Справа № 390/888/19
Провадження № 2/390/95/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2020 р. Кіровоградський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді Терещенка Д.В.,

при секретарі - Негретовій Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницький за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк»), яке є правонаступником ПАТ КБ «Приватбанк», звернулося до суду з позовом, у якому зазначено, що 06.07.2011 між ним та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем заяви. За умовами вказаного договору відповідач отримала кредит у розмірі 94000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 02.04.2019 утворилась заборгованість у розмірі 106863,39 грн., яка складається з наступного: 90117,55 грн. - заборгованість за кредитом; 11180,92 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина) і 5064,92 грн. - штрафу (процентна складова). Посилаючись на викладене, АТ КБ «Приватбанк» просить суд стягнути з ОСОБА_1 вищевказану суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 06.07.2011.

Представник позивача в призначене судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. В матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без участі представника позивача, позов підтримують в повному обсязі та просять задовольнити. Також, 16.01.2020 від позивача, за підписом його представника Гаренко Н.В., надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх відхилення. Представник позивача зазначає, що відповідач 06.07.2011 приєдналась до запропонованих позивачем умов надання кредиту та погодилась на такі умови, що підтверджуються її підписом у заяві. Протягом дії договору відповідач користувалась грошима, отримувала кошти через банкомати, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, частково погашала заборгованість за договором і знову користувалась кредитними коштами. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи (а.с.133-139).

Відповідач та її представник в призначене судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. 02.03.2020 від представника відповідача ОСОБА_3 . надійшла заява про розгляд справи без її участі, заперечує проти позову в повному обсязі, просить відмовити у задоволенні позову на підставах зазначених у відзиві та додаткових письмових поясненнях. 27.11.2019 від представника відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позов, а 09.01.2020 додаткові письмові пояснення, в яких вона просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки в анкеті-заяві від 06.07.2011, яка підписана відповідачем, не визначено суму кредитного ліміту, а тому незрозуміло від якої саме суми кредиту проводились розрахунки заборгованості позивачем. Крім того, позивачем не надано доказів того, що підписуючи анкету-заяву, відповідач мав на увазі саме ті умови і правила надання банківських послуг і тарифи, на які посилається позивач. Також зазначає, що з наданих представником позивача виписок по рахунку вбачається, що відповідачем починаючи з 24.04.2018 по 20.09.2019 сплачено на користь позивача грошові кошти в розмірі 105366,58 грн. За період часу з 24.04.2018 по 20.09.2019 відповідачем було витрачено 97057,16 грн. запозичених коштів, а сплачено 105366,58 грн., що свідчить про відсутність заборгованості ОСОБА_1 . До письмових пояснень представником відповідача надано розрахунки, здійсненні на підставі виписки, яка надана позивачем. При вирішенні спору просить врахувати позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 02.10.2019 у справі №545/2248/17 (а.с.104-108, 117-132).

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що 06.07.2011 ОСОБА_1 подано до ПАТ КБ «Приватбанк» анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, чим виявлено бажання приєднатися до Умов та Правил надання банківських послуг. Вказана заява місить лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію та бажання отримати дебетову особисту картку. У анкеті-заяві бажаний кредитний ліміт не визначено, не обрано вид кредитної карти, не зазначено процентну ставку та відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Крім того, заява не містить номеру картки, яку отримала відповідач та термін її дії (а.с.8).

Долучений до позовної заяви витяг з Умов і Правил надання банківських послуг не містять підпису ОСОБА_1 (а.с.9-28).

Доказів, що саме долучені позивачем до матеріалів справи Умов та Правил надання банківських послуг, були надані відповідачу для ознайомлення та що він погодився із нарахуванням визначених у цих Умовах відсотків, комісії та штрафів, суду не надано.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Виходячи із загальних засад цивільного судочинства, принципів змагальності та диспозитивності, АТ КБ «Приватбанк» у підтвердження вимог позову не довело дотримання сторонами правочину правил ст. 1055 ЦК України.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 06.07.2011 заборгованість ОСОБА_1 станом на 02.04.2019 складає 106863,39 грн., а саме: 90117,55 грн. - заборгованість за кредитом; 11180,92 грн. - заборгованість по процентам; 5564,92 грн. - заборгованість по штрафам (а.с.6-7).

Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У ч.1 ст.1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У ч.1 ст.634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлено судом, у матеріалах справи міститься лише копія анкети заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 06.07.2011, що підписана відповідачем. При цьому, копії додатків, а саме Витяг з умов та правил надання банківських послуг, що долучені позивачем до матеріалів позовної заяви, підписів відповідача не містять, що свідчить про недоведеність факту ознайомлення відповідача саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг. Також, в матеріалах справи відсутня Пам`ятки клієнта.

Тобто, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, а також те, що вказаний документ станом на 06 липня 2011 року містив умови, зокрема й щодо сплати відсотків та неустойки (пені, штрафів).

Частина 4 ст. 263 ЦПК України передбачає, шо при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, зауважила на тому, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Таким чином, із наявної в матеріалах справи копії анкети-заяви про приєднання до Умов не можливо дійти висновку, що дана анкета-заява містить істотні умови властиві для даного типу договору, адже з матеріалів справи вбачається, що анкета-заява, у якій міститься підпис позивача, стосується лише його наміру оформити дебетову особисту картку. Інші надані банком документи містить лише загальну інформацію щодо умов надання банківських послуг у ПриватБанку. Позивачем не надано жодного підтвердження про погодження ОСОБА_1 будь-якого розміру відсоткової ставки, в тому числі у розмірі 37,2 (% ставка на поточну заборгованість) та 74,4 (% ставка на прострочену заборгованість).

Однак суд враховує наданий позивачем розрахунок заборгованості станом на 02.04.2019, адже ним окрім інших сум, заявлених до стягнення з відповідача, було визначено і заборгованість по тілу кредиту в сумі - 90117,55 грн. Також позивачем на підтвердження заявлених вимог надано виписку по рахункам ОСОБА_1 станом на 20.09.2019 (а.с.82-86) та виписку по рахункам ОСОБА_1 станом на 21.12.2019 (а.с.141-147).

Представником відповідача ОСОБА_3 , в свою чергу, 09.01.2020 надано додаткові пояснення та проведені нею розрахунки. З зазначених пояснень та розрахунків, які проведенні на підставі виписки по рахунку за період з 24.04.2018 по 20.09.2019, слідує, що ОСОБА_1 дійсно отримувала кошти в АТ КБ «Приватбанк», проте умов щодо відсоткової ставки, комісій та штрафних санкцій відповідач не підписувала, вказаний факт підтверджуються матеріалами справи. Крім того, представник відповідача зазначає, що з наданих представником позивача виписок по рахунку вбачається, що відповідачем починаючи з 24.04.2018 по 20.09.2019 сплачено на користь позивача грошові кошти в розмірі 105366,58 грн. За період часу з 24.04.2018 по 20.09.2019 відповідачем було витрачено 97057,16 грн. запозичених коштів, а сплачено 105366,58 грн., що свідчить про відсутність заборгованості ОСОБА_1 .

Позивач в позові просить стягнути заборгованість відповідача станом на 02.04.2019, жодних змін (уточнень) щодо позовних вимог від позивача не надходило. Проте позивачем до позову додано виписки по рахункам відповідача станом на 20.09.2019 та 21.12.2019, з яких слідує, що після 02.04.2019 відбувається рух коштів по рахункам ОСОБА_1 , а саме: щомісячна комісія за обслуговування карти, списання відсотків за використання кредитного ліміту, поповнення картки, тощо.

Враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що відповідач підписала документ, який би обумовлював порядок та умови нарахування і сплати таких платежів, як: відсотки за користування коштами, комісія та неустойка (штраф), а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Також, суд погоджується з розрахунками виконаними та наданими представником відповідача ОСОБА_3 та вважає, що тіло кредита є повністю погашеним відповідачем, що є в даному випадку підставою для відмови у задоволенні позову в частині тіла кредита, адже домовленості про сплату відсотків, комісій та штрафів за користування коштами підписана відповідачем анкета-заява не містила.

Така позиція відповідає практиці Верховного Суду, яка викладена в постанові від 02.10.2019 у справі № 545/2248/17.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Згідно з ст.83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Крім того, суд враховує, що доведення факту укладення договору і наявності заборгованості є обов`язком позивача виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 61-28582ск18.

За таких обставин, суду приходить до висновку про відмову в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 06.07.2011 у розмірі 106863,39 грн. за його недоведеністю та безпідставністю.

Вирішуючи питання щодо судових витрат суд вважає, що понесені позивачем судові витрати не підлягають стягненню з відповідача, зважаючи на рішення прийняте судом по суті позову, що відповідає вимогам ст.141 ЦПК України.

На підставі ст.ст.207, 526, 549, 551, 611, 626, 628, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, керуючись ст.ст.4-5, 7, 10, 12-13, 77-81, 95, 141, 235, 258-260, 263-265, 272, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду через Кіровоградський районний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кіровоградського районного суду

Кіровоградської області Д.В. Терещенко