Єдиний унікальний номер 236/4335/19
Номер провадження 22-ц/804/1394/20
Донецький апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2020 року

м. Бахмут

Справа № 236/4335/19

Провадження № 22-ц/804/1394/20

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Біляєвої О. М. (суддя-доповідач), Корчистої О. І., Папоян В. В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця»,

розглянув у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області в складі судді Саржевської І. В. від 18 лютого 2020 року, ухвалене у м. Лимані Донецької області, дата складення повного судового рішення - 24.02.2020,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 пред`явила позов до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення належних звільненому працівникові сум.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 працювала на посаді електромеханіка дільниці II групи ремонтно-технологічної групи СЦБ виробничого підрозділу «Луганська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», яке відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 року перейменоване в Акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця»).

Посилаючись на те, що відповідач у день звільнення працівника не провів повний розрахунок, позивач просила стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» 19 451 грн 92 коп. нарахованої, але невиплаченої за період з 01 березня по 17 липня 2017 року заробітної плати.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 18 лютого 2020 року позов задоволений.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по нарахованій, але невиплаченій заробітній платі з 01 березня по 17 липня 2017 року у сумі 19 567 грн 51 коп. без утримання передбачених законом податків та зборів.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення мотивовано тим, що відповідач на порушення вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника не виплатив всі суми, що належать йому від підприємства, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню.

У березні 2020 року Акціонерне товариство «Українська залізниця» подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення з підстав порушення судом норм процесуального права і неправильного застосування норм матеріального права та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд безпідставно стягнув суму з відповідача на підставі наданих позивачем доказів, які не є первинними документами, і не врахував, що не здійснювалось нарахування заробітної плати, оскільки АТ «Укрзалізниця» не мало можливості перевірити факт виконання позивачем трудових обов`язків через існування форс-мажорних обставин і припинення здійснення господарської діяльності структурного підрозділу, який знаходиться у м. Дебальцеве, тобто на непідконтрольній українській владі території. Оскільки невиплата належних працівникові сум пов`язана з існуванням форс-мажорних обставин (захоплення невідомими особами усього майна товариства, розміщеного в зоні АТО), що підтверджується висновком Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2, вказане є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за таку невиплату. Сам по собі факт звільнення позивача не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.

На час перегляду справи відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка повідомлена про постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі в порядку, передбаченому частиною другою статті 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції», не надійшов.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що з 06 липня 2016 року ОСОБА_1 працювала на посаді електромеханіка дільниці II групи виробничого підрозділу «Луганська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Наказом начальника структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» від 16 березня 2017 року № 58-ДН та наказом заступника начальника виробничого підрозділу «Луганська дистанція сигналізації та зв`язку» від 18 березня 2017 року № 20/ШЧ встановлено початок простою не з вини працівника з 20.03.2017.

Наказом від 17 липня 2017 року № 775-ОС позивач з 17.07.2017 звільнена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників з виплатою компенсації за 14 невикористаних днів щорічної відпустки та одноразової грошової допомоги в розмірі середнього місячного заробітку.

Позивачем на підтвердження невиплаченої заробітної плати з березня по липень 2017 року подані копії: розрахункових листів (табуляграми), зведеного розрахунку загальної суми відшкодування заробітної плати за підписами уповноважених посадових осіб; табелів обліку використання робочого часу, журналу обліку робочого часу працівників цеху РТД СЦБ тощо.

Установивши ці обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про порушення відповідачем прав працівника при звільненні, зокрема на отримання належних йому на день звільнення сум, а тому задовольнив позовні вимоги. При цьому суд зазначив, що відповідач на спростування встановлених обставин не подав належні і допустимі докази.

Відповідно до статті 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі i сприятливі умови праці та на захист від безробіття.

Частиною третьою статті 43 Конституції України встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оплату праці», ч.1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Частина перша цієї статті 116 КЗпП України визначає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

У разі звільнення працівника йому також виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 83 КЗпП України).

Згідно зі статтею 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

Отже, виходячи з положень Кодексу Законів про працю України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності.

Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість.

Згідно з матеріалами справи (копією трудової книжки), ОСОБА_1 з 1989 року працювала на різних посадах у Луганській дистанції сигналізації та зв`язку Державного підприємства «Донецька залізниця», у тому числі з 02 березня 2009 року на посаді електромеханіка дільниці II групи цеху ремонтно-технологічної групи СЦБ.

У подальшому 06 липня 2016 року Луганська дистанція сигналізації та зв`язку Державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізована шляхом злиття у виробничий підрозділ «Луганська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (наказ Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 15 квітня 2016 року № 303, наказ № 01/ос від 05.07.2016) (ас. 9-11).

Наказом начальника структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 16.03.2017 № 58-ДН (відповідно до наказу в.о. начальника регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 15.03.2017 № 384-Н) і наказом заступника начальника виробничого підрозділу «Луганська дистанція сигналізації та зв`язку» від 18 березня 2017 року № 20/ШЧ встановлено працівникам, у тому числі ОСОБА_1 , початок простою не з вини працівника з 0:00 год. 20 березня 2017 року з оплатою часу простою з розрахунку двох третин ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно з графіком роботи. Явка всіх працівників на робочі місця під розпис в книзі реєстрації виходів на роботу є обов`язковою (ас. 22, 23-26).

Згідно з табелями обліку використання робочого часу за період з березня по липень 2017 року, які підписані в.о. старшого електромеханіка дільниці II групи ОСОБА_2 (відповідальна особа), заступником начальника ОСОБА_4, інженером з організації та нормування праці ОСОБА_3 , щодо ОСОБА_1 (табельний № 137) є відмітки про явки на роботу: березень - 12 днів (буквений код «Р») і 10 днів (буквений код «П»), квітень - 19 днів (буквений код «П»), травень - 20 днів (буквений код «П»), червень - 20 днів (буквений код «П»), липень - 11 днів (буквений код «П») (ас. 31-40).

Явка працівника на робоче місце у спірний період підтверджується Журналом обліку робочого часу працівників цеху РТД СЦБ, які знаходяться на простої (ас. 27-30).

17 липня 2017 року відповідач видав наказ № 775-ОС про звільнення з 17.07.2017 ОСОБА_1 (табельний № 0137) на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників з виплатою грошової компенсації за 14 невикористаних днів щорічної відпустки та вихідної допомоги у розмірі одного середнього місячного заробітку (ас. 12).

Встановлені обставини підтверджуються письмовими доказами і не спростовані сторонами, зокрема особою, яка подала апеляційну скаргу.

За таких обставин, задовольняючи позовні вимоги про стягнення належних працівникові при звільненні сум, у тому числі за час простою, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, вихідної допомоги при звільненні, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідач порушив законні права працівника на оплату праці, які підлягають захисту шляхом стягнення певних сум.

На підтвердження того, що у позивача виникло право на отримання винагороди за виконану ним роботу, а також, що з березня по 17 липня 2017 року їй нараховувалася заробітна плата, яка не виплачена на момент звернення до суду з даним позовом, ОСОБА_1 подала копії: розрахункових листів (табуляграми), зведеного розрахунку загальної суми відшкодування заробітної плати за підписами уповноважених посадових осіб; табелів обліку використання робочого часу, журналу обліку робочого часу працівників цеху РТД СЦБ тощо.

З огляду на матеріали справи, відповідач на порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України не подав суду першої інстанції жодних докази на підтвердження обставин, на які він в апеляційній скарзі посилається як на підставу своїх заперечень проти позову і незгоду з висновками суду.

Отже, довід апеляційної скарги про недоведеність позивачем позовних вимог про стягнення належних при звільненні працівника сум, неможливість їх стягнення через відсутність первинних документів, суд апеляційної інстанції відхиляє. Матеріали справи не містять будь-які належні, допустимі, достовірні і достатні докази щодо недостовірності відомостей, відображених у доказах, що були подані позивачем.

Посилання відповідача, що відсутність первинної документації унеможливлює нарахування позивачу сум, щодо яких виник спір, не приймаються з огляду на те, що зазначені обставини були досліджені судом першої інстанції, який обґрунтовано виходив з того, що АТ «Укрзалізниця» ухилилося від виконання свого процесуального обов`язку щодо доведення обставин, на які воно посилається як на підставу своїх заперечень проти позову. Письмові докази, зокрема наказ «Про припинення трудового договору» № 775-ОС від 17.07.2017, табелі обліку використання робочого часу, розрахункові листи (табуляграми), зведений розрахунок загальної суми на відшкодування заробітної плати, які були досліджені судом з додержанням норм процесуального права, не спростовані відповідачем. В матеріалах справи відсутні будь-які належні докази щодо недостовірності відомостей, викладених в табелях обліку, які оформлені відповідно до діючого трудового законодавства; а відповідачем не надано суду доказів, що на час складання цих документів відповідальні особи не мали повноважень.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про неможливість надати відповідні документи, оскільки виробничі потужності підприємства були захоплені невідомими особами і в адміністрації був відсутній доступ до будь-яких приміщень, втрачений контроль та доступ до документації кадрового та бухгалтерського обліку на неконтрольованій території. Форс-мажорні обставини підтверджуються науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2.

Проте докази на підтвердження вказаних обставин, у тому числі висновок Торгово-промислової палати України, не були подані суду першої інстанції.

Не подані такі докази і суду апеляційної інстанції.

Ураховуючи, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду попередньої інстанції про задоволення позову про стягнення заборгованості по заробітній платі, оскільки факт роботи позивача у спірний період, наявність та розмір заборгованості відповідач не спростував належними доказами.

Таким чином, посилання відповідача, що відсутність первинної документації унеможливлює нарахування позивачу сум, щодо яких виник спір, не приймаються судом апеляційної інстанції з огляду на те, що зазначені обставини були досліджені судом першої інстанції, який, відхиляючи заперечення відповідача, обґрунтовано виходив з того, що обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо лежить на роботодавці, а не на працівникові.

Оскільки в матеріалах справи відсутні належні, допустимі, достовірні і достатні докази на підтвердження зазначених відповідачем в апеляційній скарзі форс-мажорних обставин, суд першої інстанції правильно не врахував правові висновки, викладені в постановах Верховного суду України від 11 листопада 2015 року у справ № 6-2159цс15, від 23 березня 2016 року у справі № 6-365цс16, у справі № 6-364цс16, та на які посилалося АТ «Укрзалізниця» в апеляційній скарзі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Установивши, що доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають; колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення, рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 18 лютого 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Біляєва

О. І. Корчиста

В. В. Папоян

Дата складення судового рішення - 08 квітня 2020 року

Суддя-доповідач О. М. Біляєва