ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи №495/124/18

Апеляційне провадження №22-ц/813/2443/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів-Дрішлюка А.І., Гірняк Л.А.,

розглянув у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 червня 2019 року, постановленого під головуванням судді Прийомової О.Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог, відзиву на позов та відповіді на відзив

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненим в подальшому позовом до комунального закладу «Білгород-Дністровська міськрайонна багатопрофільна лікарня» (далі-КЗ«Білгород-Дністровська МБЛ», лікарня), правонаступником якого є комунальне некомерційне підприємство «Білгород-Дністровська міська багатопрофільна лікарня» Білгород-Дністровської міської ради, про поновлення на роботі, відшкодування матеріальної шкоди та стягнення моральної шкоди.

Позов обґрунтовано тим, що він з 15 серпня 1991 року працював лікарем-гінекологом, з 22 червня 1993 року - на даній посаді в Білгород-Дністровському пологовому будинку, правонаступником якого є КЗ «Білгород-Дністровська МБЛ», а 03 вересня 2012 року переведений на посаду лікаря-акушера-гінеколога (для надання екстреної медичної допомоги) акушерсько-гінекологічного відділення на 0,5 ставки.

Наказом головного лікаря КЗ «Білгород-Дністровська МБЛ» №118 від 11 квітня 2017 року він відсторонений від роботи з метою проходження позачергового медичного огляду, спрямованого на встановлення фізичної та психофізіологічної придатності до роботи за посадою лікаря-акушера-гінеколога (для надання екстреної медичної допомоги) в акушерсько-гінекологічному відділенні.

Цей наказ він вважає незаконним, тому що згідно Порядку проведення обов`язкових та періодичних психіатричних оглядів медичні працівники підпадають під такі огляди, якщо хворіють на епілепсію, хоча такого захворювання у нього ніколи не було.

В подальшому, наказом головного лікаря КЗ «Білгород-Дністровська МБЛ» №190 від 01 грудня 2017 року з ним розірвано трудовий договір у зв`язку з прогулом на підставі ч.1п.4ст.40 КЗпП України з 01 грудня 2017 року, про що йому стало відомо 07 грудня 2017 року.

Зазначав, що:

-прогул він не здійснював та дотепер проходить медичний огляд, в тому числі добровільно два рази знаходився на стаціонарному обстеженні в психіатричній лікарні,

-згідно направлень Білгород-Дністровських лікарів їздив до обласних лікувальних закладів, де теж проходив медичне обстеження, від яких йому не вдалось отримати документ, що підтвердив або спростував можливість виконувати ним роботу за своєю посадою,

-його звільнення з роботи проведено без отримання згоди профспілкового органу та без врахування ступені тяжкості вчиненого проступку, його попередньої бездоганної роботи, без отримання від нього перед звільненням письмових пояснень.

Вказав, що у зв`язку з відстороненням від роботи, він витратив в загальному розмірі 4 320 грн., а саме: за магнітно-резонансну томографію головного мозку від 21 вересня 2017 року ним сплачено 1000 грн., за проходження ультразвукової доплерографії інтракраніальних брахіоцефальних артерій 21 вересня 2017 року - 320 грн., за проведення комплексного психолого-психіатричного дослідження експертами Одеської філії судової незалежної експертизи України - 3 000 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, а також на те, що згідно висновку комплексного психолого-психіатричного дослідження, проведеного експертами Одеської філії судової незалежної експертизи України від 24 липня 2017 року, він є здоровим, проте, до роботи його не допускають, позивач просив поновити його на посаді лікаря-акушера-гінеколога (для надання екстреної медичної допомоги); стягнути з КЗ «Білгород-Дністровська МБЛ» на його користь матеріальну шкоду в розмірі 4 320 грн., моральну шкоду, яку він оцінив в розмірі 70 000 грн, та судові витрати за надання правової допомоги в сумі 4 600 грн. та виготовлення ксерокопій документів в сумі 121 грн.(т.1 а.с.1-7, 97-98).

Відповідач позов не визнав та у відзивах на позов, зокрема, зазначив, що наказом №118 від 11 квітня 2017 року позивач був відсторонений від роботи для проходження в період з 13 по 20 квітня 2017 року позачергового медичного огляду. Необхідність проходження медичного огляду обґрунтована вимогами Постанови КМУ від 27 вересня 2000 року №1465, згідно яким обов`язкове проходження медичного огляду один раз на п`ять років здійснюють медичні працівники закладів охорони здоров`я, які безпосереднє обслуговують хворих.

Вважав, що позивач медичний огляд не пройшов, медичні довідки про свою профпригодність та виправдувальний документ про причини неявки на роботу адміністрації лікарні не надав.

Зокрема, відповідач вказав, що з 05 по 15 травня та з 06 червня по 21 червня 2017 року позивач проходив стаціонарне лікування в психіатричній лікарні.

Разом з тим, позивач не став до роботи:

-21 квітня 2017 року та скоїв прогул 14 днів до 05 травня 2017 року;

-16 травня 2017 року та скоїв прогул 19 днів до 05 червня 2017 року;

-22 червня 2017 року та скоїв прогул 120 днів до 01 грудня 2017 року.

29 листопада 2017 року був складений акт про відсутність позивача на роботі 28 листопада 2017 року та станом на 01 грудня 2017 року до роботи він не приступив (т.1 а.с.95-96,122-123).

У відповіді на відзив ОСОБА_1 вказав, що з моменту відсторонення його з роботи у квітні 2017 року він дотепер проходить позачерговий медичний огляд, в рамках якого двічі добровільно знаходився у психіатричній лікарні на стаціонарному обстеженні з 05 травня 2017 року по 15 травня 2017 року та з 06 червня 2017 року по 21 червня 2017 року, після чого направлений на амбулаторне лікування - з 21 червня до 04 грудня 2017 року (т.1 а.с.119-121).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 червня 2019 року в позові відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що 28 листопада 2017 року позивач був відсутнім на роботі без поважних причин, тому накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за прогул на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України є законним та обґрунтованим.

Позовні вимоги в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди є похідними від основної частини позову, а тому у зв`язку з недоведеністю позовних вимог ОСОБА_1 в частині поновлення його на роботі, задоволенню не підлягають інші вимоги (т.1.а.с.220-230).

Доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і постановити нове рішення про задоволення позову.

Неправильність рішення суду мотивував порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт, крім доводів, які містяться в позові, зазначив, що:

- відсторонення від роботи та направлення його на позачерговий медичний огляд є незаконним, тому що згідно Порядку проведення обов`язкових та періодичних психіатричних оглядів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1465 від 27 вересня 2000 року, медичні працівники підпадають під таки огляди, якщо хворіють на епілепсію, а в нього такого захворювання ніколи не було;

- у встановлений наказом №118 від 11 квітня 2017 року строк, тобто до 20 квітня 2017 року, він був оглянутий усіма необхідними лікарями, які в його особовій медичній книжці проставили свої записи про проходження ним позачергового медичного огляду, допустивши до роботи;

- законність його звільнення суд помилково виправдав посиланнями на встановлені йому психіатричні діагнози, що спростовані висновком експертів Одеської філії судової незалежної експертизи України від 24 липня 2017 року, який судом взагалі не взятий до уваги;

- суд не надав оцінку тому, що 28 листопада 2017 року він знаходився на консультації в спеціалізованій психіатричній МСЕК;

- при ознайомленні в судовому засіданні з графіком роботи працівників акушерсько- гінекологічного відділення КЗ «Білгород-Дністровська МБЛ» та журналом здачі чергувань ні 28, ні 29 листопада 2017 року на роботі не було осіб, які склали та підписали акт про його прогул (т.1 а.с.236-241).

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду залишити без змін, посилаючись на необгрунтованість доводів апеляційної скарги (т.2а.с.17-19).

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку, передбаченому ст.369 ЦПК України.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів судової палати з розгляду цивільних справ зменшилася з 48 до 15 суддів, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, у відпустці тощо), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з урахуванням поточного навантаження.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог ОСОБА_1 в частині поновлення його на роботі, в зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди є похідними від основної частини позову, які не підлягають задоволенню.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та не узгоджуються з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Фактичні обставини, встановлені судом

Встановлено, що ОСОБА_2 працював на посаді лікаря акушера-гінеколога Білгород-Дністровського пологового будинку (після реорганізації від 26 червня 2009 року та перейменування від 31 жовтня 2013 року - КЗ «Білгород-Дністровська МБЛ», правонаступником якого є комунальне некомерційне підприємство «Білгород-Дністровська міська багатопрофільна лікарня» Білгород-Дністровської міської ради) з 23 червня 1993 року, в тому числі з 01 вересня 2012 року на 0,5 ставки лікаря-акушера-гінеколога (для надання екстреної медичної допомоги) акушерсько-гінекологічного відділення до моменту його звільнення (т.1 а.с.10-15).

Із змісту доповідної завідуючого акушерсько-гінекологічним відділенням ОСОБА_3 на ім`я головного лікаря КЗ «Білгород-Дністровська МБЛ» ОСОБА_4 без дати, лікар акушер-гінеколог ОСОБА_2 не може виконувати свої професійні обов`язки для надання екстреної медичної допомоги за станом здоров`я, під час чергувань не може самостійно провести огляд та надати медичну допомогу жінкам без допомоги та нагляду другого чергового лікаря, тому є необхідність провести позачерговий медичний огляд на профпригодність лікаря ОСОБА_1 (т.1 а.с.17).

На підставі ст.46 КЗпП України, постанови КМУ від 23 травня 2001 року №559 «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним медичним оглядам, порядку проведення цих оглядів та видачі особистих медичних книжок», п.3.8. Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій, затвердженого Наказом МОЗ України від 21 травня 2007 року №246, та зазначеної вище доповідної, керівнику КЗ «Білгород-Дністровська МБЛ» видав наказ №118 від 11 квітня 2017 року про відсторонення ОСОБА_1 з 11 квітня 2017 року від роботи з метою проходження позачергового медичного огляду, спрямованого на встановлення фізичної та психофізіологічної придатності до роботи за посадою лікаря-акушера-гінеколога (для надання екстреної медичної допомоги) в акушерсько-гінекологічному відділенні.

Запропоновано ОСОБА_1 з`явитися в міську поліклініку лікарні для медичного огляду 13 квітня 2017 року та в строк до 20 квітня 2017 року пройти позачерговий медичний огляд.

Вказано, що на період проходження медичного огляду за ОСОБА_1 зберігається місце роботи (посада) та середній заробіток.

В наказі також зазначено, що у випадку непроходження ОСОБА_1 позачергового медичного огляду у встановлені терміни, юрисконсульту лікарні ОСОБА_5 слід підготувати наказ про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності (т.1 а.с.16).

З наказом ОСОБА_1 ознайомлений того ж дня, 11 квітня 2017 року (т.1 а.с.16 ).

З 19 квітня 2017 року позивач на виконання вимог відповідача щодо продовження позачергового медичного огляду вжив всіх можливих заходів для їх здійснення (т.1 а.с.25,28-33,37,39,42-43,46-47,55-57).

З 21 квітня до 22 травня 2017 включно позивач подав головному лікарю лікарні ОСОБА_4 . 6 заяв в яких зазначив про неможливість з незалежних від нього причин пройти медичний огляд та просив подовжити строк, визначений ним у наказі №118 від 11 квітня 2017 року (т.1а.с.29,30,31,32.37,39).

Будь-якої реакції з боку адміністрації лікарні на вказані та зареєстровані в КЗ «Білгород-Дністровська МБЛ» звернення позивача матеріали справи не містять.

Згідно висновку комплексного психолого-психіатричного дослідження ОСОБА_1 , складеного 24 липня 2017 року спеціалістами ТОВ «Судова незалежна експертиза України», актуальний психічний стан ОСОБА_1 відповідає діагностичним стандартам. Рекомендовано: раціональна психологічна корекція з врахуванням перенесених травм голови та специфіки роботи, перенесених стресових ситуацій, режим праці та відпочинку. Динамічний нагляд у невролога за місцем проживання (т.1 а.с.69-74).

10 вересня 2017 року ОСОБА_1 склав звіт про виконання наказу № 118 від 11 квітня 2017 року, в якому, зокрема, зазначено про дату проходження медичного огляду з визначенням спеціалістів для виконання медичного обстеження ( т.1 а.с.26-27).

Згідно відповіді голови спеціалізованої психіатричної медико-соціальної експертної комісії КУ «Одеський обласний центр МСЕК» від 05 червня 2019 року ОСОБА_1 28 листопада 2017 року знаходився на консультації в спеціалізованій психіатричній МСЕК(т.1 а.с.210).

29 листопада 2017 року завідуючим акушерсько-гінекологічним відділенням ОСОБА_6 , старшою акушеркою ОСОБА_7 , лікарем акушер-гінекологом ОСОБА_8 складено акт про відсутність ОСОБА_1 на роботі 28 листопада 2017 року (т.1 а.с.144).

01 грудня 2017 року головним лікарем КЗ «Білгород-Дністровська міськрайонна багатопрофільна лікарня» ОСОБА_4 видано наказ №190-ос/рт «Про розірвання трудового договору з ОСОБА_1 за прогул» на підставі п.4ч.1ст.40 КЗпП з 01 грудня 2017 року, в якому зазначено, що лікар-акушер-гінеколог ОСОБА_1 наказом головного лікаря від 11 квітня 2017 року відсторонений від роботи до 20 квітня 2017 року з метою проходження позачергового медичного огляду. Результати медичного огляду,листок непрацездатності та медична довідка до лікарні не надходили та до роботи він не став.

Підставами для наказу зазначені акти: від 19 та 24 травня, від 01, 07, 10, 15 та 21 червня, від 01, 05, 12, 19, 21 та 26 липня, від 03,09,14,18 та 30 серпня, від 06, 20 та 27 вересня, від 02, 04, 11, 18 та 25 жовтня, від 01, 04, 08, 15, 22 та 29 листопада 2017 року про відсутність на роботі на 32 аркушах (т.1 а.с.20).

У справі також міститься наказ №190-ос/рт про припинення трудового договору, ОСОБА_1 лікаря акушера-гінеколога (для надання екстреної медичної допомоги) акушерського-гінекологічного відділення звільнено з 01 грудня 2017 року за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України за прогул (типова форма №П-4) (т.1 а.с.19).

01 грудня 2017 року на адресу ОСОБА_1 надіслано повідомлення про ознайомлення з наказом про розірвання трудового договору та необхідність отримання трудової книжки; з наказом про звільнення позивач ознайомлений 07 грудня 2017 року (т.1 а.с.18,20).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Щодо вимоги про поновлення на роботі

В силу ч.1ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

За змістом названої норми права порушенням трудової дисципліни (дисциплінарним проступком) є протиправне, винне невиконання або неналежне виконання працівником трудових обов`язків.

Згідно ст.ст.148, 149 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо при виявленні проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується у наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Пленум ВСУ у п.п.22,23 постанови роз`яснив, що у справах про поновлення на роботі осіб, які звільнені за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясовувати, у чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п.п.3,4,7,8 ст. 40 і п.1ст.41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст.147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

На підставі п.4 ст.40 КЗпП України власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір у разі вчинення працівником прогулу без поважних причин.

Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно або в цілому). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня.

Таким чином, для встановлення факту прогулу суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають протиправність та вину працівника.

Як зазначалось вище, наказу про звільнення передував наказ головного лікаря Десятника І.П. №118 від 11 квітня 2017 року, згідно якого ОСОБА_1 з 11 квітня 2017 року відсторонено від роботи з метою проходження позачергового медичного огляду, який йому було запропоновано пройти з 13 до 20 квітня 2017 року.

Правовою підставою для видання наказу про відсторонення, крім іншого, визначено ст.46 КЗпП України.

Відповідно до ст.46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Позивач послався на те, що на роботу він не виходив з поважних причин, оскільки відсторонений від роботи в період проходження медичного обстеження, що підтверджено наданими ним суду доказами (обстеження у стаціонарних та амбулаторних умовах протягом квітня - грудня 2017 року).

Згідно п.11 Порядку проведення обов`язкових профілактичних медичних оглядів та видачі особистих медичних книжок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2001 року №559, роботодавець здійснює контроль за проходженням працівниками у встановлені терміни обов`язкових медичних оглядів і несе за це відповідальність.

Однак матеріали справи не містять дані про те, що відповідач здійснював контроль за проходженням медичного огляду ОСОБА_1 , починаючи з 13 квітня 2017 року до часу його звільнення - 01 грудня 2017 року.

Зміст наказу №190-ос/рт від 01 грудня 2017 року про звільнення позивача за прогул містить посилання на 32 акти про відсутність ОСОБА_1 на роботі, складених протягом травня-листопада 2017 року.

Проте, сам по собі факт констатації зазначеної кількості актів ще не свідчить, що вони складені відповідно до вимог законодавства.

Оскільки звільнення з роботи є крайнім заходом дисциплінарного стягнення, відповідач повинен був виконати вимоги ст.ст.148,149 КЗпП України при вирішенні питання про звільнення позивача з підстав ч.1 п.4 ст.40 КЗпП України.

Відповідно до ч.ч.1,3ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у справі є лише копія останнього акту від 29 листопада 2017 року та відсутні дані про те, що адміністрація ознайомила позивача із всіма 32 актами до його звільнення, отримавши від нього письмові пояснення щодо відсутності на роботі.

Доводи відповідача про те, що позивач не був присутній на роботі 28 листопада 2017 року без поважних причин, що підтверджено актом від 29 листопада 2017 року, спростовуються довідкою голови спеціалізованої психіатричної медико-соціальної експертної комісії КУ «Одеський обласний центр МСЕ» від 05 червня 2019 року, згідно якій ОСОБА_1 28 листопада 2017 року знаходився на консультації в спеціалізованій психіатричній МСЕК (т.1 а.с.144, 210).

Відповідач належних та допустимих доказів відібрання письмових пояснень від ОСОБА_1 перед звільненням, що взяв до уваги його попередню роботу на посаді акушера-гінеколога на протязі 27 років, що підтверджено трудовою книжкою останнього, не надав.

Доводи відповідача про те, що позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисциплини 10 квітня 2017 року, за день до відсторонення ОСОБА_1 від роботи, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки в справі відсутня копія цього наказу та дані про те, що з ним ознайомлений позивач, який вправі був його оскаржити.

Колегія суддів також звертав увагу на те, що дії роботодавця щодо складення 32 актів про відсутність позивача на роботі, з жодним з яких ОСОБА_1 не був ознайомлений, видання 2 наказів протягом 2 днів про притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності від 10 квітня 2017 року та про відсторонення від роботи від 11 квітня 2017 року, можуть свідчити про навмисні дії роботодавця по звільненню ОСОБА_1 з займаної посади та зловживання правом з боку керівника лікарні як більш сильної сторони в трудових правовідносинах.

Згідно ч.ч.1,3 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.п. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5 ч.1ст. 40,п.п.2,3 ст.41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. Відповідач належних та допустимих доказів такої згоди профспілки, яка утворена в КЗ «Білгород-Дністровська МБЛ», не надав.

В законодавстві відсутнє чітке визначення поняття «відсторонення від роботи», що на практиці призводить до помилок в застосуванні даного положення законодавства.

Апеляційний суд вважає, що відсторонення від роботи - це тимчасове позбавлення працівника, який перебуває у трудових правовідносинах із підприємством, установою або організацією, можливості реального здійснення ним права на працю. Усунення від роботи провадиться власником на підставі виявленого ним факту, через який власник має право усунути або зобов`язаний усунути працівника від роботи. Під час відсторонення від роботи дія трудового договору не припиняється, але працівник тимчасово до роботи не допускається. При цьому на період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце.

Не можна звільнити за прогул особу, яка відсторонена від роботи.

Тому колегія суддів звертає увагу на те, що звільнення за прогул ОСОБА_1 , відстороненого від роботи для проведення медичного огляду, та який довів, що продовжує проходити медичне обстеження, проти чого не заперечувала адміністрація лікарні, не можна вважати законним.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що, звільнення ОСОБА_1 з посади лікаря з 01 грудня 2017 року за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку з прогулом відбулось з дотриманням вимог трудового законодавства.

Правових підстав для застосування крайнього заходу дисциплінарного стягнення - звільнення позивача з роботи за ч.1 п.4 ст.40 КЗпП України немає.

Тому колегія суддів вважає необхідним поновити позивача на посаді лікаря-акушера-гінеколога (для надання екстреної медичної допомоги) в акушерське-гінекологічне відділення комунального некомерційного підприємства «Білгород-Дністровська міська багатопрофільна лікарня» Білгород-Дністровської міської радина 0,5 ставки.

Виходячи із принципу диспозитивності, та враховуючи те, що ОСОБА_1 вимоги про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу не заявлялись, апеляційний суд вказане питання не вирішує.

Щодо вимоги про стягнення матеріальної шкоди .

Статтею 17 Закону України «Про охорону праці» зобов`язано роботодавця за свої кошти забезпечити фінансування та організацію проведення попереднього (під час прийняття на роботу) і періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів певних категорій працівників, в тому числі і тих, які зайняті на роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці.

Згідно п.3.8 Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 21 травня 2007 року № 246, роботодавець забезпечує за свій рахунок позачерговий медичний огляд працівників.

Як вбачається з матеріалів справи, під час проходження медичного огляду позивачем витрачені кошти в розмірі 4 320 грн., а саме: за магнітно-резонансну томографію головного мозку від 21 вересня 2017 року в сумі 1000грн., за проведення комплексного псіхолого - психіатричного дослідження експертами в сумі 3000 грн., за проходження ультразвукової допплерографіі від 21 вересня 2017 року в сумі 320 грн., що підтверджено відповідними квитанціями, а тому вказані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача (т.1 а.с.75,99,99а,100).

Оскільки медичний огляд позивача проводився за ініціативою відповідача, тому відповідно до вищевказаних вимог закону кошти, які було сплачені позивачем в зв`язку з проходженням медичного огляду, відшкодовуються відповідачем.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди

Так, ч.2 ст.16 ЦК визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди тощо.

У ст.1 КЗпП України передбачено, що на трудові відносини поширюються норми цього закону.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст.237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону (ст.237-1 КЗпП України) містить перелік юридичних фактів, які можуть бути підставою для виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення, підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі ст.237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановлене Конституцією України та законами право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, в даному випадку - поновлення на роботі, так і механізмом компенсації за моральну шкоду як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси.

Звернувшись до суду, позивач послався на те, що відповідач, звільнивши його з роботи, позбавив його роботи, заробітку й відповідних засобів на утримання родини, що складається із двох осіб, однією з яких є непрацездатна мати. Відповідач заподіяв йому моральну шкоду, що полягає в моральних, щиросердечних стражданнях.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 була завдана моральна шкода неправомірним звільненням з роботи. Вказане призвело до моральних страждань, до необхідності прикладання ним додаткових зусиль по організації свого життя.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, колегія суддів врахувала конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат. Зокрема, ураховано тяжкість вимушених змін у його життєвих відносинах, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Тому надавши оцінку всім обставинам, що спричинили моральну шкоду, колегія суддів, визначила її розмір з урахуванням принципу справедливості, співмірності та виваженості в розмірі 3 000 (три тисячі) грн.

Доводи позивача про стягнення моральної шкоди в розмірі 70 000 грн. до уваги не приймаються, оскільки розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, визначено з урахуванням вимог ст.237-1 КЗпП України та загальних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, визначених ст.ст.23,167 ЦК України.

Щодо стягнення судових витрат.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно вимог ч.ч.1,2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При здійсненні розподілу витрат, пов`язаних з оплатою послуг на професійну правничу допомогу, колегія суддів враховує те, що позивачем підтверджено правовий статус адвоката Янкова І.Д., який приймав участь у справі на підставі ордеру (т.1а.с.105), наявність доказів фактичної сплати адвокату коштів на підставі договору в розмірі 4 600 грн., що підтверджено квитанціями на 1 600 грн. від 25 листопада 2017 року та 3 000 грн. від 12 січня 2018 року, детальним описом виконаних адвокатом робіт, а тому є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 4 600 грн. (т.1 а.с.85,104-105,211).

У стягненні з відповідача витрат за виготовлення ксерокопій документів в розмірі 121грн. слід відмовити, оскільки дані виплати не відносяться до судових витрат.

За правилами п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Частиною 6 ст.141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач при подачі позову 05 січня 2018 року звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача за вимоги немайнового характеру про поновлення на роботі слід стягнути судовий збір в розмірі 704,80 грн., за вимоги про відшкодування матеріально шкоди майнового характеру, 1 відсоток ціни позову, але не менше 704,80 грн., за моральну шкоду 704,80 грн. в загальної сумі 2114грн.40 коп. (704,80 грн. х 3 = 2114,40грн.), які необхідно стягнути з відповідача на користь держави.

З врахуванням викладеного рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з постановленням нового судового рішення про задоволення позову частково.

Керуючись ст.ст.368,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 червня 2019 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства «Білгород-Дністровська міська багатопрофільна лікарня» Білгород-Дністровської міської радипро поновлення на роботі, відшкодування матеріальної шкоди та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на посаді лікаря-акушера-гінеколога (для надання екстреної медичної допомоги) в акушерське-гінекологічне відділення комунального некомерційного підприємства «Білгород-Дністровська міська багатопрофільна лікарня» Білгород-Дністровської міської радина 0,5 ставки.

Стягнути з комунального некомерційного підприємства «Білгород-Дністровська міська багатопрофільна лікарня» Білгород-Дністровської міської ради(м.Білгород-Дністровський,вул.Московська,1, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ,РНОКПП: НОМЕР_1 ) матеріальну шкоду в розмірі 4 320 (чотири тисячі триста двадцять) грн.

Стягнути з комунального некомерційного підприємства «Білгород-Дністровська міська багатопрофільна лікарня» Білгород-Дністровської міської ради(м.Білгород-Дністровський,вул.Московська,1, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) моральну шкоду в розмірі 3 000 (три тисячі) грн.

Стягнути з комунального некомерційного підприємства «Білгород-Дністровська міська багатопрофільна лікарня» Білгород-Дністровської міської ради(м.Білгород-Дністровський,вул.Московська,1, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 600 (чотири тисячі шістсот) грн.

Стягнути з комунального некомерційного підприємства «Білгород-Дністровська міська багатопрофільна лікарня» Білгород-Дністровської міської ради(м.Білгород-Дністровський,вул.Московська,1, ЄДРПОУ:0199866) на користь держави судовий збір у розмірі 2 114 (дві тисячі сто чотирнадцять) грн.40 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий

Судді :