У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді - Бондаренко О. В., при секретарі - Бондаренко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву відповідача, про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

10.12.2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила в судовому порядку визнати недостовірною та такою, що порочить її честь, гідність, ділову репутацію, інформацію, опубліковану та поширену ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 на своїй персональній сторінці у соціальній мережі Facebook за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 , зобов`язати відповідача спростувати недостовірну інформацію яка ним поширена шляхом повідомлення на власній сторінці у соціальній інтернет-мережі Facebook про ухвалене рішення та опублікувати на власній сторінці у соціальній інтернет-мережі Facebook текст резолютивної частини рішення, стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. та судові витрати у справі.

04.02.2019 року, після усунення позивачем недоліків позову, було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

25.07.2019 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до розгляду по суті.

26.02.2020 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, відмовлено в повному обсязі.

28.02.2020 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат, в якій зазначено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.02.2020 року у справі №357/14586/18, у задоволенні позовних вимог було відмовлено. В судовому засіданні його представником, відповідно до вимог ч. 8 ст.141ЦПК України, було заявлено, що протягом п`яти днів після ухвалення рішення у справі буде подана заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. У зв`язку з розглядом даної справи в суді він поніс витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн., що підтверджується актом виконаних робіт та квитанцією про їх оплату від 26.02.2020 року. Враховуючи положення ст. 137, 141 ЦПК України, що витрати є співмірними зі складністю справи та часом, який затрачений на виконання відповідної роботи (провадження було відкрито 04.02.2019 року, а розгляд справи закінчився 26.02.2020 року), просив ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання про судові витрати та стягнути з ОСОБА_1 на його користь судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн.

07.04.2020 року представник відповідача Бойко І.Ю. подала до суду заяву, в якій просила провести розгляд заяви без участі позивача та його представника, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви, просила відмовити у її задоволенні.

Представник позивача, адвокат Запаскін М.Р., в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви щодо стягнення з позивач судових витрат та пояснив, що умовами договору мають бути визначено розмір гонорару адвоката при його виконанні договору, однак в даному випадку відсутні відомості щодо фіксованої вартість кожної послуги, і в акті також не має посилання на витрати часу, не визначено вартість кожної послуги (чи почасово чи за саму дію), тому не можна вважати, що договір укладено, також відповідачем не вказано в договорі, що сторони дійшли згоди щодо вартості послуг, звідки вказано суму 8000,00 грн. невідомо, деталізації погодинно немає, без часу не можна зрозуміти обсяг виконаних робіт.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Однією з основних засад цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 ст. 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 141 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем не було подано попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат, які він поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи разом з першою заявою по суті спору, а саме з поданням відзиву на позовну заяву ( а.с. 88-89).

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За змістом ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до ч. 1, 3 ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно із положенням ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У п 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року, справа №1-23/2009, щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу), визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:

(1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);

(2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

(3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

(5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;

(6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Так, на підтвердження стягнення судових витрат на правничу допомогу стороною відповідача надано: договір про надання правничої допомоги адвокатом від 23.05.2019 року ( а.с. 82), копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю видане 28.10.2010 року ( а.с. 83), ордер серії КС №547520 від 23.05.2019 року ( а.с. 84), договір про надання правової допомоги від 10.01.2019 року (Том 2 а.с. 31-32), акт виконаних робіт від 28.02.2020 року ( а.с. 230), згідно якого було надано послуги з правової допомоги: надання консультацій, ознайомлення з матеріалами судової справи №357/14586/18, оформлення відзиву, процесуальних документів, участь у судових засіданнях, квитанцію від 26.02.2020 року про оплату гонорару на суму 8000,00 грн. ( а.с. 229).

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому ст. 270 цього Кодексу.

Встановлено, що заява про ухвалення додаткового рішення подана у визначений строк та представник відповідача заявила до закінчення судових дебатів у справі, що докази понесення відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу будуть надані до суду у передбачений термін.

Так, в матеріалах справи міститься ордер серії КС №547520 від 23.05.2019 року, який наданий Бойко І.Ю. ОСОБА_2 на підставі договору про надання правової допомоги від 23.05.2019 року та договір про надання правничої допомоги адвокатом від 23.05.2019 року з адвокатом Бойко Іриною Юріївною, які підтверджують існування договірних відносин між відповідачем та адвокатом, тому доводи представника позивача щодо того, що договір є неукладеним, є необґрунтованими.

Однак, суд критично оцінює докази надані відповідачем на підтвердження стягнення витрат на правову допомогу.

Так, з п. 4 Договору про надання правової допомоги від 23.05.2020 року вбачається, що клієнт зобов`язується оплатити роботу адвоката у вигляді гонорару, який вноситься готівкою і розмір якого встановлюється згідно Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» із розрахунку 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

З даного договору про надання правової допомоги від 23.05.2020 року неможливо встановити дійсний розмір гонорару та порядок його обчислення, оскільки Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», на підставі якого визначалася оплата години участі адвоката, втратив чинність, отже не дає суду встановити дійсну домовленість сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Суд критично оцінює акт виконаних робіт від 28.02.2020 року, оскільки в даному акті не зазначено витрат часу адвоката на здійснення послуг з правової допомоги, а саме: надання консультацій, ознайомлення з матеріалами судової справи №357/14586/18, оформлення відзиву, процесуальних документів, участь у судових засіданнях, не визначено вартість кожної послуги та не зазначено погодинної деталізації.

Також, відповідачем не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, враховуючи,що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних.

Суд враховує правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17 та від 16.05.2019 у справі № 823/2638/18, згідно з якою від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. А у рішенні Євросуду у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з врахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Як вбачається з матеріалів заяви, відповідачем було здійснено витрати на правничу допомогу адвокату Бойко І.Ю. згідно квитанції від 26.02.2020 року на суму 8000,00 грн., однак, у сукупності з іншими доказами неможливо встановити, що ці витрати були здійснені відповідачем саме згідно договору про надання правової допомоги від 23.05.2020 року та в рамках цивільної справи №357/14586/18, оскільки представником відповідача було надано до суду договір про надання правової допомоги укладений з відповідачем ОСОБА_2 від 10.01.2019 року, який має суттєві відмінності з договором від 23.05.2019 року.

Отже, враховуючи вищезазначене, принципи диспозитивності та змагальності, обгрунтовані заперечення позивача, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_2 , про ухвалення додаткового рішення, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 133, 137, 141, 142, 246, 270, 258, 259, 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні заяви відповідача - ОСОБА_2 , про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Ухвалу суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складання додаткового судового рішення. Учасник справи, якому додаткове рішення не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст ухвали складено 13.04.2020 року.

СуддяО. В. Бондаренко