Справа № 201/7000/19
Провадження № 2/201/1151/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2020р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого: судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Іващенко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

18.06.2019р. АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 13055 грн. 10 коп. (а.с. №3-5).

Разом з позовною заявою до суду надійшло клопотання представника позивача Гребенюк О.С. (діє на підставі довіреності від 31.01.2019р. а.с.№28) про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. №35).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 18.07.2019р. було відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч.2,3 ст.274, ч.5 ст.279 ЦПК України призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. №40).

В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяви посилався на те, що 18.06.2013р. ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим відповідачкою була підписана анкета-заява б/н від 18.06.2013р., після підписання якої відповідачка отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Підписавши анкету-заяву від 18.06.2013р., відповідачка погодилася з запропонованими їй Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які разом з заявою складають Договір про надання банківських послуг. Зобов`язання за Договором про надання банківських послуг банк виконав у повному обсязі, а саме, надав відповідачці кошти та можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідачка свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, не здійснила в повному обсязі сплату отриманих кредитних коштів, пені та штрафів, передбачених договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 14.05.2019р. становить 13055,10 грн., з яких: 2885,39 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 2935,98 заборгованість по простроченому тілу кредиту, 5735,87 грн. - пеня за прострочене зобов`язання; 400 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 500 грн. - фіксована частина та 597,86 грн. - процентна складова. Зазначену суму заборгованості позивач просив суд стягнути з відповідачки, а також понесені ним судові витрати у розмірі 1921 грн.

13.12.2019р. до суду надійшов відзив відповідачки на позовну заяву, в якому в обґрунтування своїх заперечень ОСОБА_1 посилалася на те, що оскільки у неї відсутній договір вона не мала змоги ознайомитися з умовами про збільшення кредитного ліміту. Також відповідачка зазначила, що вона не була ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, на які посилається позивач в обґрунтування вимог щодо нарахування відсотків та неустойки. Крім того, вимога банка про одночасне стягнення пені та штрафів є подвійною відповідальністю та суперечить ст.61 Конституції України (а.с. № 52-54).

05.03.2020р. та 06.03.2020р. до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача Ванжа Н.В. (діє на підставі довіреності від 10.02.2020р. - а.с. №108) додатково до обґрунтувань, викладених в позовній заяві зазначила, що з підписанням анкети-заяви від 18.06.2013р. відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява разом з наданими їй для ознайомлення "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами Банку", складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що було засвідчено особистим підписом клієнта. Після підписання анкети-заяви клієнтом була отримана кредитна картка, на яку було встановлено кредитний ліміт та в подальшому після закінчення строку дії карти, відповідачка отримувала нову кредитну картку, довідка про строк дії карт, а також фото клієнта з карткою додаються. Зміна тіла кредиту безпосередньо повя,зана з продовженням відповідачкою користування картою (зняття коштів, оплата послуг і т.д.). Відповідачка користувалася кредитними коштами, що підтверджується випискою по картковому рахунку та частково сплачувала заборгованість, наданий банком розрахунок відповідачкою не спростований, контррозрахунок не надано (а.с. № 70-77).

12.03.2020р. до суду надійшов додатковий відзив ОСОБА_1 на позов, в якому відповідачка зазначила, що нею була підписана анкета-заява на отримання зарплатної картки, кредитну картку вона отримала в доповнення. Дійсно вона користувалася кредитними коштами, проте, заборгованість по тілу кредиту вона визнає частково, а саме лише в розмірі 2500 грн. Відповідачка зазначила, що неодноразово знімала кошти, проте погашала заборгованість. Просила суд застосувати спеціальну позовну давність в 1 рік до вимог про стягнення пені та відмовити в задоволенні суми штрафів, оскільки одночасне нарахування, як пені так і штрафів є подвійною відповідальністю (а.с. № 129-131).

В судове засідання 01.04.2020р. представник позивача не з`явився, про дату та час слухання позивач повідомлявся належним чином, шляхом направлення повідомлення про виклик до суду на поштову адресу для листування зазначену у позові, про що в матеріалах справи наявні відповідні докази (а.с.№ 69). Крім того, в матеріалах справи наявна заява представника позивача Гребенюк О.С., яка надійшла разом з позовною заявою, в якій представник позивача зазначив, що позов підтримує в повному обсязі та просить суд його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві та згідно доказів, наявних в матеріалах справи, розгляд справи проводити за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. №34) .

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання 01.04.2020р. не з`явилася про дату та час слухання справи була повідомлена належним чином шляхом, про що в матеріалах справи наявні докази (а.с. №68). 01.04.2020р. до суду надійшла заява відповідачки, в якій вона зазначила, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі з підстав викладених у письмових відзивах. Також в цій заяві зазначила, що не заперечує проти розгляду справи за її відсутності та без фіксування судового процесу технічними засобами (а.с. №133).

За таких обставин, враховуючи належне повідомлення сторін про день та час розгляду справи, надані сторонами письмові відзиви та відповідь на відзив, наявність заяв обох сторін про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає за можливе провести розгляд справи відповідно до вимог ст.223, ч.2 ст. 247 ЦПК України за відсутністю сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст.89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 (після розірвання шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_1 - а.с. №44-45) звернулася до ПАТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим нею була підписана анкета-заява №б/н від 18.06.2013р. про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. З підписанням відповідної анкети-заяви, відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява разом з запропонованими їй для ознайомлення в письмовому вигляді Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи Банку, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг (а.с.№10).

Відповідно до ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу , інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України ).

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно до ч.1 ст.76, ч.2 ст.77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В позовній заяві позивач просив стягнути з відповідачки суму заборгованості за договором банківського обслуговування б/н від 18.06.2013р. станом на 14.05.2019р. в розмірі 13055,10 грн., з яких: 2885,39 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 2935,98 грн. -заборгованість по простроченому тілу кредиту, 5735,87 грн. - пеня за прострочене зобов`язання; 400 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 500 грн. - фіксована частина та 597,86 грн. - процентна складова.

Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

За змістом заперечень викладених у додатковому відзові від 12.12.2019р. відповідачкою не заперечувалися обставини отримання кредитної карти, користування кредитними коштами та внесення коштів на погашення заборгованості. Відповідне приймається судом до уваги при винесенні рішення, а тому суд вважає, що відповідні згідно ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Частина 5 ст.263 ЦПК України визначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Визначаючи розмір заборгованості за договором, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх та оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими обставинами справи та наявними у справі доказами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги заборгованості по тілу кредиту, простроченому тілу кредиту посилався розрахунок кредитної заборгованості за договором від 18.06.2013р.

До позовної заяви позивачем долучено два розрахунки заборгованості за договором за період з 18.06.2013р. по 31.05.2015р. та з 01.06.2015р. по 14.05.2019р.

Як вбачається зі здійсненого позивачем розрахунку заборгованості за період з 18.06.2013р. по 31.05.2015р. (а.с.№ 6), заборгованість за поточним тілом кредиту становить 1851,45 грн., отже у відповідачки станом на 31.05.2015р. була відсутня прострочена заборгованість.

Згідно здійсненого позивачем розрахунку заборгованості за період з 01.06.2015р. по 14.05.2019р. (а.с.№7-9) залишок поточної заборгованість по тілу 2885,39 грн., за простроченим тілом 2935,98 грн. При цьому, згідно даного розрахунку в заборгованість по тілу кредиту банком включено сума відсотків 4966,93 грн. погашених за рахунок кредиту (стовпчик 4 розрахунку "відсотки погашена за рахунок кредиту"). У виписці по картковому рахунку відповідні операції відображено як "списание процентов за использование кредитного лимита).

Як зазначає позивач в позовній заяві, на підставі п.2.1.1.12.2 Умов і Правил, сплату процентів за користування кредитом клієнт здійснює шляхом надання доручення банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих процентів (договірне списання). Якщо на дату нарахування процентів клієнт використав всю суму кредиту, сторони узгодили збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань за кредитом, що мала місце на дату нарахування процентів.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Тобто, банк на підтвердження тих чи інших умов кредитування, повинен надавати суду підписані позичальником Умови та Правила надання банком кредиту або докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розуміла відповідачка, підписуючи заяву позичальника, наприклад, підписану заяву позичальника, яка містить посилання на конкретну редакцію таких Умов, відповідно, із наданням суду цієї редакції Умов.

Проте, враховуючи, що позивачем не доведено, що при підписанні анкети-заяви від 18.06.2013р. відповідачка була обізнана та погодилася саме з наданою позивачем редакцією Умов та Правил, а отже, позивачем не надано належних доказів погодження клієнтом п.2.1.1.12.2 Умов і Правил, керуючись яким банк здійснював погашення процентів за рахунок кредитного ліміту, внаслідок чого збільшувалася заборгованість по тілу кредиту, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем підстав для стягнення з боржника заявленої суми заборгованості по простроченому тілу кредиту 2935,98 грн.

Враховуючи надані банком виписки по картковому рахунку, довідки про розмір кредитного ліміту, довідки про строк дії кредитної карти, виходячи з яких суд вважає доведеним обставини отримання відповідачкою кредитної карти зі встановленим кредитним лімітом, користування кредитними коштами, часткове погашення заборгованості, а також те, що відповідачкою не було належними доказами спростовано суму заборгованості по тілу кредиту, суд при винесенні рішення керується розрахунком позивача.

Оскільки відповідачкою зобов`язання по погашенню тіла кредиту в повному обсязі не виконано, чим порушено вимоги ст.ст. 1049, 1054 ЦК України, позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" про стягнення заборгованості по тілу кредиту 2885,39 грн. підлягають задоволенню.

Визначаючи розмір заборгованості по пені та штрафам, яка підлягає стягненню з боржника, суд належним чином дослідивши подані позивачем докази, оцінивши їх в сукупності та взаємозв`язку з іншими обставинами справи, приймаючи до уваги, що згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, дійшов до наступних висновків.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги заборгованості по пені та штрафам, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 18.06.2013р., посилався на Витяг з Тарифів Банку та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємні частини договору.

Судом встановлено, що у анкеті-заяві, яка була підписана відповідачкою 18.06.2013р., не погоджені умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Як встановлено вище, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з відповідною редакцією Тарифів, Умов та Правил була ознайомлена відповідачка і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент підписання анкети-заяви від 18.06.2013р. містили умови щодо сплати неустойки у вигляді пені та штрафу саме у зазначених в ньому розмірах і порядку нарахування, як про це наголошує позивач у позовній заяві.

Конституційний Суд України у рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996р. № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013р. у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України участь у договорі споживача, як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила банківських послуг, наданий банком Витяг з Умов та Правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Саме таких правових висновків набула Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019р. у справі №342/180/17, які в силу ч.2 ст.416 ЦПК України є обов`язковими для застосування судами в аналогічних правовідносинах.

При винесенні рішення не вирішуються питання про застосування до позовних вимог в частині стягнення пені спеціальних строків позовної давності з урахуванням заяви відповідачки, оскільки в задоволенні цієї частини позовних вимог суд відмовляє в зв`язку з безпідставністю, а в межах строків позовної давності підлягає захисту тільки порушене право.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст. 549 ЦК України ). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України ).

За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Позивачем ані в позовній заяві, ані в детальному розрахунку заборгованості не наведено належних обґрунтувань щодо розміру грошових зобов`язань та строків (періодів) порушення відповідних зобов`язань, виходячи з яких позивачем здійснено одночасне нарахування, як пені так і штрафів, а також обґрунтувань періодів порушення зобов`язання, за які позивачем здійснено одночасне нарахування неустойки - пені та штрафів.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по пені та штрафам не підлягають задоволенню, оскільки сторони договору не обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, порядок, строки нарахування неустойки.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме, в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача за договором про надання банківських послуг б/н від 18.06.2013р. заборгованість за тілом кредиту в сумі 2885,39 грн.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеній частині позовних вимог, а саме в розмірі 424 грн.57 коп. (2885,39 грн. х 1921грн. : 13055,10 грн. = 424,57 грн.)

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 207, 634, 638, 648, 1054 ЦК України, постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019р. у справі №342/180/17, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, 223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, ч.2,3 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за договором про надання банківських послуг б/н від 18.06.2013р. за тілом кредиту станом на 14.05.2019р. в сумі 2885,39 грн. (дві тисячі вісімсот вісімдесят п`ять грн. 39 коп.)

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" судові витрати по сплаті судового збору в сумі 424 грн.57 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.