Постанова

Іменем України

09 квітня 2020 року

місто Київ

справа № 569/11003/17

провадження № 61-39564св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державне агентство водних ресурсів України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державного агентства водних ресурсів України на постанову Апеляційного суду Рівненської області від 24 травня 2018 року у складі колегії суддів: Григоренка М. П., Боймиструка С. В., Шимківа С. С.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до Державного агентства водних ресурсів України (далі - ДАВРУ, агентство) про визнання незаконним та скасування наказу.

Позивач обґрунтовував позов тим, що з 23 квітня 2015 року він призначений на посаду начальника Рівненського обласного управління водних ресурсів наказом ДАВРУ від 23 квітня 2015 року № 69-Ос на умовах, передбачених контрактом. Наказом ДАВРУ від 21 квітня 2017 року № 108-Ос

«Про оголошення догани ОСОБА_1» позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за допущені порушення у роботі, виявлені комісією ДАВРУ під час проведення перевірки діяльності Рівненського обласного управління водних ресурсів, призначеної наказом ДАВРУ від 15 березня 2017 року № 39 «Про проведення перевірки», та зазначені у довідці про результати перевірки окремих питань діяльності Рівненського обласного управління водних ресурсів.

Вважав наказ про оголошення йому догани незаконним, оскільки відповідачем порушено порядок притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Він не допускав будь-які порушення трудової дисципліни та належним чином і в повному обсязі виконував свої посадові обов`язки, визначені умовами контракту та положенням Рівненського обласного управління водних ресурсів, затверджене наказом ДАВРУ від 07 квітня 2017 року № 51. Із цих підстав просив визнати незаконним та скасувати наказ про оголошення йому догани від 21 квітня 2017 року № 108-Ос «Про оголошення догани ОСОБА_1».

Стислий виклад заперечень відповідача

Відповідач позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 лютого 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції керувався тим, що позивача притягнуто відповідачем до дисциплінарної відповідальності за наявністю для цього законних підстав і з дотриманням встановленого порядку, а тому вимоги позивача є безпідставними.

Постановою Апеляційного суду Рівненської області від 24 травня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, погодився з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, проте зазначив, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності із порушенням строків, встановлених статтею 148 КЗпП України. Судом встановлено, що порушення у діяльності Рівненського обласного управління водних ресурсів, які були зафіксовані у довідці про результати перевірки окремих питань діяльності Рівненського обласного управління водних ресурсів, проведеної на підставі наказу ДАВРУ від 15 березня 2017 року № 39 «Про проведення перевірки», виявлені членами комісії відповідача 17 березня 2017 року, а наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за ці порушення видано 21 квітня 2017 року, тобто за спливом більше ніж одного місяця з дня виявлення цих порушень відповідачем.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду засобами поштового зв`язку у червні 2018 року, ДАВРУ просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовується тим, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права. Так, суд не взяв до уваги, що днем виявлення дисциплінарного проступку необхідно вважати дату подання доповідної записки голові ДАВРУ 21 березня 2017 року, оскільки саме керівником встановлено винну особу та ступінь її вини.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У наданому відзиві позивач просив відмовити у задоволенні касаційної скарги з підстав її необґрунтованості.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою Верховного Суду від 19 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX

(далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Враховуючи, що касаційна скарга у справі, що переглядається, подана у червні 2018 року, вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-IX.

За змістом правила частини першої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені у статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги та матеріали цивільної справи в межах доводів касаційної скарги, за результатами чого зробив такі висновки.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що з 23 квітня 2015 року позивач працював на посаді начальника Рівненського обласного управління водних ресурсів України на умовах укладеного із ним ДАВРУ контракту.

Відповідно до умов контракту від 23 квітня 2015 року № 1, укладеного між сторонами, та Положення про Рівненське обласне управління водних ресурсів керівник здійснює поточне управління (керівництво) організацією, забезпечує ефективне управління державним майном, забезпечує виконання покладених на Управління функцій, завдань, доручень і несе персональну відповідальність за їх виконання.

Координацію, управління та контролю за діяльністю Рівненського обласного управління водних ресурсів України здійснює ДАВРУ (розділ 5 зазначеного положення).

У межах здійснення контролю за діяльністю Рівненського обласного управління водних ресурсів ДАВРУ проведено перевірку діяльності Рівненського обласного управління водних ресурсів відповідно до наказу від 15 березня 2017 року № 39 «Про проведення перевірки».

За результатами перевірки 17 березня 2017 року встановлено ряд порушень, які були зафіксовані у довідці про результати перевірки окремих питань діяльності Рівненського обласного управління водних ресурсів, а саме: порушення вимог підпункту 21 пункту 10 Загального положення про юридичну службу міністерства, іншого органу виконавчої влади, державного підприємства, установи та організації, що затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2008 року № 1040, та Порядку погодження претендента на посаду керівника юридичної служби підприємства, установи та організації, затвердженого наказом від 19 серпня 2009 року № 140; порушення пункту 1.2. посадової інструкції провідного юрисконсульта Рівненського обласного управління водного господарства, затвердженої начальником Рівненського обласного управління водних ресурсів, під час прийняття на посаду провідного юрисконсульта Коптель В. Ю. ; невідповідність посадової інструкції провідного юрисконсульта, затвердженої начальником Рівненського обласного управління водних ресурсів, вимогам Загального положення про юридичну службу міністерства, іншого органу виконавчої влади, державного підприємства, установи, організації, що затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2008 року № 1040; порушення вимог Положення про преміювання працівників апарату Рівненського обласного управління водних ресурсів за основні результати діяльності, затвердженого наказом Рівненського обласного управління водних ресурсів від 28 березня 2016 року № 29-в, у частині непропорційного розподілу кошторисних призначень; порушення вимог розподілу функціональних обов`язків між начальником Рівненського обласного управління водних ресурсів та його заступником, затвердженого наказом від 06 листопада 2015 року № 71-В, у частині видання розпорядчих документів.

Листом від 10 квітня 2017 року № 1956/10/11-17 ДАВРУ направлено начальнику Рівненського обласного управління водних ресурсів зазначену довідку з вимогою про надання пояснень з приводу виявлених порушень, викладених у довідці.

Наказом Державного агентства водних ресурсів України від 21 квітня 2017 року № 108-ос «Про оголошення догани ОСОБА_1» позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани у зв`язку із виявленням у діяльності Рівненського обласного управління водних ресурсів порушень, які зафіксовані у довідці про результати перевірки окремих питань діяльності Рівненського обласного управління водних ресурсів, проведеної на підставі наказу ДАВРУ від 15 березня 2017 року № 39

«Про проведення перевірки».

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до статті 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі достроково, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України (частина третя статті 21 КЗпП України).

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід стягнення як догана.

Відповідно до статті 149 цього ж Кодексу до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 грудня 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо.

Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Разом з тим, саме на роботодавця покладається обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку.

Крім того, при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена провина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є неправомірні дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Тобто, саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Частиною першою статті 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, встановивши, що відповідачу стало відомо про допущені порушення 17 березня 2017 року, проте заходи дисциплінарного стягнення вжиті до нього лише 21 квітня 2017 року, тобто більше ніж через місяць, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

При цьому, суд апеляційної інстанції обґрунтовано послався на те, що перевірка була ініційована самим керівництвом ДАВРУ і члени призначеної агентством комісії діяли саме від імені відповідача, а тому днем виявлення вчиненого позивачем дисциплінарного проступку відповідачем є 17 березня 2017 року, а не дата отримання доповідної записки головою ДАВРУ 21 березня 2017 року.

При цьому, Верховним Судом враховано, що стаття 148 КЗпП України не містить правила про те, що днем виявлення проступку вважається саме день, коли про таке порушення стало відомо керівникові організації роботодавця. Протилежне розуміння наведеної норми призводить до можливості порушення прав працівника на своєчасне реагування роботодавцем на вчинені порушення та необґрунтованого зволікання із застосуванням до працівника дисциплінарних стягнень.

Виходячи з притаманної юридичній особі ознаки як організаційної єдності юридичної особи, така організація в цілому вважається повідомленою про певний юридичний факт тоді, коли це стало відомо її органу, уповноваженому такою особою на здійснення перевірки стосовно визначеного працівника або підпорядкованого йому підрозділу.

За таких обставин та з підстав, передбачених наведеними нормами права, правильним та обґрунтованим є висновок суду про те, що дисциплінарне стягнення застосовано до позивача із порушенням строків, що свідчить про незаконність оскаржуваного наказу.

Таким чином, Верховний Суд дійшов переконання, що суд апеляційної інстанції розглянув спір з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України

«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Верховний Суд, застосувавши правило частини третьої статті 401 ЦПК України, вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного агентства водних ресурсів України залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Рівненської області від 24 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

А. С. Олійник

В. В. Яремко