Ухвала

01 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 683/2859/17

провадження № 61-17262св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: посадова особа слідчого відділу Старокостянтинівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області Крупський Віталій Віталійович, Старокостянтинівське управління Державної казначейської служби України в Хмельницькій області,

третя особа ? Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 20 грудня 2017 року у складі судді Бондарчук Л. А. та постанову апеляційного суду Хмельницької області від 12 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Талалай О. І., Корніюк А. П., Ярмолюка О. І.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до слідчого відділу Старокостянтинівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області Крупського В. В., Старокостянтинівського управління Державної казначейської служби України в Хмельницькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 26 лютого 2016 року Старокостянтинівською місцевою прокуратурою до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000010 внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною перою статті 376-1 КК України. Постановою слідчого СВ Старокостянтинівського ВП ГУ НП в Хмельницькій області Крупського В. В. від 21 квітня 2016 року відмовлено у визнані позивача потерпілим у кримінальному провадженні. Ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області від 24 травня 2016 року постанова слідчого скасована і зобов`язано визнати ОСОБА_1 потерпілим. Постановою слідчого від 25 травня 2016 року позивач визнаний потерпілим у кримінальному провадженні

№ 0000010.

Під час досудового розслідування ОСОБА_1 лише один раз був допитаний слідчим. Всупереч вимогам статті 220 КПК України усі його письмові клопотання були залишені без процесуального реагування. Не дали результатів і скарги на правове свавілля слідчого, з якими звертався у порядку, передбаченому КПК України.

Ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області

від 01 вересня 2017 року встановлено факт бездіяльності слідчого і зобов`язано повідомити потерпілого про прийняте у кримінальному провадженні рішення та надати можливість ознайомитися з матеріалами кримінального провадження. Під час розгляду у суді його скарги стало відомо про закриття провадження у травні 2017 року. За результатами оскарження ухвалою Красилівського районного суду від 12 жовтня

2017 року постанова про закриття кримінального провадження скасована і зобов`язано слідчого продовжити досудове розслідування.

У зв`язку з недбалим проведенням слідчих дій і прийняттям незаконних процесуальних рішень ОСОБА_1 подав заяву про відвід слідчого Крупського В. В. у кримінальному провадженні № 0000010. Ухвалою суду від 02 листопада 2017 року відвід задоволено.

За період недбалого провадження слідчих дій і постановлення незаконних процесуальних рішень ОСОБА_1 заподіяно матеріальні збитки, які пов`язані з витратами на переміщення між містами Шепетівка - Старокостянтинів - Хмельницький - Красилів, на юридично-правові консультації адвокатів, на відрядження і листування з прокуратурою, судом, підрозділами НП, та моральна шкода по причині перенесених переживань, нервозності, стану психоемоційної напруги, тимчасової відірваності від активного суспільно-політичного життя, які відбивалися на близьких, негативно вплинули на стан здоров`я.

ОСОБА_1 просив стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь реальні збитки у сумі 11 392,71 грн, компенсацію за моральну шкоду - 16 080,00 грн (з розрахунку 1/4 частка від мінімальної заробітної плати за кожен місяць недбалого виконання слідчих дій у кримінальному провадженні).

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області

від 22 листопада 2017 року до участі у справі залучено третю особу Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області

від 20 грудня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою апеляційного суду Хмельницької області від 12 лютого

2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області

від 20 грудня 2017 року залишено без змін.

05 березня 2018 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області

від 20 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Хмельницької області від 12 лютого 2018 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Ухвалою Верховного Суду від 23 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області.

Ухвалою Верховного Суду від 23 травня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 20 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Хмельницької області

від 12 лютого 2018 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про закриття касаційного провадження, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову ОСОБА_1 є стягнення матеріальної шкоди в розмірі 11 392,71 грн та моральної шкоди в розмірі 16 080,00 грн, у зв`язку з чим ціна позову в указаній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762,00 грн х 100 = 176 200 грн).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (Zubac v. Croatia (Зубак проти Хорватії), від 05 квітня 2018 року).

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Верховним Судом перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Судом касаційної інстанції досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, доводи касаційних скарг, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services

v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки Верховним Судом помилково відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області

від 20 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Хмельницької області від 12 лютого 2018 рокуу малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, касаційне провадження необхідно закрити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389,

пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до слідчого відділу Старокостянтинівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області Крупського Віталія Віталійовича, Старокостянтинівського управління Державної казначейської служби України в Хмельницькій області, третя особа ? Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої посадовою особою правоохоронного органу, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 20 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Хмельницької області від 12 лютого 2018 року - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: С. Ю. Бурлаков
А. Ю. Зайцев
В. М. Коротун
В. П. Курило