печерський районний суд міста києва
Справа № 367/8513/18-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2020 р. Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Григоренко І.В. ,

при секретарі судових засідань - Зайцевій Ю.О. ,

за участю:

представника позивача: не з`явився,

представника відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання представника відповідача, адвоката Крижового Дениса Васильовича про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» про визнання повідомлення-вимоги недійсною, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» (далі - відповідач, ПАТ «Банк Камбіо») про визнання повідомлення-вимоги недійсною.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 11.04.2019 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» про визнання повідомлення-вимоги недійсною передано на розгляд до Печерського районного суду м. Києва.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.05.2019 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» про визнання повідомлення-вимоги недійсною прийнято до провадження та в порядку загального позовного провадження призначено до розгляду на 30.01.2020 року.

В підготовче засідання призначене на 30.01.2020 року представник позивача та представник відповідача не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 30.01.2020 року на адресу суду надійшло клопотання від представника позивача ОСОБА_2 , в якому останній просив закрити підготовче засідання, призначити справу до розгляду по суті та розгляд справи здійснювати за відсутності позивача.

28.02.2019 року на адресу суду надійшло клопотання представника ПАТ «Банк Камбіо» Крижового Д.В. про закриття провадження у справі, в якому останній зазначає, що,оскільки, спори стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи, належить до юрисдикції господарських судів. Відтак, оскільки кредитний договір (основне зобов`язання) було укладено між ПАТ «Банк Камбіо» та ТОВ «Т.Е.К.» то даний спір належить до юрисдикції господарських судів, відтак, провадження в даній справі слід закрити.

Перевіривши клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Банк Камбіо» про визнання повідомлення-вимоги недійсною, в якому просить визнати недійсним повідомлення-вимогу ПАТ «Банк Камбіо» від 27.09.2018 року за вх. № 22/1826.

Так, 28.08.2013 року, з метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором № 129/08-13 від 28.08.2013 року між ПАТ «БАНК КАМБІО» та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір (далі- Іпотечний договір) відповідно до умов якого ОСОБА_3 передав в іпотеку ПАТ «БАНК КАМБІО» належне йому на праві власності майно нерухоме майно, а саме - дві земельні ділянки кадастрові номери :01:074:0118 та :01:074:0092 загальною площею 1, 9456 га, що розташовані за адресою Київська обл., смт. Ворзель .

Разом з тим, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.06.2018 року земельна ділянка кадастровий номер :01:074:0118 за адресою Київська обл., смт . Ворзель на праві приватної власності належить ОСОБА_1 .

Відтак, між ПАТ «БАНК КАМБІО» та ОСОБА_1 відсутні будь-які договірні правовідносини.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо, зокрема, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України; тут і далі у редакції Закону № 2147-VIII, якщо не зазначено інше) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до частини другої статті 48 ЦПК України, позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Частиною першою статті 45 ГПК України визначено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу, відповідно до частини другої якої юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Таким чином, норми процесуальних законів господарського та цивільного судочинства не містять обмежень щодо участі у справах позовного провадження у якості сторін як юридичних, так і фізичних осіб.

Разом з тим, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (стаття 2 ГПК України).

Частина перша статті 2 ЦПК України, визначає завданням цивільного судочинства справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Так, ОСОБА_1 звернувся з позовом у зв`язку із порушенням прав останнього, як власника майна. Разом з тим, між ОСОБА_1 та ПАТ «БАНК КАМБІО» відсутні будь-які господарські правовідносини.

Відтак, оскільки в даній цивільній справі розглядаються позовні вимоги ОСОБА_1 , як власника майна, яке виступало предметом Іпотечного договору, а іпотечний договір за своїм правовим статусом не може бути господарським договором, оскільки є додатковим, акцесорним, таким, що забезпечує виконання основного договору, суд дійшов висновку, що даний спір виник з цивільних правовідносин та є цивільним спором, який підвідомчий загальним судам та правові підстави для розгляду даного спору в порядку господарського судочинства відсутні.

За таких обставин, клопотання про закриття провадження є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись ст.. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст..ст. 3, 174 Господарського кодексу України, ст.ст. 19, 255, 259-261, 268, 352-355, п.п. 15.5 п. 15 Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання представника відповідача, адвоката Крижового Дениса Васильовича про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» про визнання повідомлення-вимоги недійсною- відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання суддею.

Повний текст судового рішення складений 30.01.2020 року.

Суддя І.В. Григоренко