Провадження №2/523/1987/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2020 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси в складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря судових засідань Щербан О.Д.,

розглянувши заяву правонаступника позивача - ОСОБА_1 про прийняття відмови від позову та закриття провадження у справі та клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про розподіл судових витрат ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступник позивача ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки. .

18.02.2020 р. правонаступник позивача ОСОБА_1 звернулася з заявою про прийняття відмови від позову та закриття провадження у справі, наслідки відмови від позову їй відомі та зрозумілі. Крім того, просила повернути їй 50% сплаченого судового збору.

Представник відповідача звернулася з клопотанням про розподіл судових витрат сплачених відповідачем, а саме витрат на правничу допомогу, яка загалом склала 10000 грн..

Сторони в судове засідання 27.03.2020 р. не з`явилися, від їх представників надійшли клопотання про здійснення розгляду справи в їх відсутності.

Від правонаступника позивача надійшло заперечення проти клопотання представника відповідача про розподіл судових витрат, за змістом якого вона просила відмовити в їх стягненні, оскільки відмова від позову пов`язана з фактичним задоволенням вимог, а саме, 24.07.2019 року було проведено позасудову процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки, власником квартири стала правонаступник позивача, яка в першому ж судовому засіданні подала заяву про відмову від позову. Тому за змістом ст.142 ЦПК України судові витрати відповідачу не відшкодавуються, а навпаки - можуть бути відшкодовані позивачу за його заявою. Крім того, вона посилалася на невідповідність даних вказаних у звіті про надання правової допомоги і наданим послугам, додані квитанції не є належним доказом, оскільки суперечать положенням Додаткової угоди №1. Більше того, ОСОБА_1 просила звернути увагу на те, що відповідач ОСОБА_2 є учасником ще чотирьох справ, де його інтереси могла представляти адвокат Нікітіна О.В. та на оплату яких було видано вказані квитанції . Також окремою підставою для відмови у стягненні витрат ОСОБА_1 просила врахувати невідповідність заявленої суми і в результаті її зменшення. Заявлені витрати на правничу допомогу є неспіврмірними та непідтверджені належними доказами.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Отже, зважаючи на вказану норму розгляд звернень здійснено у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису.

Перевіривши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви правонаступника позивача та часткового задоволення вимог представника відповідачапро стягнення витрат на правничу допомогу виходячи з наступного.

Як видно з матеріалів справи 12.12.2018 року АТ "Райффайзен Банк Аваль" звернувся до Суворовського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості у сумі 145836 доларів США за кредитним договором №014/0010/74/55604 від 05.06.2006 р.

Згідно з платіжним дорученням №3619 від 01.11.2018 р. позивачем сплачено судовий збір у розмірі 9671,65 грн..

17.12.2018 р. у справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання.

18.03.2019 р. судом закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

08.05.2019 р. до суду надано відзив на позов та попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат у справі №523/17686/18.

Судом встановлено, що на підставі договору відступлення права вимоги 26-04/19/2 від 26.04.2019 р. ОСОБА_1 набула права вимоги до ОСОБА_2 , а на піставі договору про відступлення прав за договором іпотеки від 03.05.2019 р. набула статус іпотекодержателя вказаної квартири.

24.07.2019 року було зареєстровано право власності на квартиру за ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

За нормами ч.2 ст.256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Враховуючи предмет позову суд дійшов висновку, що є підстави для прийняття відмови від позову та закриття провадження у справі.

Повернення судового збору сплаченого при зверненні до суду регуюється нормами ч.1 ст.142 ЦПК України .

Згідно з нормами ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Отже, враховуючи дану норму, відмову позивача від позову та розмір сплаченого судового збору, є підстави для повернення 50% судового збору, а саме 4835,82 грн.( 9671,65Х50%/100%).

Щодо клопотання відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу, то воно підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

За нормами ч.3 ст.142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

02.04.2019 р. між адвокатом Нікітіною О.В та ОСОБА_2 укладено договір про надання правової допомоги №2/19-ц у справі №523/17686/18 , а також додаткову угоду №1 до вказаного договору.

Згідно із звітом станом на 15.05.2019 р. загальна вартість правничої допомоги складає 10000 грн., де 500 грн. - ознайомлення з матеріалами справи №523/17686/18, 8500 грн. - аналіз судової практики, підготовка відзиву, 1000 грн. - участь в судовому засіданні.

Як убачається з квитанцій до прибуткового касового ордера №3/19 від 15.05.2019 р. , №6/19 від 08.08.2019 р., №8/19 від 30.09.2019 р., №9/19 від 18.10.2019 р. ОСОБА_2 сплатив за вказаним договором 3500 грн.,2500 грн., 3000 грн.,1000 грн. відповідно. При цьому, суд звертає увагу на те, що в кожній з квитанцій вказано на підставу сплати договір №2/19-ц від 02.04.2019 р.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналізуючи вказані норми, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Отже, суд приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню.

З приводу стягнення витрат на правову допомогу Верховний Суд неодноразово висловив правові позиції, а саме в постанові Великої Палати Верховного Суду 19.02.2020 № 755/9215/15-ц, від 27 червня 2018 року у справі N 826/1216/16 (провадження N 11-562ас18), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі N 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі N 753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі N 910/3929/18 та інших.

Дослідивши усі докази, суд прийшов до висновку, що понесені на правничу допомогу витрати знайшли своє підтвердження належними доказами.

Суд не погоджується з доводами правонаступника позивача щодо не підтвердження відповідності сплачених коштів саме по даній справі, оскільки вони спростовуються наданими відповідачем доказами.

Крім того, суд не приймає до уваги посилання ОСОБА_1 на відсутність права відповідача у стягненні витрат, оскільки відмова від позову пов`язана з задоволенням її вимог. Як зауважила сама ОСОБА_1 її вимоги були задоволенні шляхом реєстрації права власності на квартиру, однак такі дії вказують на те, що позивач - іпотекодержатель скористалася своїм правом на задоволення своєї вимоги в інший спосіб, позасудовий, який не вимагав від відповідача дій.

Разом з тим, з матеріалів справи за рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 24.06.2009 року з відповідача було стягнуто заборгованність за кредитним договором. Ухвалою того ж суду від 26.09.2018 р. банку видано дублікат виконавчого листа та поновлено строк на його пред`явлення. На час подачі 12.12.2018 р. позову про звернення стягнення на предмет іпотеки рішення суду про стягнення заборгованності не було виконано.

Враховуючи предмет спору, суд вважає, що справа не є складною, тому витрачання часу на аналіз судової практики та підготовка відзиву на позов протягом 8,5 годин є занадто великими.

Отже, враховуючи заперечення правонаступника позивача, вказані норми, не складність справи, вимога представника відповідача підлягає частковому задоволенню, оскільки розумним буде розмір витрат на правничу допомогу адвоката - 5500 грн., які складаються з 500 грн. - ознайомлення з матеріалами справи, 4000 грн.- аналіз судової практики та підготовка відзиву на позов, а також 1000 грн. участь у судових засіданнях (15.05.2019 р.,09.07.2019 р.,09.12.2019 р.).

Керуючись ст.ст. 137,141,142,255,256,260,261, 353 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву правонаступника позивача - ОСОБА_1 про прийняття відмови від позову та закриття провадження у справі задовольнити.

Прийняти відмову правонаступника позивача - ОСОБА_1 від позову публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а провадження у справі закрити.

Повернути з Державного бюджету України через Управління Державної казначейської служби України у м.Одесі і в Одеській області (м. Одеса, вул.Черняховського,6, ) на користь ОСОБА_1 (рнокпп : НОМЕР_1 ) 50% судового збору сплаченого під час звернення до суду,що складає 4835,82 грн. (платіжне доручення №3619 від 01.11.2018 р., платник АТ "Райффайзен Банк Аваль") .

Клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про розподіл судових витрат задовольнити частково.

Стягнути з правонаступника позивача - ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені ним витрати на правничу допомогу у розмірі 5500 грн..

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її складення.

Ухвала складена та підписана 01.04.2020 р.

Суддя: