10.04.2020
Справа №2-5780/10
6/642/68/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2020 р. Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Проценко Л.Г.

за участю секретаря Канаєвої К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові подання головного державного виконавця Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м.Харкова ГТУЮ у Харківській області Карпова О.В. про обмеження права виїзду за межі України ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ :

Державний виконавець звернувся до суду із поданням в якому зазначив, що на примусовому виконанні в Міжрайонному відділі Державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м.Харкова ГТУЮ у Харківській області знаходиться виконавче провадження №50498893 по виконанню виконавчого листа 2-5780/10, виданого 11.03.2015р. Ленінським районним судом м.Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» грошових коштів у розмірі 431723,06 грн. Виконавче провадження було відкрито 14.01.2016р. і до цього часу не завершене. Боржник до державного виконавця на виклики не з`являється і добровільно борг не погашає. Заявник просив постановити ухвалу про тимчасове обмеження права ОСОБА_1 на виїзд за межі України.

Головний державний виконавець Державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м.Харкова ГТУЮ у Харківській області Карпов О.В. в поданні зазначив, що просить розглянути його у свою відсутність.

Дослідивши матеріали подання, суд вважає, що воно не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою ст.державного виконавця від 14.01.2016р. було відкрито виконавче провадження №50498893 по виконанню виконавчого листа 2-5780/10, виданого 11.03.2015р. Ленінським районним судом м.Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» грошових коштів у розмірі 431723,06 грн., яке на даний час перебуває на виконанні у Міжрайонному відділі Державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м.Харкова ГТУЮ у Харківській області.

Постановами головного державного виконавця від 17.08.2018р. було оголошено розшук майна боржника автомобіля Nissan д.н. НОМЕР_1 , а також накладено арешт на цей автомобіль.

В процесі виконання, держаним виконавцем було направлено запити стосовно майнового стану до різних установ, на які отримано наступні відповіді.

Згідно інформації Державної фіскальної служби України, боржник на обліку в органах ДФС не перебуває.

Нерухоме майно, яке б було зареєстроване на праві власності за ОСОБА_1 не виявлено, згідно до витягу з відповідних державних реєстрів прав власності.

Держаним виконавцем з офіційного сайту Міністерства юстиції отримано відомості про неодноразові перетини державного кордону ОСОБА_2 в період з 2016р. по 2019р., а також, що ОСОБА_3 має закордонний паспорт НОМЕР_2 , виданий 30.04.2013р.

Головним державним виконавцем Карповим О.В. 13.03.2020р. на ім`я ОСОБА_1 на адресу АДРЕСА_1 надсилався виклик від 20.02.2020р. до Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м.Харкова ГТУЮ у Харківській області, який, згідно до трекінгу з інтернет-сайту пошти, вручено 23.03.2020р., але, як зазначає державний виконавець, боржник до відділу виконавчої служби не з`явився.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до статті 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв`язання спорів у цій сфері визначаються Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (далі - Закон № 3857-XII).

Даним Законом встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасового обмеження громадян України у праві виїзду за кордон.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 3857-XII громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

Згідно з пунктом п`ятим частини першої статті 6 Закону № 3857-XII громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобов`язань.

Як випливає з аналізу наведених положень закону підставою обмеження особи у праві виїзду за межі України є не лише наявність невиконаних зобов`язань, покладених на фізичну особу судовим рішенням, а винна поведінка боржника, яка полягає в ухиленні останнього від виконання таких зобов`язань.

Порядок виконання рішень судів та рішень інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

Пункт дев`ятнадцятий частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII (в редакції, чинній на час постановлення ухвали) встановлює, що державний виконавець в процесі здійснення виконавчого провадження має право, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Аналізуючи положення статті 441 ЦПК України у взаємозв`язку з положеннями статті 6 Закону № 3857-XII та положеннями Закону № 1404-VIII, слід дійти висновку, що підставою для встановлення особі тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України є встановлення судом, який розглядає подання державного виконавця, факту умисного ухилення боржника від виконання своїх майнових зобов`язань перед стягувачем. Тобто, якщо боржник, який має можливість, свідомо ухиляється від покладеного на нього судом обов`язку.

Під ухиленням від виконання зобов`язання слід розуміти такі дії чи бездіяльність з боку боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним рішення суду, за наявності при цьому можливостей вчинити дії в порядку його виконання та за відсутності об`єктивних обставин, які перешкоджають виконанню.

Відповідно до вимог частин першої, третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина п`ята статті 81 ЦПК України).

Безспірні докази щодо свідомого ухилення ОСОБА_1 від виконання обов`язку по сплаті заборгованості в матеріалах справи відсутні.

Так, у поданні відсутні достовірні відомості, що виклик ОСОБА_1 , направлений на адресу АДРЕСА_1 , було вручено саме боржнику або члену його родини, оскільки в трекінгу зазначено лише, що таке відправлення вручено, без вказівки на особу, яка його отримала. Окрім того, адреса мешкання ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , зазначена в виконавчому листі, виданому у 2015 році, тобто п`ять років тому, і матеріали справи не містять відомостей, що під час виконавчого провадження перевірялася адреса реєстрації боржника станом на кінець 2019 року або на 2020 рік.

Також матеріали подання не містять відомостей про виходи державного виконавця за місцем мешкання боржника в період з відкриття виконавчого провадження (2016 рік) по теперішній час.

Обмеження у праві виїзду за межі України є крайнім заходом щодо виконання рішення суду, а тому, задоволення подання обмежує конституційні права ОСОБА_1 без достатніх правових підстав для цього.

За таких обставин, враховуючи вимоги Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», яким регулюється порядок та випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, суд не знаходить підстав для задоволення подання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258-261, 352-355, 441 ЦПК України, ст.18 Закону України «Про виконавче провадження»,

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання головного державного виконавця Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м.Харкова ГТУЮ у Харківській області Карпова О.В. про обмеження права виїзду за межі України ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду на період дії перехідних положень через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л.Г. Проценко