Справа № 311/667/20
Провадження № 2/311/475/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

09 квітня 2020 року місто Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Задорожка Д.А.

за участі секретаря судового засідання: Листопад В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , про стягнення боргу за договором позики.

Позивач зазначила, що в квітні 2007 року між нею та відповідачем був укладений договір позики, за яким відповідач взяла у неї в борг 4 000 доларів США, що згідно курсу на теперішній час складає 98 120 грн. (24,53 х 4 000 = 98 120). Ця угода підтверджується письмово, а саме розпискою, складеною та підписаною відповідачем.

Згідно зобов`язань, вказаних відповідачем, строк передачі грошей повинен бути виконаний протягом 2019 року, але до теперішнього часу борг відповідачкою не повернуто, прохання щодо повернення боргу позивача ОСОБА_2 ігнорує.

На підставі викладеного, позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь вказану суму боргу за договором позики, а також понесені витрати на оплату судового збору та правової допомоги.

В судове засіданні позивач не з`явилась, проте надала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити.

В судове засідання відповідач не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена своєчасно та у встановленому законом порядку, заперечень проти позову суду не надала.

Суд, згідно ст.ст.128, 223, 280 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу та ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5).

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З викладеного виходить, що підставою для пред`явлення вимоги позикодавцем до позичальника про повернення грошових коштів та сплати грошової суми відповідно до ст. 625 ЦК України є невиконання або несвоєчасне виконання позичальником свого зобов`язання.

Згідно ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Договір позики є укладений з моменту передання грошей. Договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Згідно ст. ст. 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, за договором позики одна сторона передає у власність іншій стороні грошові кошти, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у тій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядок, що встановлені договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та порядок, що встановлені договором.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 в квітні 2007 року надала грошову позику відповідачу в сумі 4 000 доларів США, про що 10 листопада 2018 року було укладено розписку в письмовій формі (а.с.3), оригінал якої досліджено в судовому засіданні.

Згідно умов договору, відповідач ОСОБА_2 зобов`язувалась повернути позику у на протязі 2019 року.

В порушення умов договору позики, відповідач ОСОБА_2 установлений строк борг не повернула.

Приймаючи до уваги, що розписка, яка підтверджує боргові зобов`язання відповідача ОСОБА_2 знаходиться у позивача ОСОБА_1 , доказів повернення заборгованості за договором позики в ході судового розгляду справи відповідачем до суду не надано, а сума боргу відповідачем до теперішнього часу не повернута, суд приходить до висновку, що боргові зобов`язання, визначені у розписці від 10 листопада 2018 року відповідачем ОСОБА_2 не припинені, сума заборгованості за договором позики в розмірі до теперішнього часу не повернута, тому сума боргу в розмірі 98 120,00 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13), письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що розписки, укладені між позивачем та відповідачами є належними доказами на підтвердження не лише факту укладення договорів, але й факту передачі грошової суми позичальникам.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені позивачем витрати на оплату судового збору в розмірі 981,00 грн.

Згідно з ч.3 ст.133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За вимогами п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України, передбачено, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно укладеної угоди від 26 лютого 2020 року позивача з адвокатом ОСОБА_3 , гонорар сплачується клієнтом виключно в грошовій формі, порядок внесення гонорару обумовлюється сторонами. Згідно квитанції №42 від 26 лютого 2020 року позивачем було сплачено адвокату гонорар у розмірі 700,00 грн., а отже зазначену суму необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 81, 82, 263-268, 273 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу за договором позики, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , суму заборгованості за договором позики в розмірі 98 120 грн., судовий збір в розмірі 981,20 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 700,00 грн., а всього 99 801 (дев`яносто дев`ять тисяч вісімсот одну) грн. 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Василівський районний суд Запорізької області (згідно п.п.15.5 п.15 Розділу ХІІI Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 10 квітня 2020 року.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області Д.А.Задорожко