Постанова

Іменем України

13 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 640/14035/19

провадження № 61-19434св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 19 липня 2019 року у складі судді

Якуши Н. В. та постанову Харківського апеляційного суду від 01 жовтня

2019 року у складі колегії суддів: Сащенко І. С., Коваленко І. П.,

Овсяннікової А. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (далі - Закон України № 460-IX).

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» (далі - ПАТ «Банк Михайлівський»), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО) про визнання вкладником, визнання дійсним переказу коштів, визнання права на отримання відшкодування за вкладами.

Позовна заява мотивована тим, що 12 квітня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитно-інвестиційний центр» (далі - ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр») та ОСОБА_1 укладений договір, відповідно до умов якого остання надала товариству грошові кошти, які позичальник зобов`язався повернути з процентами, перерахувавши їх на поточний рахунок у ПАТ «Банк Михайлівський».

Умовами договору від 12 квітня 2016 року передбачено право позичальника достроково повернути кошти з власної ініціативи. Повернення коштів здійснюється на рахунок № НОМЕР_1 , а сплата процентів - на рахунок № НОМЕР_2 .

19 травня 2016 року ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» перерахувало на вищевказані рахунки у ПАТ «Банк Михайлівський» кошти на суму

90 464,75 грн згідно з вказаним договором.

На підставі постанови правління Національного банку України (далі - НБУ) від 23 травня 2016 року № 14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення від 23 травня 2016 року № 812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський», згідно з яким з 23 травня 2016 року запроваджено тимчасову адміністрацію, на здійснення якої призначено уповноважену особу Фонду.

На підставі постанови правління НБУ від 12 липня 2016 року № 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення від 12 липня 2016 року

№ 1213 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський»

та делегування повноважень ліквідатору банку», згідно з яким з 13 липня 2016 року розпочато процедуру ліквідації банку.

Також позивач вказувала, що вона зверталася до відповідача із заявою про включення її до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок ФГВФО, на що отримала повідомлення про те, що переказ коштів на її поточний рахунок у ПАТ «Банк Михайлівський» є нікчемним, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, який просила задовольнити.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 19 липня 2019 року у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Банк Михайлівський», ФГВФО про визнання вкладником, визнання дійсним переказу коштів, визнання права на отримання відшкодування за вкладами відмовлено.

Роз`яснено позивачу, що розгляд позовної заяви вказаної категорії справ належить до юрисдикції адміністративних судів.

Постановою Харківського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 19 липня 2019 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що ФГВФО є державною спеціалізованою установою, що виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, уповноважена особа ФГВФО виконує від імені ФГВФО делеговані ним повноваження щодо гарантування вкладів фізичних осіб. Спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок ФГВФО, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів. Тому у відкритті провадження у справі слід відмовити на підставі частини першої статті 186 ЦПК України (тут і далі - у редакції, що діяла до набрання чинності Законом України № 460-IX).

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що позовні вимоги не стосуються здійснення ФГВФО дій щодо виплати суми відшкодування, вони стосуються дій уповноваженої особи ФГВФО як керівника банку, які призвели до порушення цивільних прав позивача. Отже, позов подано до банку та позовні вимоги стосуються визнання цивільного права, тому вказаний позов повинен розглядатися у порядку цивільного судочинства, а судові рішення ухвалені з порушенням правил юрисдикції.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 554/9144/17 (провадження

№ 14-26цс19).

Доводи інших учасників справи

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 12 квітня 2016 року між ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» та ОСОБА_1 укладений договір, відповідно до умов якого остання надала товариству грошові кошти, які позичальник зобов`язався повернути з процентами, перерахувавши їх на поточний рахунок у ПАТ «Банк Михайлівський».

19 травня 2016 року ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» перерахувало на рахунок у ПАТ «Банк Михайлівський» кошти на суму 90 464,75 грн згідно з вказаним договором.

На підставі постанови правління НБУ від 23 травня 2016 року № 14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення від 23 травня 2016 року

№ 812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський», згідно з яким з 23 травня 2016 року запроваджено тимчасову адміністрацію, на здійснення якої призначено уповноважену особу ФГВФО.

На підставі постанови правління НБУ від 12 липня 2016 року № 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення від 12 липня 2016 року

№ 1213 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський»

та делегування повноважень ліквідатору банку», згідно з яким з 13 липня 2016 року розпочато процедуру ліквідації банку.

Позивач вказувала, що зверталась до відповідача із заявою про включення її до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок ФГВФО, на що отримала повідомлення про те, що переказ коштів на її поточний рахунок у ПАТ «Банк Михайлівський»

є нікчемним.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Частиною третьою статті 406 ЦПК України передбачено, що касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Статтею 125 Конституції України визначено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України від 02 червня

2016 року «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист

є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів. Визначити, яким саме судом та за якими правилами має бути розглянутий спір і має судова юрисдикція.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 як на підставу своїх вимог вказувала, що у задоволенні її заяви про включення до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом, за рахунок ФГВФО уповноваженою особою ФГВФО відмовлено з посиланням на нікчемність правочину (транзакцію), здійсненого ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» на суму 90 464,75 грн, та не виплачено цих коштів.

Акти, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, установлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої та другої статті 55 Конституції України. Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Пунктами 1, 5 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження, а також спори за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Отже, до компетенції адміністративних судів належить вирішення спорів фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати ФГВФО відшкодування за вкладами, і цей Закон є спеціальним у регулюванні спірних правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 54 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» рішення, що приймаються відповідно до цього Закону НБУ, ФГВФО, працівниками ФГВФО, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Правовідносини між ФГВФО і вкладниками, які претендують на відшкодування за рахунок коштів ФГВФО щодо формування реєстрів вкладників, які мають право на таке відшкодування, складаються без участі банку-боржника.

Учасниками цих правовідносин є виключно вкладники та ФГВФО, і саме в цих учасників виникають відповідні права та обов`язки.

Банк, який ліквідується, жодним чином не впливає на той факт, чи буде особу включено до переліку тих осіб, які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду. Це питання відповідно до норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вирішує виключно ФГВФО.

З початком процедури ліквідації банку його зобов`язання перед вкладниками припинено, а вимога позивача стосується виплати, здійснення якої належить до компетенції ФГВФО.

Спір стосовно права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів ФГВФО в межах гарантованого державою відшкодування за вкладами є публічно-правовим, має особливий характер і стосується виконання окремої владної функції ФГВФО, а саме організації виплат відшкодувань за вкладами (пункт 4 частини другої статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

ФГВФО є державною спеціалізованою установою, що виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, уповноважена особа ФГВФО виконує від імені ФГВФО делеговані ним повноваження щодо гарантування вкладів фізичних осіб. Спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок ФГВФО, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічна правова позиція зазначена, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 761/2499/18 (провадження № 14-176цс19), від 07 серпня 2019 року у справі

№ 646/6644/17 (провадження № 14-352цс19) та від 18 вересня 2019 року у справі № 194/1149/17 (провадження № 14-454цс19).

Враховуючи вищевказані обставини, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у вищевказаній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги про те, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а судові рішення ухвалені з порушенням правил юрисдикції, не заслуговують на увагу, оскільки даний спір дійсно стосується порушення судами правил предметної чи суб`єктної юрисдикції. Проте, відповідно до пункту 3 частини шостої статті 403 ЦПК України Велика Палата Верховного Суду вже викладала у своїй постанові висновок щодо питання предметної чи суб`єктної юрисдикції спору у подібних правовідносинах. Тому підстави для передачі вказаної справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відсутні.

Посилання в касаційній скарзі на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі

№ 554/9144/17 (провадження № 14-26цс19), є безпідставними, оскільки Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 серпня 2019 року у справі № 646/6644/17 (провадження № 14-352цс12) відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах в частині віднесення до юрисдикції загальних судів, а не адміністративних, справ за позовами фізичних осіб до ПАТ «Банк Михайлівський», від імені якого діє Уповноважена особа Фонду, про визнання за позивачами права на отримання відповідно до закону відшкодування за вкладом за рахунок Фонду та зобов`язання Уповноваженої особи Фонду подати додаткову інформацію про включення позивачів до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, висловлених у постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема, від 15 травня 2019 року у справі № 554/9144/17, та сформулювала наступний правовий висновок.

При вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень), натомість визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

З огляду на те, що всі заявлені позивачем вимоги стосуються безпосередньо повноважень (завдань та функцій) Фонду та його уповноваженої особи і жодним чином не впливають на права та обов`язки ПАТ «Банк Михайлівський», розгляд такої справи не може бути віднесено до юрисдикції загальних судів.

Отже, при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду подібних справ визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір. Суб`єктний склад спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень) є формальним критерієм, який має бути оцінений належним судом.

Наведенні в касаційній скарзі доводи Верховним Судом відхиляються, оскільки судами попередніх інстанцій не порушено норми процесуального права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 19 липня 2019 року

та постанову Харківського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська А. І. Грушицький В. В. Сердюк