КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 377/397/19 Головуючий у суді першої інстанції: Теремецька Н. Ф.

Апеляційне провадження: 22-ц/824/847/2020 Доповідач: Гаращенко Д. Р.

10 березня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати в цивільних справах Київського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді Гаращенка Д. Р.

суддів Невідомої Т. О., Пікуль А. А.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою Яременка Олега Вікторовича - представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» на рішення Славутицького міського суду Київської області від 16 жовтня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (далі ТОВ «ВЕЛЛФІН») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Просило стягнути з відповідача заборгованість за договором позики № 32954 від 28.04.2016 в сумі 41 303,00 грн. та судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1 921,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 28 квітня 2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 в електронній формі було укладено договір позики № 32954.

В порядку, встановленому п. 1.4 договору позики, позивачем на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 1000 гривень.

На підставі п. 3.1 договору позики позичальник ОСОБА_1 зобов`язався здійснювати повернення позики та нарахованих процентів на умовах, встановлених цим договором.

Згідно п. 1.5 договору позики нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: 1,9 % від суми позики, але не менше ніж 30 гривень за перший день користування позикою; 1,9 % від суми позики щоденно, починаючи з другого дня в межах строку, зазначеного в п. 1.2 цього договору; 3,8 % від суми позики що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в п. 1.2 цього договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором.

Перерахування коштів позивачем підтверджується повідомленням ТОВ «Платежі Онлайн», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно договору доручення № ФБ211/11 від 18.11.2015 року.

Відповідачем умови договору не виконані, в зв`язку з чим, станом на 24.05.2019 року утворилась заборгованість, яка складається з: 1000 гривень - основного боргу; 21 329 гривень - заборгованості по відсоткам; 18 974 гривень - заборгованості за простроченими відсотками. А всього 41 303 гривень.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 16.10.2019 року у задоволенні позову ТОВ «ВЕЛЛФІН» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 16.10.2019, Яременко О.В. - представник ТОВ «ВЕЛЛФІН» подав апеляційну скаргу. Просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове про задоволення позову ТОВ «ВЕЛЛФІН».

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначив, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального і матеріального права на підставі висновків, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.04.2016 ОСОБА_1 оформив заявку на сайті ТОВ «ВЕЛЛФІН» для отримання позики шляхом заповнення всіх полів Заявки.

На підставі заповненої електронної заявки між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 32954 від 28.04.2016, відповідно до якого ТОВ «ВЕЛЛФІН» надало ОСОБА_1 1000 грн. позики.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги умови передбачені «Правилами надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН»» від 27.10.2015, якими на час виникнення правовідносин регламентувався порядок отримання та надання позики ТОВ «ВЕЛЛФІН».

Вважає, що підписавши договір позики відповідач повністю погодився з усіма його умовами, зобов`язаний був їх виконувати поза межами строку кредитування незалежно від спливу строку на умовах, що визначені у розділі 1 договору позики.

ТОВ «ВЕЛЛФІН» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності (розпорядженням Нацкомфінпослуг N 2606 від 27.10.2015 зареєстровано в реєстрі фінансових установ за N 16103225).

Позивач обґрунтував правомірність укладеного договору за встановленими правилами та нормами Закону України "Про електронну комерцію" з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 квітня 2016 року ОСОБА_1 , на сайті ТОВ "ВЕЛЛФІН", керуючись п.п. 4.1, 4.2 Правил надання грошових коштів у вигляді позики, затвердженими наказом директора ТОВ «ВЕЛЛФІН» № 2-1 від 27 жовтня 2015 року, оформив заявку на отримання позики у розмірі 1000 гривень, шляхом заповнення всіх полів заявки із зазначенням даних банківської картки, на яку просив перерахувати кошти, що підтверджується роздруківкою заявки з офіційного веб-сайту позивача.

ТОВ «Веллфін» є юридичною особою, зареєстровано як фінансова установа відповідно до розпорядження № 2606 від 27 жовтня 2015 року Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Основним видом діяльності ТОВ «ВЕЛЛФІН» є кредитування, що підтверджено випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно з пунктами 4.1., 4.2. Правил надання грошових коштів у вигляді позики, які розміщені на офіційному веб-сайті товариства https://creditup.com.ua. і затверджені наказом директора ТОВ «ВЕЛЛФІН» № 2-1 від 27.10.2015, особа, яка має намір отримати позику, проходить реєстрацію в особистому кабінеті на сайті товариства, оформлює заявку на сайті шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення.

За змістом п.6.3. Правил у разі прийняття позитивного рішення товариство інформує заявника шляхом відправлення СМС-повідомлення на телефонний номер, зазначений в заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті шляхом надсилання електронного повідомлення на електрону адресу, вказану в заявці. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання.

Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню заявник отримує електронну копію договору позики.

Як зазначено у п.6.4 Правил, у разі отримання договору позики засобами електронного зв`язку, заявник укладає договір позики з товариством в особистому кабінеті.

Відповідно до п.6.7 Правил для підписання електронної форми договору позики заявник здійснює вхід на сайт товариства та за допомогою логіну та паролю входить до особистого кабінету.

Пунктами 6.10., 6.11., 6.12. Правил визначено, що товариство надає позику у порядку одночасного перерахування суми, зазначеної в договорі позики, на рахунок банківської платіжної картки зазначено в заявці, перерахування грошових коштів здійснюється в строки не пізніше 1 (одного) робочого дня з дати підписання договору позики сторонами; датою укладення договору позики між товариством і позичальником є дата перерахування суми позики на банківський рахунок.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції прийшов до висновку, щопісля спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, що підтверджується правовою позицію Великої Палати Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.

Суд першої інстанції зазначив, що визначена позивачем заборгованість по нарахованим та несплаченим процентам за користування позикою в сумі 40 007 гривень включає період з 14 травня 2016 року по 24 травня 2019 року, який виходить за межі строку кредитування, а тому після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів зазначає, що укладений 28 квітня 2016 року між сторонами в електронній формі договір позики у сумі був укладений як свідчить п. 1.2 договору строком на 15 днів.

Відповідно до укладеного договору позики № 32954 від 28 квітня 2016 року позичальник отримав грошові кошти в сумі 1000 гривень, про, що свідчить повідомлення ТОВ «Платежі онлайн» від 28 квітня 2016 року яке було проведено через систему прийому платежів «Platon» та видано на картку відповідача ОСОБА_1 позику, на сайті CREDITUP.COM.UA, в сумі 1000 гривень.

Згідно визначеного сторонами в договорі позики графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною договору позики, повернення позики здійснюється позичальником одним платежем 13 травня 2016 року в сумі 1296 гривень, з яких 1000 гривень - сума позики, 296 гривень - сума процентів за користування позикою за період 28 квітня 2016 року по 13 травня 2016 року.

Як вірно зазначено судом першої інстанції згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до положень статті 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей - стаття 1047 ЦК України.

Згідно із Законом України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За приписами статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - пункт 2 статті 11 Закону № 675-VIII.

Статтею 12 Закону № 675-VIII визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону № 675-VIII передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - пункт 5 частини 1 статті 3 Закону № 675-VIII.

Судом першої інстанції встановлено, що Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН» перебувають в загальному доступі, розміщенні на офіційному сайті фінансової установи та в розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору позики із визначенням порядку і умов кредитування, права і обов`язки сторін, та іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Відповідно до укладеного сторонами договору позики № 32954 від 28 квітня 2016 року позикодавець надав позичальнику грошові кошти в позику в сумі 1000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою.

Як зазначено у п. 1.2 договору позики, строк дії договору 15 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором.

Згідно зі ст. 7 договору п. 7.1. Правила надання грошових коштів є невід'ємною частино договору позики.

Колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач детально ознайомився із зазначеними правилами, та наклав електронний підпис про ознайомлення з ними.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно з розрахунком заборгованості за договором позики наданим позивачем, відповідач 18 травня 2016 року вніс кошти на погашення заборгованості за даним договором 10 гривень, 23 листопада 2016 року - 510 гривень, 06 лютого 2017 року - 500 гривень, 23 березня 2017 року - 200 гривень, 24 травня 2017 року - 300 гривень, 23 червня 2017 року - 300 гривень, 07 липня 2017 року - 220 гривень.

Позичальник відповідач по справі взяті не себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк грошові кошти (суму позики) та нараховані проценти за користування позикою не повернув, унаслідок чого виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики - 1000 грн. та процентів за користування позикою в межах строку кредитування за період з 28 квітня 2016 року по 13 травня 2016 року в сумі 296 гривень.

Після закінчення строку дії договору заплатив позивачу кошти на погашення заборгованості за договором позики в загальній сумі 2 040 гривень.

Внесення коштів на погашення заборгованості за договором позики є перериванням перебігу позовної давності відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України.

Оскільки строк дії договору встановлений сторонами 15 днів, відповідач з порушенням строків договору сплатив повністю суму тіла позики та 296 грн. відсотків за користування позикою.

Згідно з положеннями ст.ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч.1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, про те, що після спливу визначеного договором строку дії договору, згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України у позивача припинилось право нараховувати передбачені договором проценти.

Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.

Досліджений судом першої інстанції розрахунок заборгованості свідчить про те, що визначена позивачем заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою в сумі 40 007 гривень включає період з 14 травня 2016 року по 24 травня 2019 року, який виходить за межі строку кредитування.

Доводи апелянта з приводу не прийняття до уваги судом першої інстанції «Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН»» від 27.10.2015 та інші зазначені апелянтом колегія суддів не приймає до уваги з підстав викладених вище в зазначеній постанові суду.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини справи, надав вірну оцінку доказам у справі на підставі яких ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість рішення не впливають, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Яременка Олега Вікторовича - представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» залишити без задоволення.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 16 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль