Головуючий суддя
в суді І інстанції Козіна С.М.
Єдиний унікальний № 374/239/15-ц
Провадження № 6/374/5/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2020 року Ржищівський міський суд Київської області у складі:

головуючої судді - Козіної С.М.,

за участі:

секретаря - Маламан Я.О.,

стягувача - ОСОБА_1 (не з`явився),

представника стягувача - адвоката Савченка В.І. (не з`явився),

боржника - ОСОБА_2 (не з`явився),

представника боржника - ОСОБА_3 (не з`явився),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ржищів Київської області заяву ОСОБА_1 про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, подану у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Ржищівського міського суду Київської області перебуває цивільна справа за заявою ОСОБА_1 про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, подану у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми.

Заяву мотивовано тим, що Ржищівським міським судом Київської області 09 липня 2015 року постановлено судове рішення у справі № 374/239/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми. В зв`язку з набранням судовим рішенням законної сили 31 серпня 2015 року позивачу надано наступні виконавчі листи від 31 серпня 2015 року: - про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 2 370 215 (два мільйона триста сімдесят тисяч двісті п`ятнадцять) гривень 62 копійки; про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судового збору в розмірі 3 654 (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок; про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат, пов`язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, в розмірі 424 (чотириста двадцять чотири) гривні 20 копійок.

З метою примусового виконання рішення суду зазначені виконавчі листи були подані до ДВС Ржищівського міського управління юстиції Київської області. Постановами від 16 листопада 2016 року начальника ВДВС Ржищівського МУЮ юстиції Київської області Кармазина Р.М. відмовлено в прийнятті до провадження виконавчих документів та у відкритті виконавчих проваджень з примусового виконання. Підставою зазначена відсутність у виконавчих документах ідентифікаційного номера боржника, що суперечить п. 3 ч 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно п. 6 ч. 1 ст. 26 цього Закону, державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим ст. 18 цього Закону. Стягувачу роз`яснено право звернення до суду, який видав виконавчий документ, щодо приведення у відповідність виконавчого листа вимогам Закону.

17 листопада 2015 року Апеляційним судом Київської області було скасовано рішення Ржищівського міського суду Київської області від 09 липня 2015 року та ухвалено нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми відмовлено.

У подальшому цивільна справа неодноразово переглядалась в судах апеляційної та касаційної інстанцій. Зазначене рішення Апеляційного суду Київської області від 17 листопада 2015 року було скасовано судом касаційної інстанції та направлене до апеляційного суду для повторного розгляду. Після чергового перегляду справи в апеляційному порядку колегією суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області 12 січня 2017 року апеляційна скарга відповідача залишена без задоволення, а чинність рішення Ржищівського міського суду Київської області від 09 липня 2015 року поновлена.

На той час пред`явлення наданих позивачу виконавчих листів від 31 серпня 2015 року до виконання було неможливим з огляду на перебіг визначених у них строків пред`явлення до виконання - до 01 вересня 2016 року. До того ж у зв`язку з касаційним оскарженням попередніх рішень місцевого та апеляційного судів з боку відповідача, в березні 2017 року справа була надіслана до касаційного суду, тому звернення до місцевого суду з заявою про приведення виконавчих документів у відповідність до вимог чинного законодавства було неможливим.

Заявнику з ЄДРСР стало відомо, що Верховний Суд в судовому провадженні 61-22243ск18 23 жовтня 2019 року розглянув касаційну скаргу відповідача у даній справі та відмовив в її задоволенні.

Ухвалою Ржищівського міського суду Київської області від 14 лютого 2020 року визначено, що відсутність у виконавчих листах ідентифікаційного номера боржника не є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження, оскільки державний виконавець відповідно до ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" наділений повноваженнями для отримання будь-якої інформації з метою захисту інтересів стягувача. Також суд зазначив, що фактично рішення Ржищівського міського суду Київської області від 09 липня 2015 року за результатами перегляду судами апеляційної та касаційної інстанцій відновлено з 12 січня 2017 року, тому у позивача відлік строку для подання виконавчих листів до ВДВС розпочався з 12 січня 2017 року. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Оскільки матеріали справи не містили відомостей про те, чи звертався стягувач до ВДВС з виконавчими листами по даній справі після 12 січня 2017 року, а також не містять відомостей про повернення виконавчих документів у зв`язку з пропуском строку для пред`явлення їх до виконання, тому вимога про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання була визнана судом передчасною.

11 березня 2020 року державним виконавцем Ржищівського МВ ДВС ЦМУ відмовлено у відкритті відповідних виконавчих проваджень саме з огляду на перебіг строків пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання.

Викладені обставини свідчать про те, що пред`явлення виконавчих листів до виконання поза межами встановлених строків сталося не з вини позивача (стягувача), а з поважних причин.

У заяві представник заявника просив поновити строк пред`явлення виконавчих документів від 31 серпня 2019 року у справі № 374/239/15-ц до виконання, встановивши кінцевий термін пред`явлення їх до виконання протягом трьох років з дня набрання чинності відповідною ухвалою суду за цією заявою.

02 квітня 2020 року від представника заявника надійшло клопотання про розгляд заяви без участі заявника, вимоги заяви просив задовольнити.

07 квітня 2020 року від представника боржника надійшла заява, у якій він просив відмовити у задоволенні заяви про поновлення строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання на підставі пропущення ним строку, крім того, набрало законної сили рішення Ржищівського міського суду Київської області від 14 лютого 2020 року з одного і того ж питання. Просив розглядати справу без його участі.

Розглянувши заяву та дослідивши матеріали справи встановлено таке.

Рішенням Ржищівського міського суду Київської області від 09 липня 2015 року було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 2 370 215 грн 62 коп., судовий збір у розмірі 3 654 грн та судові витрати, пов`язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у розмірі 424 грн 20 коп. (а.с. 40-42 т. 1). Рішення набрало законної сили 31 серпня 2015 року.

Відповідно до поданої позивачем заяви від 28 серпня 2015 року, у вересні 2015 року судом було надіслано виконавчі листи позивачу (а.с. 47, 48 т. 1).

30 вересня 2015 року відповідачем було подано апеляційну скаргу (а.с. 58-59 т. 1).

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 17 листопада 2015 року скасовано рішення Ржищівського міського суду Київської області від 09 липня 2015 року та ухвалено нове, яким в позові ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 82, 83-84, т. 1).

Ухвалою суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних справ від 06 квітня 2016 року було скасовано рішення Апеляційного суду Київської області від 17 листопада 2015 року, а справу направлено на розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 122-123 т. 1).

12 січня 2017 року Апеляційним судом Київської області було залишено без змін рішення Ржищівського міського суду Київської області від 09 липня 2015 року (а.с. 156, том 1).

Отже, фактично рішення Ржищівського міського суду Київської області від 09 липня 2015 року за результатами розгляду апеляційної та касаційної скарг відновлено з 12 січня 2017 року.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року рішення Ржищівського міського суду Київської області від 09 липня 2015 року та ухвала апеляційного суду Київської області від 12 січня 2017 року залишено без змін (а.с. 94-97 том 2).

Судом було встановлено, що справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми відповідно до супровідного листа № 1731/15-вих від 1 жовтня 2015 року (а.с. 66 т. 1) була направлена до суду апеляційної інстанції для перегляду. До Ржищівського міського суду Київської області дана справа після перегляду судами апеляційної та касаційної інстанцій повернулась 11 листопада 2019 року (а.с. 98 т. 2). 28 вересня 2018 року представник позивача звернувся до суду з заявою про видачу виконавчих листів (а.с. 100 т. 2), але через відсутність справи в суді першої інстанції та тому що виконавчі листи видаються по справі один раз, йому було направлено лист з відповідним роз`ясненням (а.с. 104 т. 2).

Постановою про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) від 16 листопада 2015 року було відмовлено в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання. Підставою відмови вказано, що виконавчий документ не відповідає ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", а саме: не зазначено ідентифікаційний номер стягувача і боржника, або номер і серія паспорта стягувача і боржника, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомити про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України (а.с. 90, т. 2). Вказана постанова позивачем не оскаржувалась.

Відповідно до ч. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом (Закон від 2 червня 2016 року № 1404-VIII).

За змістом ч. 1 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Враховуючи викладене, а також те, що фактично рішення Ржищівського міського суду Київської області від 09 липня 2015 року за результатами перегляду судами апеляційної та касаційної інстанцій відновлено з 12 січня 2017 року, тому у позивача відлік трьохрічного строку для подання виконавчих листів до ВДВС розпочався з 12 січня 2017 року.

Крім того, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання пропущено не з вини заявника, оскільки стягувач своєчасно, а саме 28 вересня 2018 року, звертався до Ржищівського міського суду Київської області з заявою про вирішення питання щодо виконавчих листів, проте через те, що справа перебувала на розгляді судів апеляційної та касаційної інстанції, суд не мав можливості належним чином розглянути відповідну заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ч. 1, 2, 3 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їх неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк.

З повідомлень про повернення виконавчих документів стягувачу без прийняття до виконання від 11 березня 2020 року встановлено, що начальником відділу Ржищівського міського ДВС ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Журило О.В. за результатами розгляду заяви стягувача у справі № 374/239/15-ц щодо примусового виконання виконавчих листів, виданих 01 вересня 2015 року, повернуто виконавчі документи без прийняття до виконання у зв`язку з пропуском встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документу до виконання (п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження").

Отже, судом встановлено, що стягувач пропустив встановлений законом строк пред`явлення виконавчих документів до виконання з поважних причин, а тому вимога про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання підлягає задоволенню.

Що стосується вимоги стягувача про встановлення кінцевого терміну пред`явлення виконавчих листів до виконання протягом трьох років з дня набрання чинності відповідною ухвалою суду за цією заявою, то вона не підлягає до задоволення виходячи з такого.

Верховний Суд в своїй постанові від 28.03.2018, прийнятій у справі № 2а-12192/09/0470, визнав неправомірним те, що суди, поновлюючи строк, зазначають у судовому рішенні конкретний проміжок часу, протягом якого виконавчий лист має бути пред`явлений до виконання, так як строк пред`явлення виконавчого документу до виконання встановлений безпосередньо законом. Зміна цього строку судовим рішенням не допускається. А отже, суд має право лише поновити пропущений строк стягувачам, які пропустили строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання з причин, визнаних судом поважними.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що причина пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання є поважною, а рішення суду станом на 07 квітня 2020 року не виконано, рішення має існувати не формально, а належно виконуватись, тому, заява в частині поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання підлягає до задоволення.

Суд не може прийняти до уваги твердження представника відповідача ОСОБА_3 про те, що заява про поновлення строку пред`явлення виконавчого документу не підлягає задоволенню, оскільки ухвалою Ржищівського міського суду Київської області від 14 лютого 2020 року вже вирішувалась аналогічна заява між тими ж сторонами і з тих же підстав, оскільки воно суперечить практиці Верховного Суду. Відповідно до постанови Верховного Суду, прийнятій 22 травня 2019 року в справі № 640/7778/18, зазначено, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Підстави вже розглянутої заяви і даної заяви не є ідентичними, оскільки змінились обставини, що обгрунтовують звернення, а саме: до заяви що розглядається було додано повідомлення ДВС від 11 березня 2020 року про повернення виконавчих документів без прийняття до виконання у зв`язку з пропуском встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось (ч.2 ст. 247 ЦПК України).

Керуючись ст. 4, 247, 260, 261, 268, 353-354, 433 ЦПК України, Закону України "Про виконавче провадження" 02 червня 2016 року № 1404-VIII, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, - задовольнити частково.

ОСОБА_4 ОСОБА_1 строк для пред`явлення до виконання виконавчих листів у справі №374/239/15-ц, виданих Ржищівським міським судом Київської області 01 вересня 2015 року на підставі рішення суду від 09 липня 2015 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми, протягом трьох років з часу набрання цією ухвалою законної сили.

В задоволенні решти заяви відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала, відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Відповідно до пп. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 15.12.2017) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, тобто до Київського апеляційного суду через Ржищівський міський суд Київської області.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя