експертиза України» про захист прав споживача послуг експертної установи,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Судова незалежна експертиза України» про захист прав споживача послуг експертної установи, у якому просилавизнати протиправною відмову надати на її запит висновок товарознавчої експертизи, зобов'язати відповідача надати їйвисновок експерта та стягнути на її користь моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києвавід 16 липня2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 16 липня 2019 року повернуто як неподану.

Суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу, виходив з того, що заявником у встановлений строк не виконано вимоги ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, тобто не усунуто її недоліки.

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права, та направити справу для продовження розгляду в іншому складі суду.

Заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції грубо порушив її права та перешкодив доступу до правосуддя. Вважає, що її апеляційна скарга відповідала положенням статті 356 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) і образливих та лайливих слів не містила, тому вимога апеляційного суду про подання апеляційної скарги у новій редакції є нікчемною. Зазначає, що вимоги ухвали про залишення апеляційної скарги без руху вона виконала, надавши примірник цієї скарги для відповідача, тому підстави для її повернення були відсутні. Крім того, підставою касаційного оскарження ОСОБА_1 вказує те, що в ухваленні судового рішення апеляційним судом брав суддя, якому заявлено відвід.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов наступного висновку.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відповідності до частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

За змістом частини третьої статті 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 16 січня 2020 року до Київського апеляційного суду надійшла цивільна справа з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києвавід 16 липня2019 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 січня 2020 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження вказаного судового рішення, апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення зазначених у ній недоліків протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали. Заявникові запропоновано подати апеляційну скаргу у новій редакції та надати копії скарги для учасників справи. ОСОБА_1 роз`яснено наслідки невиконання вимог ухвали суду.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що апеляційна скарга містила численні образливі висловлювання на адресу суду першої інстанції (головуючого судді), що виходить за межі легітимної критики, є проявом неповаги до суду та порушенням вимог статті 356 ЦПК України щодо змісту апеляційної скарги. До апеляційної скарги не було додано також її копій для учасників справи, що передбачено пунктом 2 частини четвертої статті 356 ЦПК України.

Апеляційним судом роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами;зловживання процесуальними правами не допускається.

Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України).

Образливі та лайливі слова, символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду не можуть використовуватися ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників.

Використання учасниками судового процесу та їх представниками образливих і лайливих слів, символів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом, з іншими учасниками процесу, їхніми представниками, а також вчинення інших аналогічних дій свідчать про очевидну неповагу до честі, гідності цих осіб з боку осіб, які такі дії вчиняють. Ці дії суперечать основним засадами (принципами) цивільного судочинства, а також його завданню. З огляду на це, вчинення таких дій суд може визнати зловживанням процесуальними правами.

01 лютого 2020 року ОСОБА_1 направила до суду апеляційної інстанції заяву на виконання вимог ухвали Київського апеляційного суду від 21 січня 2020 року, у якій висловила свою незгоду з таким процесуальним судовим рішенням, заяву про відвід судді Пікуль А. А. та повторну апеляційну скаргу. Указані матеріали надійшли до апеляційного суду 05 лютого 2020 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 лютого 2020 року справу передано до канцелярії суду для автоматизованого розподілу судді у відповідності до частини першої статті 33 ЦПК України для вирішення питання про відвід судді-доповідача Пікуль А. А. у порядку, визначеному частиною третьою статті 40 ЦПК України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 лютого 2020 року справу призначено судді Івановій І. В.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді-доповідача Пікуль А. А. відмовлено.

Після вирішення заяви про відвід у порядку, визначеному частиною третьою статті 40 ЦПК України, справа знову передана судді Пікуль А. А.

Дослідивши зміст заяви, поданої на виконання ухвали Київського апеляційного суду від 21 січня 2020 року, у якій ОСОБА_1 висловила свою незгоду з таким процесуальним рішенням суду, та зміст повторно поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заявником не усунуто недоліків апеляційної скарги, у зв`язку з чим обґрунтовано визнав її неподаною та повернув.

Повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди ОСОБА_1 зі змістом ухвали Київського апеляційного суду від 21 січня 2020 року про залишення апеляційної скарги без руху, яка не є предметом перегляду у касаційному порядку.

Посилання ОСОБА_1 на те, що вимоги ухвали в частині надання копії апеляційної скарги для відповідача вона виконала, висновків суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для повернення апеляційної скарги не спростовують, оскільки, окрім цього, заявником не усунуто інші її недоліки.

Доводи касаційної скарги щодо постановлення ухвали суддею, якому заявлено відвід, є безпідставними, оскільки ухвалою Київського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року у задоволенні заяви про відвід відмовлено, виходячи з її необґрунтованості.

За правилами частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, а є лише незгодою заявника з його змістом.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Судова незалежна експертиза України» про захист прав споживача послуг експертної установи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В. О. Кузнєцов

В. С. Жданова

В. М. Ігнатенко