Справа № 595/1013/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2020

м.Бучач

Бучацький районний суд Тернопільської області

В складі: головуючого судді Содомори Р.О.,

при секретарі: Присташ П.Р.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Бучачі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

встановив:

Позивачка звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Згідно збільшених позовних вимог просить суд стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.08.2017 року по 09.07.2020 року у сумі 188873,02 грн., мотивуючи тим, що на підставі судового наказу № 607/9220/17, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області відповідач ОСОБА_2 зобов`язаний був виплачувати в її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Проте, відповідач неодноразово не сплачував вказану суму аліментів, в зв`язку з чим виникала заборгованість, тому просить стягнути в її користь пеню.

Ухвалу про відкриття провадження у справі від 30.07.2020 року сторонам по справі надіслано по місцю реєстрації сторін.

Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач заперечує позовні вимоги. Зазначає, що розрахунок суми пені є необгрунтованим, позивачем застосовано неправильний метод її розрахунку. Відповідач надав власний розрахунок пені, згідно якого максимальний розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01.08.2017 року по 09.07.2020 року може становити 34404,35 грн., а не 188873,02 грн., як це зазначено у позовній заяві позивача. Крім того, постановою Бучацького міжрайонного відділу ДВС 20.02.2020 року на відповідача накладено штраф у сумі 6126,78 грн. Згідно абз. 2 ч.І ст.196 СК України у разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Враховуючи штраф, який накладений Бучацьким міжрайонним відділом ДВС, сума неустойки (пені) по сплаті аліментів повинна дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання. Отже, враховуючи, що неустойка (пеня) становить 34404,35 грн., а сума штрафу 6126,78 грн., то різниця між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання становить 28277,57 грн. Також, відповідач зазначає, що заборгованість виникла не з його вини, а з вини державного виконавця, який здійснив неправильний розрахунок суми аліментів. Про наявність боргу зі сплати аліментів він дізнався 27 січня 2020 року, коли звернувся у відділ ДВС із ухвалою Тернопільського міськрайонного суду про скасування постанови про обмеження у праві виїзду за межі України. Вважає, що матеріальна шкода, завдана позивачу у вигляді недоплачених сум аліментів виникла внаслідок незаконних дій державного виконавця, як посадової особи органу державної влади, що виключає його вину, а тому суму боргу, яка виникла внаслідок перерахунку суми аліментів необхідно стягувати в порядку ст. 1174 ЦК України за рахунок держави, а не з нього.

Позивачем надано суду заперечення на відзив, згідно якого вона зазначає, що скільки боржник не працює, то неможливо стягнути аліменти в розмірі 1/4 усіх видів заробітку, тому аліменти стягуються в розмірі 1/4 виходячи з середньої заробітної плати по регіону та не можу бути меншими 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

В даному випадку вина відповідача у несплаті аліментів є, бо він повинен був знати, що якщо боржник не працює то аліменти стягуються в розмірі 1/4 виходячи з середньої заробітної плати по регіону. Поважних причин не платити аліменти, таких як хвороба, наявність інших утриманців чи інших обставин у відповідача не було. Дії відділу ДВС не визнані неправомірними в частині проведених розрахунків боргу по сплаті аліментів у виконавчому провадженні по стягненню щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини. Розрахунок боргу по сплаті аліментів не є документом яким встановлено порядок сплати аліментів, а фіксують лише борг по сплаті та суму сплачених аліментів. Розмір аліментів які підлягають стягненню зазначено у судовому наказі, а тому яким би розрахунок не був, він носить лише інформаційний характер і не встановлює прав та обов`язків для сторін.

В 2019 році відповідач звернувся в суд із скаргою на дії та рішення державного виконавця Бучацького міжрайонного відділу ДВС з зобов`язанням скасувати постанови ДВС про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання та здійснити перерахунок нарахованих для сплати аліментів.

Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ухвалою від 26.11.2019 по справі №607/9220/17 залишено скаргу відповідача задоволено частково та скасовано постанови відділу ДВС про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, проте у частині вимог щодо перерахунку нарахованих аліментів відмовлено та вказано, що державним виконавцем правомірно нараховано скаржнику заборгованість по сплаті аліментів, оскільки останній із моменту виконання спірного судового наказу не отримував доходів, а тому повинен був сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частки середньої заробітної плати встановленої для місцевості де проживає боржник, також в ухвалі судом зазначено, що станом на 18.10.2019 року у боржника існує заборгованість зі сплата аліментів, яка станом складає 24897,40 грн. Отже, це свідчить про те, що вже з 2019 року відповідач був обізнаний про борг по сплаті аліментів, протее станом на серпень 2020 року борг не погасив. Просить позов задоволити в повному обсязі.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, згідно поданої заяви просить суд розглядати справу у її відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, згідно поданої заяви просить суд розглядати справу у його відсутності.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши письмові докази, суд встановив наступні обставини.

Згідно ч.1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі до 07.06.2017 року.

В даному шлюбі в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сторони записані батьками дитини.

Згідно судового наказу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області № 607/9220/17 від 26 липня 2017 року з відповідача ОСОБА_2 стягнуто в користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі ј (однієї чверті) усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25.07.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження, прийнятої державним виконавцем Бучацького міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, відкрито виконавче провадження № 54863072 по примусовому виконанню виконавчого листа №607/9220/17, виданого Тернопільським міськрайонним судом 26.07.2017 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.

Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, виданого Бучацьким міжрайонним відділом державної виконавчої служби від 25.06.2020 року по ВП № 54863072, станом на 25.06.2020 року аліментів нараховано 63190,51 грн., боржником сплачено 28600,46 грн., борг по сплаті аліментів становить 34590,08 грн.

Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 22 своєї постанови № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де:

p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня на заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при вирішенні спору про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів слід з`ясувати розмір не сплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши

розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Відповідний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року за результатами розгляду справи № 572/1762/15-ц

Суд вважає, що несплата та несвоєчасна сплата аліментів відповідачем, які він був зобов`язаний платити згідно судового наказу в користь позивача на утримання неповнолітньої дитини, мала місце з вини ОСОБА_2 , тому суд приходить до висновку, що в даному випадку наявні передбачені ч. 1 ст. 196 СК України підстави для стягнення неустойки (пені) із відповідача.

Суд погоджується із розрахунком пені, який надав відповідач та вважає, що сума нарахованої пені відповідачу з становить 34404,35 грн.

Беручи до уваги обраховану пеню станом на 01 червня 2020 року, щомісячну суму стягуваних з відповідача аліментів, розмір і дати внесення платежів на погашення заборгованості, період, протягом якого в подальшому така заборгованість існувала (до 01.06.2020 року) є очевидним той факт, що загальна сума обрахованої за вищевказаною формулою пені за несплату відповідачем ОСОБА_2 аліментів у будь-якому випадку перевищуватиме розмір самої заборгованості зі сплати аліментів, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення з відповідача в судовому порядку пені перевищуватиме розмір заборгованості, яка складає у відповідача по аліментних платежах 34404,35 грн., за період з 01.08.2017 року по 01.06.2020 року.

Крім того, постановою Бучацького міжрайонного відділу ДВС 20.02.2020 року (ВП №54863072) на ОСОБА_2 накладено штраф, у сумі 6126,78 грн. Підставою накладення даного штрафу стала ч.14 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження».

Згідно ч.14 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» вбачається, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно абз. 2 ч.1 ст.196 СК України у разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною 14 статті 71 Закону України "Про виконавче провадження».

Таким чином, суд проаналізувавши та оцінивши докази надані сторонами вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів підлягає до часткового задоволення, а тому вважає, що слід стягнути із відповідача на користь позивача 28277,57 грн. нарахованої пені, що не буде перевищувати розмір заборгованості відповідача за вказаний період, з врахуванням накладеного на відповідача штрафу, згідно ч.14 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження».

При цьому, задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд не бере до уваги твердження відповідача, що він не знав про існуючу заборгованість по сплаті аліментів, оскільки такі твердження спростовуються його письмовими поясненнями від 27.01.2020 року, наданими начальнику Бучацького міжрайонного відділу, з яких вбачається, що ОСОБА_2 зобов`язується сплачувати борг по аліментах. Також, відповідач зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі сплачувати аліменти визначені судом на користь позивача.

Доводи відповідача про те, що він не був обізнаний про необхідність сплати аліментів спростовуються матеріалами справи, а саме копіями чеків про оплату аліментів, які містяться у виконавчому провадженні і платником зазначено саме відповідача.

Також, суд оцінює критично твердження відповідача, що заборгованість виникла з вини державного виконавця який провів не правильний розрахунок по сплаті аліментів, оскільки згідно Постанови Тернопільського апеляційного суду від 01.07.2020 року вбачається, що розрахунок по аліментах визначено державним виконавцем відповідно до вимог ст.195 СК України, виходячи з розміру середньої заробітної плати для даної місцевості, оскільки платник аліментів не працює, а тому відсутні підстави для визнання дій державного виконавця в частині розрахунку заборгованості по аліментах, неправомірними.

Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 840,80 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 4, 13, 81,141,263,265,279ЦПК України, ст. 196 Сімейного кодексу України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини в сумі 28277 (двадцять вісім тисяч двісті сімдесят сім) грн. 57 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. судового збору в дохід держави.

В решті позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду через Бучацький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Р. О. Содомора