Справа № 464/6903/19
пр.№ 2/464/279/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.04.2020 року м. Львів

Сихівський районний суд м.Львова

в складі головуючого судді Рудакова І.П.,

за участю секретаря судового засідання Захарчук О.Ю.,

справа № 464/6903/19,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 не з`явився,

відповідач ОСОБА_2 не з`явилась,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за позовом позовної заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Праскович І. М. до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

за участю представників учасників справи: представники сторін не з`явились,

в с т а н о в и в:

представник позивача звернувся в суд із позовною заявою до відповідача у якій просить стягнути з останнього на користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі 48000,00 дол. США та три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у сумі 414,41 дол. США; вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між сторонами укладено договір позики грошових коштів у відповідності до якого позивач позичив відповідачу 60000,00 дол. США, із кінцевим терміном повернення до 01 вересня 2019 року. Однак, відповідач у визначений строк грошові кошти повернув лише частково у сумі 12000,00 дол. США, а відтак прострочив виконання основного зобов`язання, а тому у відповідності до ст. ст. 192, 625, 1049, 1050 ЦК України просить позов задовольнити. Вирішити питання судових витрат.

Відповідачем не подано відзив, який би містив заперечення на позов. 08 квітня 2020 року представником відповідача подано до суду пояснення на позов у яких викладено обставини визнання позову у частині основної заборгованості. Щодо стягнення трьох відсотків річних, то у такій частині вимоги просить відмовити, адже сторони не домовлялись про стягнення таких під час підписання договору, а їх стягнення у іноземній валюті суперечить вимог чинного законодавства.

04 січня 2020 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Призначено підготовче засідання.

04 січня 2020 року ухвалою суду забезпечено позо у цій справі шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності та спільної часткової власності, у межах ціни позову, а саме: земельну ділянку; 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 . Ухвала суду виконана приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Маковецькою З. В., що підтверджено постановою про накладення арешту на вказане майно боржника від 20.01.2020 у ВП № 61012588.

24 лютого 2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження.

07 квітня 2020 року представником позивача подано до суду заяву про розгляду справи у відсутності сторони позивача, яка позовні вимоги підтримує повністю з підстав викладених у заяві по суті. Просить такий задовольнити.

08 квітня 2020 року представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи у відсутності сторони відповідача, яка частково визнає позовні вимоги щодо стягнення основної заборгованості за договором позики, а відносно трьох процентів - заперечують з підстав викладених у письмових поясненнях наданих суду.

У судове засідання учасники справи не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце цього засідання, а тому з урахуванням поданих ними заяву, суд вважає за можливе розглянути справи на підставі наявних у справі матеріалів.

Згідно з ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного.

Суд установив, між сторонами 01 липня 2019 року укладено договір позики № 1-7-19. ОСОБА_1 надає ОСОБА_2 у власність грошові кошти у сумі 60000,00 дол. США, а остання зобов`язується повернути ОСОБА_1 їх в обумовлений сторонами строк. ОСОБА_2 зобов`язалась повернути кошти у повному обсязі до 01 вересня 2019 року. На підтвердження отримання коштів ОСОБА_2 надала ОСОБА_1 розписку цього ж дня /арк. спр. 6, 7/.

03 вересня та 15 жовтня 2019 року ОСОБА_1 надано розписки про отримання грошових коштів від ОСОБА_2 у розмірі 5000,00 дол. США та 7000,00 дол. США, які повернуту на часткове виконання умов договору позики від 01.07.2019 /арк. спр. 10, 11/.

У зв`язку зі невиконання відповідачем зобов`язання за договором позики, між сторонами виникли спірні договірні правовідносини, які регулюються нормами ст. ст. 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України.

У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Так, ч. 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 192 цього Кодексу іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і у порядку, встановленим законом.

Згідно з чинним законодавством, у разі отримання позики іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Таким чином, як укладення, так і виконання окремих договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц.

Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Так, ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов переконання, що оскільки розписка містить істотні ознаки, які характерні для договору позики, із її змісту вбачається укладення договору позики та вчинення сторонами угоди дій, характерних для такого договору, наявна зобов`язальна умова договору позики для відповідача щодо повернення отриманих коштів, визнання відповідачем позову у частині стягнення основного боргу, а відтак, суд прийшов висновку, що у позивача наявні правові підстави для покладення на відповідача обов`язку повернення грошових коштів за договором позики, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути борг за договором позики у валюті визначеній договором у розмірі 48000,00 доларів США, а вимогу позову у цій частині задовольнити.

Щодо частини позовної вимоги про стягнення 3 відсотків річних від простроченої суми, суд прийшов наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника, а тому при його обрахунку береться за основу прострочена сума, визначена у договорі та в іноземні валюті. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц.

Відповідно до проведеного позивачем розрахунку 3 відсотків річних у позовній заяві обчислено за період з 03 вересня 2019 року до 15 жовтня 2019 року та з 15 жовтня 2019 року по 13 грудня 2019 року, за наступному формою: 55000,00 дол. США х 3% : 365 днів х 43 днів та становить 176,71 дол. США та 48000,00 дол. США х 3% : 365 днів х 59 днів та становить 233,77 дол. США, а всього у розмірі 414,41 дол. США. Даний розрахунок відповідачем не оспорювався, оскільки такий заперечив позовну вимогу у цій частині повністю є чинним, а тому приймається судом до уваги та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин з цього питання суд критично оцінює аргументи сторони відповідача щодо заперечення позовної вимоги у частині сплати трьох процентів річних, адже така не суперечить вимог чинного цивільного законодавства так і відповідає правовій позиції Верховного суду викладеної у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц щодо застосування ст. 625 ЦК України щодо сплати трьох процентів річних від простроченої суми в іноземній валюті.

Суд застосовує спеціальні норми права, які регулюють спірні правовідносин, що містяться у ст. ст. 625, 1049, 1050 Цивільного кодексу України та на які вірно покликався представник позивача у позовній заяві.

Будь-яких інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження суд під час розгляду справи не встановив.

Таким чином, суд прийшов висновку про задоволення позову повністю.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд прийшов наступонго.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 142 цього Кодексу у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Суд установив, позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 9605,00 грн та 384,20 грн за подання до суду заяви про забезпечення позову у цій справі (ухвалою суду задоволена частково), що підтверджено квитанціями, які містяться у матеріалах справи.

Оскільки, розгляд справи по суті не здійснювався, що підтверджено матеріалами справи, суд прийшов переконання, що позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить у розмірі 4802,50 грн. Разом із тим, із відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 4994,60 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 17, 76-80, 137, 141, 259, 265, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

позов представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Праскович І. М. до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 01 липня 2019 року № 1-7-19 у розмірі 48000 доларів США та три відсотки річних у сумі 414,41 дол. США, а всього у розмірі 48414 /сорок вісім тисяч чотириста сорок один/ долар США 41 цент.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 4994,60 грн.

Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить у розмірі 4802,50 грн.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_2 , РНОКППФО НОМЕР_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_3 , РНОКППФО НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 08 квітня 2020 року.

Суддя І. П. Рудаков