Справа №751/9144/19
Провадження №2/751/258/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Яременко І. В.

при секретарі Клименко К.Є.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі,

Встановив:

10.12.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КП «Чернігівське МБТІ» Чернігівської обласної ради про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі, мотивує заявлені вимоги наступним.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 16 липня 2018р. у справі №750/1562/18, яке набрало законної сили 06 листопада 2018 року позивача було поновлено на посаді начальника технічного відділу КП «Чернігівське МБТІ» ЧОР з 31.01.2018 р. Допущене негайне виконання рішення суду в цій частині. Проте відповідач в порушення вимог ст.. 255 КЗпП України виконав рішення суду в частині поновлення позивача на посаді лише 10.08.2018 р. в примусовому порядку. Позивач зазначає, що має місце вимушений прогул за час невиконання рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 16 липня 2018р. у справі № 750/1562/18 в частині поновлення його на посаді з 17.07.2018 р. по 09.08.2018 р., тому враховуючи час вимушеного прогулу 18 робочих днів, відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу, виходячи з розміру його середньоденного заробітку визначеного названим рішенням суду 494,34 грн., в сумі 8898,12 грн. (18х494,34), який просить стягнути з відповідача КП «Чернігівське МБТІ» Чернігівської обласної ради, а також просить стягнути судові витрати.

Ухвалою судді Новозаводського районного суду м.Чернігова від 12.12.2019 року у справі відкрито провадження та призначений розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

08.01.2020 року до суду від відповідача Комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради надійшов відзив на позовну заяву, поданий у відповідності з вимогами, встановленими ст. 178 ЦПК України, згідно якого проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 заперечують у повному обсязі, обґрунтовуючи заперечення наступним. 31 липня 2018 року відповідачем був отриманий повний текст рішення суду у справі № 750/1562/19, в той же день відповідачем отримано й постанову про відкриття виконавчого провадження № 56872935 від 30.07.2018 за вказаним рішенням суду. 01 серпня 2018 року Управління комунального майна Чернігівської обласної ради надало погодження новому штатному розпису, в якому введено посаду начальника технічного відділу, на яку необхідно було поновити позивача. 02 серпня 2018 року відповідачем був виданий наказ № 19-о про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника технічного відділу, після чого генеральний директор КП «Чернігівське МБТІ» Чернігівської обласної ради ОСОБА_2 зателефонував позивачу та повідомив про поновлення його на роботі, запропонував прибути до підприємства. 03 серпня 2018 року позивач прибув на підприємство разом із державним виконавцем, однак ознайомившись з текстом наказу № 19-о «про поновлення на роботі», посадовою інструкцією та правилами внутрішнього трудового розпорядку, з незрозумілих причин відмовився підписувати вказані документи, що державний виконавець відобразив у акті. Також 03.08.2018 року працівниками відповідача було складено акт про ознайомлення ОСОБА_1 з наказом про його поновлення на роботі та іншими документами, а також про відмову останнього підписувати документи, приступити до роботи, надати трудову книжку та залишення ним території підприємства. Державний виконавець своїм актом відклав проведення виконавчих дій, однак постанову про відкладення виконавчих дій не виносив, що відповідачем було оскаржено до суду. Ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 06 вересня 2018 року встановлено неправомірність дій державного виконавця щодо відкладення проведення виконавчих дій. ОСОБА_1 в період з 03.08.2018 року по 09.08.2018 року фактично не виконував трудові обов`язки, в табелі робочого часу зафіксовано відсутність позивача на роботі. Також зазначають, що сума середнього заробітку позивача за період з 17.07.2018 року по 02.08.2018 року складає 6426,42 грн. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 24-26).

04.02.2020 року на адресу суду надійшло письмове клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, мотивоване тим, що позивач помилково вважає, що стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є спором про оплату праці, оскільки відповідно до правової позиції Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду (постанова від 10.10.2019 року у справі № 369/10046/18) середній заробіток за час вимушеного прогулу не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника. З посиланням на вимоги ч.1 ст. 233 КЗпП України, зазначають, що строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу обмежується трьома місяцями, з дня коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Клопотань про поновлення пропущеного строку позивач не подавав, тому просять застосувати строк позовної давності до вимог позивача про стягнення середнього заробітку за період з 17.07.2018 року по 09.08.2018 року та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 49-50).

До судового засідання позивач та його представник не з`явились, від представника позивача Шипотіло С.О. надійшла заява з проханням розгляд справи провести без участі позивача та його представника. Також зазначив, що заперечують проти клопотання відповідача про застосування строку позовної давності, оскільки воно не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, зокрема Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», яким встановлено, що порядок нарахування ЄСВ поширюється також на осіб, яким нараховано середню заробітну плату за вимушений прогул, тобто базою нарахування є заробітна плата. Просив позов ОСОБА_1 задовольнити (а.с.72).

Представник відповідача КП «Чернігівське МБТІ» Чернігівської обласної ради Сірий І.О. до судового засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі (а.с.73).

У відповідності з вимогами ч.1 ст. 223 ЦПК України, враховуючи наведені вище заяви учасників справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній доказами у відсутності сторін.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за відсутності всіх учасників справи не здійснювалось.

Суд, дослідивши надані у справі докази, встановив наступні факти та правовідносини та прийшов до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 16 липня 2018р. у справі № 750/1562/18 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, яке набрало законної сили, ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника технічного відділу КП «Чернігівське МБТІ» ЧОР з 31.01.2018 р. Допущено негайне виконання рішення суду в цій частині (а.с.6-13).

У відповідності до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зокрема, постановою Чернігівського апеляційного суду від 08 квітня 2019 року у справі № 751/6371/18 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради про визнання незаконними та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, яка набрала законної сили, встановлено, що рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 16 липня 2018р. у справі № 750/1562/18 відповідачем «… в примусовому порядку було виконано 10.08.2018 року, у зв`язку з чим державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, у відповідача були відсутні підстави про звільнення ОСОБА_1 з 15 серпня 2018 року за відсутність його на робочому місці з 03.08.2018 р. по 09.08.2018 р. без поважних причин згідно п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України» (а.с. 14-17).

Отже, наведений висновок Чернігівського апеляційного суду спростовує доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, щодо виконання ним рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 16 липня 2018р. у справі № 750/1562/18 02.08.2018 р. та безпідставне невиконання вказаного рішення суду з боку позивача ОСОБА_1 в період з 03.08.2018 року по 09.08.2018 року.

Відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення нароботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Положення статті 236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання заробітної плати чи неможливості працевлаштування.

Частиною першою статті 94 КЗпП України, так само і частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Отже, вимога про оплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду є спором про оплату праці, тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 233 КЗпП України.

За наведених обставин суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності, встановленого ч.1 ст. 233 КЗпП до вимог позивача про стягнення середнього заробітку за період з 17.07.2018 року по 09.08.2018 року, на що вказував відповідач.

Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Судом встановлено, що з 17 липня 2018 року по 09 серпня 2018 року мав місце вимушений прогул у зв`язку із затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі позивача протягом 18 робочих днів. Середній заробіток за цей період становив 494 грн. 34 коп., що слідує з рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 16 липня 2018р. у справі № 750/1562/18, та сторонами не оспорюється.

Отже, на користь ОСОБА_1 належить стягнути середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника за період з 17 липня 2018 року по 09 серпня 2018 року включно, що складає, виходячи з наданого позивачем розрахунку, 494грн.34коп. (середньоденний заробіток) х 18 (робочих днів вимушеного прогулу) по день примусового виконання судового рішення, та дорівнює 8 898 грн.12 коп.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача витрати понесені по сплаті судового збору в сумі 768 грн. 40 коп.

На підставі викладеного, ч.2 ст. 233, ст. 236 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-82, 95, 128, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 ) до Комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради (ідентифікаційний код юридичної особи 03358162, адреса місцезнаходження: 14000, м.Чернігів, проспект Перемоги, будинок 33) про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі, - задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі у розмірі 8 898 грн.12 коп. (вісім тисяч вісімсот дев`яносто вісім гривень дванадцять копійок) без урахування утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради на користь ОСОБА_1 витрати понесені зі сплатою судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок) .

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 16.03.2020 р.

Головуючий - суддя І. В. Яременко