ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/6814/20Головуючий у 1-й інстанції Вийванко О.М.
Провадження № 22-ц/817/656/20 Доповідач - Сташків Б.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Сташків Б.І.

суддів - Костів О. З., Щавурська Н. Б.,

з участю секретаря - Сович Н.А.

та сторін:представник ТОВ "Фінансова компанія

"Інвестохіллс Веста" - адвоката Гуцалюка А.Р.;представника ОСОБА_1 - адвоката Бакалець І.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу № 607/6814/20 за апеляційними скаргами товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" та ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 квітня 2020 року,постановлену суддею Вийванко О.М., у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста", ОСОБА_1 , треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору-державний реєстратор Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області, приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Чопик Ірина Ярославівна про скасування рішення державного реєстратора та витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», ОСОБА_1 , треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору державний реєстратор Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області, приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Чопик Ірина Ярославівна про скасування рішення державного реєстратора та витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння.

У квітні 2020 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд із заявою про забезпечення позову, шляхом накладання арешту на спірну земельну ділянку з кадастровим номером :12:018:0035, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , , заборонити державним реєстраторам та будь-яким іншим особам, вчиняти реєстраційні та будь-які інші дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером :12:018:0035, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , , та заборонити ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , та будь-яким третім особам, вчиняти будь які дії, щодо земельної ділянки з кадастровим номером :12:018:0035, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , .

В обґрунтуванні поданої заяви заявник посилався на те, що йому стало відомо, після його звернення до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з даним позовом, відповідачем ОСОБА_1 почався активний пошук покупця на дану земельну ділянку, шляхом розміщення оголошення в мережі інтернет. А отже, на даний час існує загроза в тому, що під час судового розгляду даної цивільної справи, спірна земельна ділянка з кадастровим номером :12:018:0035, може бути відчужена третім особам, та/або поділена чи об`єднана з іншою земельною ділянкою, шляхом звернення до відповідного суб`єкта господарювання на виготовлення технічної документації з поділу чи об`єднання земельної ділянки та внесення відповідних змін до Державного Земельного Кадастру, щодо спірної земельної ділянки, з подальшою реєстрацією дих змін у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що в подальшому утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду про задоволення позову. Також, існує загроза того, що відповідачем будуть здійсненні перепланування даної земельної ділянки (вирубка дерев, знесення забору та будівель, викопування котловану для фундаменту, тощо), що призведе до порушення майнових прав позивача, які не будуть відновленні навіть у випадку задоволення даного позову.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 квітня 2020 року задоволено частково заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста", ОСОБА_1 , треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору-державний реєстратор Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області, приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Чопик Ірина Ярославівна про скасування рішення державного реєстратора та витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння.

Заборонено ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії щодо відчуження земельної ділянки, площею 0,0200 га, кадастровий номер :12:018:0035, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,.

Ухвала суду про забезпечення позову підлягала до негайного виконання.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду від представника ТзОВ"Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" поступила апеляційна скарга в якій представник відповідача просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову. У доводах апеляційної скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не врахування усіх обставин справи. Зокрема вказує, що на даний час боржником не виконано рішення Тернопільського міськрайонного суду від 11 січня 2010 року у справі №2-7033/09 про стягнення заборгованості. Вказує, що на підставі вказаного рішення суду було видано виконавчий лист, який неодноразово перебував на примусовому виконанні у органах ДВС. Апелянт вважає, що оскаржуваною ухвалою суд першої інстанції фактично зупинив виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 11 січня 2010 року у справі №2-7033/09 . Крім того вказує, що до заяви не додано доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а тому вважає висновку суду першої інстанції щодо необхідності вжиття таких заходів безпідставними.

Також, від ОСОБА_1 , інтереси якого представляє ОСОБА_3 поступила апеляційна скарга на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 квітня 2020 року. У поданій апеляційній скарзі апелянт просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні заяви про забезпечення позову. Зокрема вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги усі обставини справи, у зв`язку із чим зроблені помилкові висновки. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, які вказували на те, що відповідач ОСОБА_1 продає спірну земельну ділянку, також вважає не підтвердженими доказами посилання ОСОБА_2 щодо загрози перепланування ОСОБА_1 земельної ділянки. Також вказує, що в оскаржуваній ухвалі відсутні будь які дані про те, що позивач ОСОБА_2 просить застосувати зустрічне забезпечення і з чого це зустрічне забезпечення складається. Вказує, що всупереч вказаній обставині суд першої інстанції не повернув заявнику ОСОБА_2 заяву про забезпечення позову, а безпідставно задовольнив її.

На апеляційну скаргу ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" та апеляційну скаргу ОСОБА_1 поступив відзив від представника ОСОБА_2 - адвоката Хлєбнікова С.В., в якій він просить відмовити у задоволені апеляційної скарги та залишити ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 30 квітня 2020року без змін, посилаючись на те, що між сторонами виник спір з приводу законності виникнення права на земельну ділянку площею 0,200 га, у зязку з чим він звернувся з позовом до ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста", ОСОБА_1 , Державного реєстратора Білобожницької сільської ради Чортківського району, приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу про скасування рішення державного реєстратора та витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння.

Вважає, що у позивача відсутня будь-яка заборгованість за договором кредиту, що підтверджується довідкою №387 від 28 квітня 2014 року, яка була видана ОСОБА_2 ПАТ "Банк Форум".

Оспорювана земельна ділянка є майном, на яке поширюються стаття ! Закону України" Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", оскільки на ній знаходиться житловий будинок третіх осіб, що підтверджується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав нерухомого майна долученими до позовної заяви.

Відповідач ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" не провів оцінку нерухомого майна перед набуттям предмету іпотеки у власність, що підтверджується даними з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав нерухомого майна.

Крім того, вважає що на даний час відповідач ОСОБА_1 має достатній обсяг правоздатності та можливість розпорядитися спірною земельною ділянкою на час розгляду судової справи, а також має обєктивну можливість вчинення дій, які можуть утруднити чи неуможливити рішення суду у випадку задоволення позову.

За таких обставин, позивач та його представник просять залишити ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 30 квітня 2020року без змін.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник- адвокат Хлєбніков С.В. не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені, що підтверджується особистою розпискою представника та повідомленням позивача про вручення поштового відправлення. В судове засідання також не зявилися державний реєстратор Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області, приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу про день та час розгляду справи повідомлені, що підтверджується особистою розпискою представника та повідомленням позивача про вручення поштового відправлення. Причини своєї неявки учасники справи суду не повідомили. У зв`язку з чим , суд вважав за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог частини 2 статті 372 ЦПК України.

В судовому засіданні представник товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" -адвокат Гуцалюк А.Р. Та представник ОСОБА_1 - адвокат Бакалець І Г. повністю підтримали доводи апеляційних скарг зіславшись на мотиви, викладені в них та просили їх задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та пред`явлених у суді першої інстанції вимог, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Задовольняючи заяву про заборону вчиняти будь-які дії щодо відчуження земельної ділянки суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до позбавлення заявника земельної ділянки площею 0,0200 га, відчуження майна новим власником, що ускладнить виконання рішення суду та унеможливить ефективний захист прав заявника шляхом визнання протиправною реєстрацію. Відповдач має достатній обсяг правоздатності та можливість розпорядитися спірною земельною ділянкою, і такий спосіб забезпечення позову не порушує законних прав та інтересів сторін.

З такими висновками суду слід погодитися, оскільки вони грунтуються на вимогах закону відповідають матеріалам справи та зібраним по справі доказам.

Згідно з вимогами статей 4, 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому в силу статті 79 цього кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. А в порядку статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У свою чергу відповідно до статті1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Отже право користування відповідачем спірною квартирою підлягає захистові відповідно до змісту вказаної конвенції.

У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

На підставі частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, у пункті 6 якої передбачено, що позов може забезпечуватись зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Згідно із частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. (пункт 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної у рішенні Конституційного Суду України від 31 травня 2011 у справі № 4-рп/2011 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв`язку зі статтями 151, 152, 153 ЦПК України: «З метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову» (абзац п`ятий пункту 4 мотивувальної частини цього рішення).

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя. Забезпечення позову стосується всіх стадій судового провадження (підготовка, призначення, розгляд справи, виконання рішення) і є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в господарському судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для людини рішення, оскільки надає можливість суду до ухвалення рішення в справі вжити заходів до забезпечення реалізації позовних вимог.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень, вбачається, що застосування заходів забезпечення позову необхідне через існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в даній справі, а захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Із матеріалів даної справи вбачається, що предметом даного позову є скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про державну реєстрацію права власності за ТОВ «ІНВЕСТОХІЛС ВЕСТА» на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з кадастровим номером :12:018:0035 площею 0,0200 га, яка знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ,що було прийняте державним реєстратором Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області; визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :12:018:0035 площею 0,0200 га, яка знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що був укладений між ТОВ «ІНВЕСТОХІЛС ВЕСТА» та ОСОБА_1 був посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Тернопільської області від 21.04.2020 року за реєстровим №1125; витребування у ОСОБА_1 , з незаконного володіння земельну ділянку з кадастровим номером :12:018:0035, площею 0,0200 га, яка знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом відновлення державної реєстрації права власності на дану земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 .

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 207305894 від 22 квітня 2020 року, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :12:018:0035 площею 0,0200 га, яка знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_1 , який на даний час є власником спірної земельної ділянки.

Суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що суд першої інстанції належним чином дав оцінку матеріалам позовної заяви, взяв до уваги те, що між сторонами існує спір з приводу витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, виходячи із засад розумності, та обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову, з урахуванням забезпечення збалансованості інтересів сторін та зважаючи на наявність загрози утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, прийшов до вірного висновку що заяву про вжиття заходів забезпечення позову слід задовольнити частково, шляхом заборони відповідачу ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії щодо відчуження земельної ділянки, площею 0,0200 га, кадастровий номер :12:018:0035, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки такий вид забезпечення позову є доцільним та співрозмірним заявленим позовним вимогам.

При цьому, обраний ОСОБА_2 вид забезпечення позову у вигляді заборони вчинення певних дій не призведе до невиправданого обмеження майнових прав та не перешкоджатиме його господарській діяльності, оскільки земельна ділянка фактично перебуватиме у володінні власника, а обмежуватиметься лише вчиненням певних дій, проте не позбавляє відповідача та інших осіб права володіння і користування цим майном, зокрема не перешкоджає використанню у господарській діяльності .

Доводи апелянта про те, що обраний заявником ОСОБА_2 вид забезпечення позову не є співмірним із заявленими позовними вимогами, а також суд не вирішив питання щодо зустрічного забезпечення не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції дав оцінку обрану заявником виду забезпечення позову шляхом заборони відчуження спірної земельної ділянки і прийшов до висновку, що даний вид забезпечення позову є достатнім та співмірним видом у цій справі. А, зустрічне забезпечення у відповідності до ст.154 ЦПК України судом застосовується в обовязковому порядку тільки у випадку, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання чи місце знаходження на території України та майна, в розмірі достатньому для відшкодування можливих збитків, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, а також майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду. Таких відомостей відповідачами не представлено.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до власного тлумачення заявником норм цивільного процесуального закону України, що регулюють питання забезпечення позову та обставин необхідності вжиття заходів забезпечення позову, та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваної судової ухвали.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і взаємний звязок доказів в сукупності, встановивши правовідносини, які впливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають до застосуванню до цих правовідносин, колегія приходить до висновку про законність і достовірність та обгрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану судову ухвалу про забезпечення позову залишити - без змін.

Керуючись ст. ст.367,368, 375, 381,382 ЦПК України суд апеляційної інстанції,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" та ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 квітня 2020 рок- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 26 жовтня 2020 року.

Головуючий Сташків Б.І.

Костів О.З.

Судді Щавурська Н.Б.