Ухвала

Іменем України

10 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 459/3958/15-ц

провадження № 61-5888ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 22 грудня 2016 року у складі судді: Новосада М. Д., рішення апеляційного суду Львівської області від 29 травня 2017 року у складі колегії суддів: Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., Шеремети Н. О., та ухвалу Львівського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року у складі колегії суддів: Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., Шеремети Н. О., справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Львівської області від 29 травня 2017 року у справі за позовом комунального підприємства «Червонограджитлокомунсервіс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору укладеним, на умовах передбачених нормативним актом, та стягнення заборгованості з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року комунальне підприємство «Червонограджитлокомунсервіс» (далі - КП «Червонограджитлокомунсервіс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому просило: визнати укладеним між ним та ОСОБА_1 договір про надання вказаних послуг на умовах передбачених нормативним актом; стягнути солідарно з відповідачів 1 390,69 грн заборгованості за утримання прибудинкової території, що разом з індексом інфляції та трьома процентами річних становить 2 112,20 грн.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 22 грудня 2016 року позов КП «Червонограджитлокомунсервіс» задоволено частково. Визнано укладеним договір між КП «Червонограджитлокомунсервіс» та ОСОБА_1 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на умовах, передбачених нормативним актом, що містить відповідний обов`язок - постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» та рішення виконкому Червоноградської міської ради № 108 від 29 червня 2011 року з 01 липня 2011 року. У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішення суду першої інстанції, КП «Червонограджитлокомунсервіс» оскаржило його в апеляційному порядку.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 29 травня 2017 року рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 22 грудня 2016 року скасовано в частині відмови в задоволенні позову про стягнення заборгованості та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь КП «Червонограджитлокомунсервіс» 2 112,20 грн боргу, з яких: 1 390,69 грн - борг за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, 662,99 грн - індекс інфляції, 58,52 грн - 3% річних. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 09 серпня 2019 року касаційну скаргу

ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення апеляційного суду Львівської області від 29 травня 2017 року залишено без змін.

У жовтні 2019 року відповідач ОСОБА_1 подав заяву про перегляд рішення апеляційного суду Львівської області від 29 травня 2017 року за нововиявленими обставинами.

Заява мотивована тим, що нововиявленою обставиною є те, що дані, які містяться в довідці № 8861 від 16 жовтня 2015 року, виданої КП «Комінтех» про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та є власником квартири АДРЕСА_1 , також разом з ним зареєстровані повнолітні члени сім`ї ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та неповнолітній внук ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , містять завідомо неправдиві відомості щодо нібито наявності одноособового власника вищезгаданої квартири, який є фактично співвласником, а також зазначено про «так званого співвласника» ОСОБА_4 , який ніколи не був та не є співвласником. У зв`язку із чим, ОСОБА_1 вимушений був надати суду касаційної інстанції ще й інші додаткові докази, а саме: довідку про склад сім`ї за № 10873 від 02 вересня 2019 року, видану відділом реєстрації Червоноградської міської ради Львівської області ОСОБА_1 , як співвласнику, про те, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Указані обставини не були встановлені судом апеляційної інстанції, та не були і не могли бути відомі йому ( ОСОБА_1 ), оскільки він не звертався до суду першої інстанції ні з позовною заявою, а ні з апеляційною скаргою. Вважає вказані обставини такими, що унеможливили встановлення фактичних обставин, які перешкоджають подальшому провадженню у справі і які, на його думку, мають важливе значення для правильного вирішення справи, що і призвело до постановлення вищезазначених незаконних рішень на користь позивача.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про перегляд про перегляд за нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Львівської області від 29 травня 2017 року. Рішення апеляційного суду Львівської області від 29 травня 2017 року залишено в силі.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що зазначена ОСОБА_1 обставина не є такою, що має істотне значення для вирішення спору, а відтак не є нововиявленою обставиною в розумінні статті 423 ЦПК України. Крім того, відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 423 ЦПК України, докази, які не оцінювались судом, стосовно обставин, що були встановлені судом не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами. Апеляційний суд виходив із того, що як на нововиявлену обставину, ОСОБА_1 посилався на те, що дані які містяться в довідці № 8861 від 16 жовтня 2015 року, виданої КП «Комінтех» про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та є власником квартири АДРЕСА_1 , також разом з ним зареєстровані повнолітні члени сім`ї: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та неповнолітній внук ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , містять завідомо неправдиві відомості щодо нібито наявності одноособового власника вищезгаданої квартири, який є фактично співвласником. ОСОБА_1 зазначав, що указані обставини не були відомі суду апеляційної інстанції, що унеможливило встановлення фактичних обставин і які мають важливе значення для правильного вирішення справи, що і призвело до постановлення вищезазначених незаконних рішень на користь позивача. Однак, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відтак, правове значення для вирішення справи має встановлення факту користування споживачами житлово-комунальними послугами та відповідно оплата таких. Тобто, зазначення у довідці про склад сім`ї правового статусу «власник чи співвласник» на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у рішенні не впливає.

25 березня 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 22 грудня 2016 року, рішення апеляційного суду Львівської області від 29 травня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року, у якій просить: скасувати судове рішення від 22 грудня 2016 року в частині визнання укладеним договору, скасувати рішення від 29 травня 2017 року та ухвалу від 25 лютого 2020 року суду апеляційної інстанції і передати справу повністю чи частково на новий розгляд; або, скасувати судове рішення від 22 грудня 2016 року в частині визнання укладеним договору і ухвалити нове рішення у відповідній частині, або змінити рішення від 29 травня 2017 року та ухвалу від 25 лютого 2020 року суду апеляційної інстанції. Не передаючи справу на новий розгляд; або, скасувати рішення від 29 травня 2017 року та ухвалу від 25 лютого 2020 року суду апеляційної інстанції повністю і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Касаційна скарга мотивована тим, що заяву про перегляд рішення апеляційного суду за нововиявленими обставинами подано у жовтні 2019 року, однак розглянуто судом з порушенням строків. Апеляційний суд, не взявши до уваги заяву ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, призначеної на 25 лютого 2020 року, підтвердженою випискою із медичної карти, порушив вимоги процесуального законодавства, не забезпечивши ОСОБА_1 права на доступ до правосуддя. Вказане, є підставою обов`язковою підставою для скасування оскарженого судового рішення в силу вимог пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України. Окрім цього, у касаційній скарзі містяться посилання на незаконність рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 22 грудня 2016 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 29 травня 2017 року. ОСОБА_1 зазначає, що правові статуси ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про нібито «власника» та «співвласника» зазначено у довідці про склад сім`ї № 8861 від 16 жовтня 2015 року протизаконно і указана обставина є нововиявленою обставиною і такою, що має істотне значення для вирішення спору, адже фактично відповідно до довідки від 02 вересня 2019 року № 4843 станом на 31 грудня 2012 року квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на праві спільної часткової власності за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Указана довідка нівелює довідку № 8861 від 16 жовтня 2015 року із завідомо неправдивими відомостями, додану позивачем до позову. ОСОБА_4 не є «співвласником», що кардинально впливає на юридичну (правову) оцінку спірних обставин у справі, що не досліджено та не було встановлено апеляційним судом.

У відкритті касаційного провадження на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 22 грудня 2016 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 29 травня 2017 року слід відмовити з таких мотивів.

Відповідно до вимог пункту 3 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення касаційної скарги цієї особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Таким чином, у відкритті касаційного провадження в частині оскарження рішення апеляційного суду Львівської області від 29 травня 2017 року необхідно відмовити, оскільки є постанова Верховного Суду від 09 серпня 2019 року про залишення касаційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Львівської області від 29 травня 2017 року, яким залишено рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 22 грудня 2016 року в частині визнання укладеним договору.

У відкритті касаційного провадження на ухвалу Львівського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року слід відмовити з таких мотивів.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Тлумачення пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України свідчить, що нововиявленими обставинами є обставини, які: існували на час розгляду справи, не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; є істотними для розгляду справи, тобто належать до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Обставини, які вважаються нововиявленими, повинні одночасно відповідати цим вимогам.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Встановивши, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 не є нововиявленими, суд апеляційної інстанції зробив обґрунтований висновок відмову у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Колегія суддів відхиляє аргумент касаційної скарги про те, що на підставі вимог пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню. Аналіз ухвали Львівського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року свідчить, що ОСОБА_1 був належно повідомлений про час і місце розгляду справи в суді апеляційної інстанції, про що свідчить його клопотання про відкладення розгляду справи, призначеної на 25 лютого 2020 року.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 17, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 22 грудня 2016 року, рішення апеляційного суду Львівської області від 29 травня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року в справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Львівської області від 29 травня 2017 року у справі за позовом комунального підприємства «Червонограджитлокомунсервіс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору укладеним, на умовах передбачених нормативним актом, та стягнення заборгованості з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков