Справа № 761/9980/20
Провадження № 2/761/5244/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2020 року суддя Шевченківського районного суду міста Києва Рибак М.А. вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у місті Києві про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з даною позовною заявою, в якій просив суд визнати незаконною та скасувати ухвалу судді Шевченківського районного суду міста Києва від 22.12.2017 року у справі № 761/43755/16-к, визнати незаконним та скасувати арешт, накладений Шевченківським районним судом міста Києва від 12.12.2016 року по справі № 761/43755/16-к на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та виключити із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості щодо квартири АДРЕСА_2 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу належить 2/3 квартири АДРЕСА_3 . На вказану квартиру в кримінальному провадженні № 0001680 за підозрою ОСОБА_2 за ч. 4 ст. 187 КК України було накладено арешт рішенням слідчого судді від 12.12.2016 року. Позивач зазначав, що оскільки він є співвласником квартири, накладений арешт порушує його права. При цьому зазначав, що вже звертався в кримінальному провадженні із заявою про зняття арешту з майна та ухвалою слідчого судді від 16.09.2018 року у справі № 761/34660/18 його клопотання про скасування арешту було залишено без задоволення. Також посилався на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року у справі № 643/3614/17.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.04.2020 року матеріали справи були зареєстровані за № 761/9980/20, провадження 2/761/5244/2020 та передані судді Рибаку М.А. для розгляду 07.04.2020 року.

Суддя, вивчивши матеріали справи за позовом, а також положення діючого законодавства, прийшов до наступних висновків.

Так, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

У частинах першій та третій статті 2 ЦПК України (у редакції, що діяла на час звернення позивача до суду) передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право». Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачені статтею 15 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання заяви та розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій), згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання заяви та розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, як суб`єкт цивільних, земельних, сімейних правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

За наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку, якщо такий спір є спором цивільним.

У разі, якщо право власності особи порушене у кримінальному провадженні, така особа, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до статті 5 КПК України процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Згідно із частиною першою статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження ? судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно (частина друга статті 174 КПК України).

Зазначені вимоги співпадають з положеннями частини четвертої статті 21 КПК України (згідно з якою здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час його здійснення порушуються права і свободи людини, гарантовані Конституцією і міжнародними договорами України) та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка передбачає право особи на ефективний засіб правового захисту на національному рівні від порушень прав і свобод, гарантованих цією Конвенцією.

Тобто чинним кримінальним процесуальним законом передбачено способи захисту прав власника або володільця майна, який не є учасником кримінального провадження і, разом з тим, чинним цивільно-процесуальним законом не передбачена можливість такого захисту у порядку цивільного судочинства.

Якщо обмеження прав позивача щодо нерухомого майна відбулися в порядку кримінального судочинства, оцінку правомірності процесуального документа, ухваленого в порядку кримінального судочинства, не може бути надано у порядку іншого, а саме цивільного судочинства, оскільки КПК України передбачено порядок оскарження рішень, дій та бездіяльності органу досудового розслідування.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 640/17552/16-ц та від 23 травня 2018 року в справі № 569/4374/16-ц.

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду також при розгляді справ № 335/12096/15-ц (постанова від 15 травня 2018 року), № 569/4374/16-ц (постанова від 23 травня 2018 року) та № 296/8586/16-ц (постанова від 07 листопада 2018 року) дійшла до висновку про те, що скасування арешту, який був накладений за правилами кримінального судочинства, підлягає розгляду у порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом.

В даному випадку, арешт на майно, співвласником якого є позивач, було накладено в кримінальному провадженні, а тому питання про скасування такого арешту не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Окрім того, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26 вересня 2018 року у справі № 761/34660/18, клопотання ОСОБА_1 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 12 грудня 2016 року у кримінальному провадженні № 0001680 від 20.10.2016 було залишено без задоволення з тих підстав, що вирішення питання про законність накладення арешту на майно при тому, що оскільки досудове розслідування закінчене, триває судовий розгляд, власник майна має право звернутися до суду, який здійснює судовий розгляд, з клопотанням про скасування арешту майна згідно з правилами ч.1 ст.174 КПК України.

Посилання позивача на правові висновки Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року у справі № 643/3614/17 суд відхиляє, оскільки вони не стосуються предмету розгляду за даним позовом, так як регламентують питання накладення арешту на майно за правилами КПК України 1960 року, положеннями якого передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі - або одночасно з винесенням постанови про її закриття (частина перша статті 214), або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (частина шоста статті 126), що не було ефективним способом захисту прав володільця майна в кримінальному провадженні.

Із даної позовної заяви вбачається ж те, що арешт на майно, співвласником якого є позивач, було накладено в кримінальному провадженні № 0001680 від 20.10.2016 року за правилами діючого Кримінального процесуального кодексу, який передбачає чіткий ефективний механізм вирішення питання про зняття арешту з майна за клопотанням його власника.

При цьому, що позивачеві було роз`яснено право звернутися до суду, який здійснює судовий розгляд, з клопотанням про скасування арешту майна згідно з правилами ч.1 ст.174 КПК України.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому у відкритті провадження у справі слід відмовити.

Керуючись ст. 174 КПК України, ст.ст. 186, 259, 260, 353 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у місті Києві про зобов`язання вчинити дії.

Роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції суду, який здійснює розгляд кримінального провадження.

Ухвалу може бути оскаржено Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ М.А. РИБАК