Справа № 587/2348/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2020 року Сумський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді - Черних О.М.

секретаря судового засідання - Макошенець С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) до Державної казначейської служби України (юридична адреса: вул. Бастіонна, 6, м. Київ) про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що починаючи з 29 серпня 2013 року до 09 серпня 2019 року він безпідставно мав статус підозрюваного та обвинуваченого у кримінальних провадженнях за № 000021 від 01.02.2013 року, № 0003629 від 17.07.2014 року. На думку позивача, під час перебування його під слідством та судом були порушені його конституційні права та свободи незаконними діями органів досудового розслідування, оскільки фактично йому були заподіяні страждання внаслідок психологічного впливу при допитах слідчим та під час судових засідань, порушились та змінились у негативний бік його життєві зв`язки, погіршились стосунки з оточуючими, він був позбавлений можливості реалізації своїх звичок і бажань. Крім того, порушено нормальні життєві зв`язки, оскільки він значний проміжок часу, а саме на протязі 73 місяців та 11 днів, повинен був витрачати сили та кошти на захист своїх прав проти неправомірного обвинувачення.

Посилаючись на викладені обставини, позивач ОСОБА_1 просив позов задовольнити, стягнути на його користь з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України 306 109 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.

Представник відповідача Державної казначейської служби України надав до суду відзив, в якому проти задоволення позову заперечував. Зазначав, що підстави для відшкодування моральної шкоди з державного бюджету відсутні та розмір моральної шкоди є надуманим, визначений позивачем без урахування засад розумності та виваженості і не відповідає характеру немайнових витрат та обсягу моральних страждань. Крім того, посилався на те, що не допускається стягнення моральної шкоди з Державної казначейської служби України, оскільки це змінює встановлений законодавством порядок виплати відповідних коштів. Таким чином, визначений у позовній заяві порядок відшкодування шкоди проводиться не з Єдиного казначейського рахунку державного бюджету України через Державну казначейську службу України, а лише з Державного бюджету України.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, з заявами або клопотаннями про відкладення розгляду справи не звертався

Суд вивчивши матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньо досліджених наявні у справі докази вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що 29.08.2013 року у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000021від 01.02.2013 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, а саме в тому, що він своїми умисними діями, що виразилися у використанні свого службового становища як директор ДП «Сумський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» в інтересах ТОВ «Сумський земельний кадастр», всупереч інтересам служби уклав з ТОВ «Сумський земельний кадастр» договір №255 на виконання субпідрядних робіт від 24.11.2011 року та договір № 256 на виконання субпідрядних робіт від 25.11.2011 року з метою виконання частини робіт, передбачених договором № 43 на виконання субпідрядних робіт від 23.11.2011 року, з неофіційним використанням матеріалів ДП «Сумський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», що завдало останньому матеріальних збитків в сумі 350 175 грн. 48 коп., що є тяжкими наслідками (а.с. 125).

31.12.2013 року у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000021від 01.02.2013 року ОСОБА_1 змінено раніше повідомлену підозру і повідомлено про підозру про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, а саме в тому, що ОСОБА_1 в інтересах третіх осіб використовуючи службове становище, всупереч інтересам служби, що завдало державним інтересам істотної шкоди (зловживання службовим становищем) (а.с. 126-130).

31.12.2013 року у даному кримінальному провадженні слідчим суддею Ковпаківського районного суду м. Суми у справі № 592/14016/13-к накладено арешт на майно ОСОБА_1 - земельну ділянку, площею 0,4828 га, для обслуговування житлового будинку, ведення особистого підсобного господарства за адресою: АДРЕСА_1 (державний акт на право приватної власності на землю, серія І-СМ № 046448, зареєстровано 30.09.2002 року за № 1470) (а.с. 33).

20.01.2014 року прокуратурою м. Суми було направлено до Зарічного районного суду м. Суми кримінальне провадження №0000021 від 01.02.2013 року за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 364 ч. 1 КК України (а.с. 17-21).

Крім того, у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0003629 від 17 липня 2014 року ОСОБА_1 30.09.2014 року повідомлено про підозру за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, за фактом розтрати ним, як директором ДП «Сумський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» грошових коштів підприємства шляхом зловживання своїм службовим становищем, які перераховані за виконання укладених з ТОВ «Сумський земельний кадастр» Договору № 255 на виконання субпідрядних робіт від 24.11.2011 року та Договору № 256 на виконання субпідрядних робіт від 25.11.2011 року, роботи по яким ДП «Сумський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» могло виконати власними силами, на суму 350 175,48 грн., що призвело до заподіяння ДП «Сумський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» матеріальної шкоди в особливо великому розмірі.

07.10.2014 року слідчим суддею Ковпаківського районного суду м. Суми у справі № 592/10547/14-к обрано відносно ОСОБА_1 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладанням відповідних обов`язків вказаних в ухвалі (а.с. 36-37).

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 20.1012014 року прийнято додаткове обвинувачення ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 191 КК України у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0003629 від 17 липня 2014 року до спільного розгляду з первісним обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 364 КК України у кримінальному провадженні №0000021 у зв`язку з чим було призначено підготовче засідання в складі трьох суддів (справа №591/323/14-к т. 6 а.с. 106,112)

Ухвалою колегії суддів Зарічного районного суду м. Суми від 27.10.2014 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_1 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 5 ст. 191 КК України повернуто прокурору м. Суми (справа № 591/323/14-к) (т. 6 а.с. 142- 143)

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 11 грудня 2014 року вирішено обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України повернути прокурору м. Суми, як такий, що не відповідає вимогам КПК, кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 364 КК України повернути Зарічному районному суд м. Суми для розгляду по суті (справа №591/323/14-к (т. 6 а.с.156-157,160-162)

В подальшому у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0003629 від 17 липня 2014 року ОСОБА_1 30.09.2014 року повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри і повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 367 КК України, а саме неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки (а.с. 22-26).

Обвинувальний акт складено 21.01.2015 року (справа № 591/323/14-к (т. 6 а.с. 181-192).

27.01.2015 року до Зарічного районного суду м. Суми надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0003629 від 17 липня 2014 року по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого за ч. 2 ст. 367 КК України і ухвалою суду від 23.01.2015 року кримінальні провадження, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000021 та № 0003629 об`єднані в одне провадження та призначено до судового розгляду (справа №591/323/14-к (т. 6 а.с. 211).

В ході розгляду вказаних обвинувальних актів, об`єднаних у одне провадження, прокурором у кримінальному провадженні було змінено обвинувачення в порядку ст. 338 КПК України, посилаючись на те, що ч. 1 ст. 364 КК України є зайвою та такою, що поглинається ч. 2 ст. 367 КК України, підтримали обвинувачення ОСОБА_1 ч. 2 за ст. 367 КК України (справа №591/323/14-к (т. 7 а.с.8-29).

05.06.2015 року до судді Зарічного районного суду м. Суми надійшло об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 367 ч. 2 КК України, після задоволення заяви про відвід іншому судді, для розгляду з підготовчого судового засідання в порядку ст. 35 КПК України (справа №591/323/14-к (т. 8 а.с. 149).

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми під час підготовчого судового засідання встановлено, що в матеріалах кримінального провадження наявні були три обвинувальні акти № 0000021, складений 20.01.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_1 за ст. 364 ч. 1 КК України; № 0003629, складений 21.01.2015 року, за обвинуваченням ОСОБА_1 за ст. 367 ч. 2 КК України, № 0000021, № 0003629, складений 17.02.2015 року, за яким кваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_1 лише за ч. 2 ст. 367 КК України та прийнято рішення обвинувальні акти по об`єднаним кримінальним провадженням № 0000021, №0003629 повернути назад до прокуратури для організації подальшого досудового розслідування (справа №591/323/14-к т. 8 (а.с.162-166).

31.03.2016 року у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000021 ОСОБА_1 повідомлено про зміну підозри на ч. 2 ст. 364 1 КК України, дане повідомлення було ухвалою слідчого судді Шершак М.І. від 04 липня 2019 року скасоване і дана ухвала залишена в силі відповідно до ухвали колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду від 09.08.2019 року ( справа № 591/3018/16-к, (а.с. 93-95, 117-18).

Як вбачається з наглядового провадження № 109-3031-16 за зверненням ОСОБА_1 після скасування підозри ОСОБА_1 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000021, останній не має статусу ані підозрюваного, ані іншого учасника кримінального провадження.

Отже, суд приходить до переконання, що починаючи з 29.08.2013 по 09 серпня 2019 року, тобто на протязі 73 місяців та 11 днів, ОСОБА_2 безпідставно мав статус підозрюваного та обвинуваченого у кримінальних провадженнях за № 0000021 від 01.02.2013 р. та № 0003629 від 17.07.2014 р. і до нього застосовувались незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, незаконне застосування запобіжного заходу, накладення арешту на майно.

Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає не в повному обсязі.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст. 1,3 ЦК України, ст.ст. 2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166,1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені ст.1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Зокрема, у п.2 ч.2 ст. 1167 ЦК України визначено, що якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Так, відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Згідно з п.1 ч.1 ст.2 зазначеного Закону України право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

За правилами ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених у ст.1 цього Закону України випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), у тому числі, моральна шкода.

У ч.ч.5,6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» зазначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до частин 2,3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Під час судового розгляду судом встановлено, що внаслідок незаконних дій органів досудового слідства та прокуратури позивачу була спричинена моральна шкода, яка полягала у душевних та психічних стражданнях, моральних втратах, яких він зазнав внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури, незаконному притягненні його до кримінальної відповідальності, що призвело до погіршення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, порушення нормальних та звичних життєвих зв`язків, необхідності захищатись від необґрунтованих обвинувачень та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановивши ці обставини та керуючись ст. 1176 ЦК України та ст.ст. 2-4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», суд дійшов до висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди.

Рішенням Конституційного Суду України від 03 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Згідно з Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року за №215, Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів, яка, окрім іншого, здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (ч.2 ст.2 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Такими органами у цій справі є Державна казначейська служба України. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі 910/23967/16).

Межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування.

Отже, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, підстави для застосування п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року відсутні.

З урахуванням викладеного, розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом.

Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15.

Відповідно до п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Суд, встановивши всі обставини справи, аналізуючи ступінь негативного впливу на життя та свідомість позивача як факту безпідставного кримінального переслідування в цілому, так і факту його тривалого безпідставного перебування під слідством, зокрема, значні порушення життєвого укладу та моральні страждання, які поніс позивач через неможливість тривалого відновлення своїх прав, прийшов до висновку, що належним розміром відшкодування моральної шкоди ОСОБА_2 в даному випадку є 300 000 грн., що відповідає принципу розумності та справедливості.

Зі змісту частини першої статті 137 ЦПК України витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави

Частиною третьою статті 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Пунктами 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи та чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову. Значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволенні позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем суду надано копію договору про надання правничої допомоги та квитанцію про сплату 20000 грн. за вказані послуги (а.с. 86-87), а тому суд приходить до переконання, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 20000 грн. в рахунок відшкодування понесених витрат.

Керуючись ст.263,265,280-282 суд ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) до Державної казначейської служби України (юридична адреса: вул.. Бастіонна, 6, м. Київ ) про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури і суду, в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) 300000 (триста тисяч) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Черних