РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Бароніна Д.Б.,

за участю секретаря Бондаренка К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сєвєродонецької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 та Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори, -

ВСТАНОВИВ:

1. Позиції сторін, процесуальні дії

1.1. ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Сєвєродонецької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, посилаючись на наступне.

ОСОБА_3 була власником квартири АДРЕСА_1 . 11 серпня 2006 року вона склала заповіт, яким заповіла належну їй вищезазначену квартиру своєму племіннику - позивачу ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Організацією поховання займалася представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 , яка є троюрідною племінницею ОСОБА_3 . Позивач ОСОБА_1 звернувся до державного нотаріуса Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори і подав заяву про прийняття спадщини в шестимісячний строк. Нотаріусом була проведена реєстрація спадкової справи № 54843931. У липні 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 звернулася до нотаріуса з питанням про отримання свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 та надала нотаріусу усі необхідні документи. Нотаріус тривалий час вивчав документи та 19 січня 2019 року своєю постановою відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що заповіт, який відчужувач склав щодо майна, вказаного у спадковому договорі, і який було надано представником заявника для вчинення нотаріальної дії, є нікчемним. Однак, спадковий договір, укладений 15 жовтня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Рішеннями судів спадковий договір було визнано недійсним та скасовано його реєстрацію, однак не взявши до уваги, що позивач є рідним племінником померлої ОСОБА_3 та є спадкоємцем п`ятої черги, нотаріус все одно йому відмовив, тому він змушений звернутися до суду з цією заявою та просить визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

1.2. Ухвалою суду від 08.01.2020 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача було залучено ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 19.03.2020 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача було залучено Першу Сєвєродонецьку державну нотаріальну контору.

1.3. Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та не заперечувала проти задоволення позову.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.

2. Обставини справи, зміст спірних правовідносин

2.1. Згідно із копією свідоцтва про право власності на житло № 29 від 29 квітня 1999 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства міськвиконкому Сєвєродонецької міської ради, згідно з розпорядженням (наказом) від 26 квітня 1999 року № 29, квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , на праві приватної власності належить ОСОБА_3 .

З копії заповіту, посвідченого 11.08.2006 державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької нотаріальної контори Луганської області Перепелицею Ю.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1-1517, вбачається, що ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно із копією спадкового договору, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Глаговською О.В. 15 жовтня 2012 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1118, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклади спадковий договір, за умовами пункту 1 якого, Набувач ( ОСОБА_2 ) зобов`язується виконувати передбачені в ньому розпорядження Відчужувача ( ОСОБА_3 ) і в разі його смерті набуває право власності на належне Відчужувачу ( ОСОБА_3 ) майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

2.2. З копії рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17 жовтня 2016 року по справі № 428/6378/13-ц вбачається, що позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним спадкового договору були задоволені частково. Зокрема, було визнано недійсним спадковий договір, укладений 15 жовтня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а також скасовано державну реєстрацію спадкового договору, укладеного 15 жовтня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

З копії рішення Апеляційного суду Луганської області від 28 березня 2017 року по справі № 428/6378/13-ц вбачається, що було скасовано рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17 жовтня 2016 року по справі № 428/6378/13-ц в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання спадкового договору недійсним, скасування державної реєстрації спадкового договору, та в цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 було відмолено. В іншій частині рішення суду було залишено без змін.

Копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 47955063 від 02.06.2017, наданого приватним нотаріусом Глаговською О.В., підтверджується, що на підставі рішення Апеляційного суду Луганської області № 428/6378/13-ц від 28.03.2017 проведено реєстрацію визнання недійсним вищевказаного спадкового договору.

2.3. Згідно із копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 29 липня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблено відповідний актовий запис № 937.

З копії спадкової справи, яка заведена в Першій Сєвєродонецькій державній нотаріальній конторі щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 вбачається, що 06 серпня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до державного нотаріуса Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Сергієнко А.С. із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

З копії постанови державного нотаріуса Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Сергієнко А.С. № 34/02-31 від 19 січня 2019 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 у зв`язку із тим, що заповіт, який відчужувач склав щодо майна, вказаного у спадковому договорі і який було надано представником заявника для вчинення нотаріальної дії є нікчемним, в той час як чинність зазначеного заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

3. Релевантні джерела права та акти їх застосування

3.1. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

3.2. Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК) спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Згідно із ч. 4 ст. 1236 ЦК чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

3.3. Згідно із ч. 1 ст. 1302 ЦК за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Відповідно до ч. 2 ст. 1307 ЦК заповіт, який відчужувач склав щодо майна, вказаного у спадковому договорі, є нікчемним.

3.4. Згідно із ч. 1 ст. 216 ЦК недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

3.5. Згідно із ч. 1 ст. 1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно із статтею 66 Закону України «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину.

Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України.

Відповідно до статті 69 Закону України «Про нотаріат»нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна.

Згідно із п. 5.1 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який було затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 із змінами та доповненнями, при оформленні спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту, перевірити його реєстрацію у Спадковому реєстрі та чинність на момент смерті заповідача. Якщо наданий спадкоємцем заповіт не відповідає вимогам законодавства, нотаріус відмовляє в його прийомі.

Відповідно до статті 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

3.6. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 вказано, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

4. Оцінка доказів та аргументів сторін

4.1. Суд зазначає, що підставою цього позову про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є фактична незгода позивача із постановою нотаріуса Першої сєверодонецької державної нотаріальної контори від 19 січня 2019 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. На правильність цього висновку вказує зміст позовної заяви, в якій позивач посилається на те, що нотаріус не прийняв до уваги зміст ч. 1 ст. 236 ЦК та не забажав розібратися з нормами закону.

На думку суду, зміст ст. 1296 ЦК, ст. 50, 66, 69 Закону України «Про нотаріат», п. 5.1 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України свідчить про те, що основним позасудовим способом визнання права власності на майно в порядку спадкування є отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріуса. В разі ж відмови нотаріуса у видачі такого свідоцтва та незгоди спадкоємця із мотивами такої відмови, він має право оскаржити нотаріальний акт до суду. В розумінні ч. 1 ст. 5 ЦПК України саме такий спосіб захисту прав спадкодавця визначає закон в подібних випадках.

Крім того, як вірно вказано у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Це пояснюється тим, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є виключним способом захисту прав спадкоємця, який може застосовуватися лише у випадку об`єктивної відсутності умов для отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку.

Відсутність умов для отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку може мати місце, якщо, наприклад, відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, або якщо відмінним є написання прізвищ спадкоємця та спадкодавця в разі прийняття спадщини за законом, і саме у зв`язку із цим нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. І навпаки, відсутність цих умов не може мати місце лише у зв`язку із тим, що нотаріус неправильно витлумачив норми закону або неправильно оцінив певні матеріали спадкової справи. Тобто, сама лише відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину не створює підстав для визнання права власності на майно в судовому порядку. Суд повинен оцінити підстави такої відмови нотаріуса і зробити висновок про те, чи пов`язана відмова нотаріуса з об`єктивними обставинами, або ж вона ґрунтується на суб`єктивному та помилковому тлумаченні нотаріусом певних обставин чи норм закону.

Застосування іншого підходу призведе до того, що суд фактично перебере на себе функції нотаріуса у всіх спадкових справах, де нотаріус відмовився видавати свідоцтво про право на спадщину незалежно від причин такої відмови. Здійснення таких функцій не входить до завдань суду.

4.2. В якості обґрунтування своєї постанови від 19 січня 2019 року про відмову у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину нотаріус Першої сєверодонецької державної нотаріальної контори із посиланням на ч. 4 ст. 1236 та ч. 2 ст. 1307 ЦК вказав, що заповіт, який відчужувач склав щодо майна, вказаного у спадковому договорі, і який було надано представником заявника для вчинення нотаріальної дії є нікчемним, в той час як чинність зазначеного заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

У зв`язку із цим суд, зауважує, що норми ч. 2 ст. 1307 ЦК розповсюджуються лише на той заповіт, який відчужувач склав після укладення спадкового договору. Це пояснюється тим, що у цій нормі відносно майна, яке є предметом заповіту, застосовано словосполучення в минулій формі часу «вказаного у спадковому договорі». Тобто, для застосування відносно заповітунорми ч. 2 ст. 1307 ЦК, майно, стосовно якого складено заповіт, станом на час складення заповіту вже має бути вказано у спадковому договорі.

Якщо ж спадкодавець спочатку склав заповіт стосовно певного майна, а після цього уклав спадковий договір стосовно цього ж майна, то такий заповіт не стає нікчемним. В такому випадку майно, вказане у спадковому договорі, після смерті спадкодавця не входить до складу спадщини та набувається набувачем за спадковим договором в договірному, а не у спадковому порядку. При цьому заповіт зберігає свою чинність, проте вже не спричиняє виникнення спадкових прав у відповідного спадкоємця, адже майно, яке вказано у заповіті, не увійшло до складу спадщини після смерті спадкодавця і було передано набувачу за спадковим договором.

В даному випадку заповіт на користь позивача було складено 11.08.2006, а спадковий договір було укладено 15.10.2012. У зв`язку із цим заповіт, який було складено на користь позивача, був чинним станом на час відкриття спадщини.

4.3. Суд також звертає увагу на те, що спадковий договір від 15.10.2012 було визнано недійсним за рішенням суду. Отже, в силу вимог ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 236 ЦК такий спадковий договір не може створювати юридичних наслідків у вигляді недійсності будь-яких заповітів. Копія рішення суду про визнання спадкового договору недійсним наявна в матеріалах спадкової справи, а отже нотаріус мав змогу врахувати його під час прийняття постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Таким чином, у постанові нотаріуса не наведено будь-яких обставин, які б свідчили про об`єктивну відсутність умов для видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Проте, позивач не заявив вимог про визнання незаконною, скасування цієї постанови та вимог про зобов`язання нотаріуса повторно розглянути питання про видачу йому свідоцтва про право на спадщину.

4.4. Посилання позивача на те, що він є спадкоємцем п`ятої черги за законом, є неспроможними, адже позивачем не надано доказів прийняття спадщини за законом. З матеріалів спадкової справи вбачається, що позивач прийняв спадщину лише за заповітом.

4.4. Підводячи підсумок суд зазначає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування належить відмовити, адже позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав та не доведено об`єктивної відсутності умов для оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку.

5. Розподіл судових витрат

5.1. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що у задоволенні позову було відмовлено, в той час як відповідач та треті особи не повідомляли про наявність у них судових витрат. Отже, судові витрати, які підлягають розподілу, у цій справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Сєвєродонецької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року) рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.Б. Баронін