ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

06 квітня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 738/1570/19

Головуючий у першій інстанції - Савченко О. А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/433/20

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Харечко Л.К.,

суддів: Онищенко О.І., Скрипки А.А.,

секретар - Позняк О.М.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 , відповідач - ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки та піклування Менської міської ради Менського району Чернігівської області,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Менського районного суду Чернігівської області від 24 грудня 2019 року у складі судді Савченка О.А., повний текст якого складений 03.01.2020 року в м. Мена Чернігівської області,

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно їх сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 24 грудня 2019 року позов задоволено, позбавлений ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований по АДРЕСА_1 , батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мена, Менського району, Чернігівської області. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768 грн. 40 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи скарги зводяться до того, що ухвалюючи рішення про позбавлення батьківських прав, суд не врахував, що це є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставинами цієї справи не доведена, адже, належних та допустимих доказів ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків чи свідомого нехтування позивачем не надано. Навпаки, матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2 звертався до опікунської ради та комісії з питань захисту прав дитини при Менській райдержадміністрації з питання визначення часу побачень з сином. Також у висновку виконавчого комітету відсутні дані про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини, не застосовувались до нього і заходи попередження щодо необхідності змінити ставлення до виховання дитини, а відсутність спілкування з вчителями чи вихователями не означає відсутності інтересу батька по відношенню до дитини.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи не подавався.

Вислухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Україною 27.02.1991 року, передбачено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Держави - учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом.

Згідно з преамбулою Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованої Україною, визначається важливість ролі батьків у захисті та підтримці прав і найвищих інтересів дітей, зважаючи на те, що Держави в разі необхідності мають також брати участь у такому захисті й у такій підтримці.

Відповідно до ст. 6 Конвенції під час розгляду справи, що стосується дитини, судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки; приділяє належну увагу думкам, висловленим дитиною.

Статтею 164 Сімейного кодексу України передбачені наступні підстави позбавлення батьківських прав: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь - яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 30.03.2007 року № 3 зі змінами «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання сина, не цікавиться його життям та здоров`ям, також суд, вирішуючи дану справу, взяв до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавити батьківських прав відповідача.

Проте з таким висновком колегія суддів не погоджується та вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.10.2007 року, який розірваний заочним рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 03.09.2009 року, що підтверджується копією цього рішення та копіює свідоцтва про розірвання шлюбу (а. с. 7, 8).

Від шлюбу сторони мають дітей сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 6).

Згідно з довідкою Менської міської ради Чернігівського району Чернігівської області від 12.09.2019 року № 2212/0417 (а. с. 43) за адресою: АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_1 зареєстровані чоловік - ОСОБА_5 , син - ОСОБА_3 , дочка - ОСОБА_6 .

Відповідно до листа депутата Менської міської ради від 18.06.2019 року (а. с. 91) при спілкуванні з сусідами виявлено, що ОСОБА_2 не бере участі у вихованні своєї дитини - ОСОБА_3 . Довідка Менського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів від 10.06.2019 року № 190 (а. с. 12) свідчить про те, що ОСОБА_3 є учнем 5-Б класу Менського ОЗЗСО І-ІІІ степенів. За інформацією класного керівника батько учня - ОСОБА_2 за період з 2014-2019 навчальні роки не цікавився навчанням та вихованням дитини в школі, не відвідував батьківські збори, шкільні та класні заходи, а із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 вбачається, що станом на травень 2019 року сукупний розмір заборгованості по аліментах ОСОБА_2 , стягнутих судом на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , становить 55 451 грн. 51 коп.

Також рішенням виконавчого комітету Менської міської ради Менського району Чернігівської області від 27.08.2019 року № 196 затверджений висновок виконавчого комітету Менської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 20, 21).

Однак у висновку зазначено, що ОСОБА_2 направив лист, де він заперечує щодо позбавлення його батьківських прав, так як не може виконувати батьківські обов`язки, оскільки наразі знаходиться в державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор».

Апеляційний суд враховує, що Сімейним кодексом України визначено чіткий перелік підстав для позбавлення батьківських прав щодо дітей. Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що відповідач ухиляється від виховання своїх обов`язків по вихованню сина.

Встановлено, що після розірвання шлюбу, син ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю - позивачем по справі за зазначеною вище адресою (а. с. 43). Відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 28.03.2013 року по теперішній час (а. с. 25).

Вироком Менського районного суду Чернігівської області від 23.10.2019 року, який залишений без змін ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду від 10.02.2020 року, ОСОБА_2 визнаний винним за ч.1, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна. На даний час він знаходиться в державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор» та перебуває в Чернігівській міській медичній частині на обліку з приводу незадовільного стану здоров`я, де отримує по життєво терапію (а. с. 170, 175-183, 184-189).

В п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 зі змінами «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виконання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Так, в листі ГУ Національної поліції в Чернігівській області (Менський відділ поліції) від 24.10.2019 року № 6414/124/45-2019 зазначено, що ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності не притягувався (а. с. 173).

Також рішенням спільного засідання комісії з питань захисту прав дитини та опікунської ради при Менській райдержадміністрації від 23.05.2009 року (а. с. 172) встановлено, що 24.04.2009 року ОСОБА_2 звертався з заявою про надання висновку спільного засідання комісії з питань захисту прав дитини та опікунської ради щодо визначення часу побачень з сином ОСОБА_3 і було прийнято рішення рекомендувати встановити час побачень та спілкувань відповідача із сином двічі на тиждень з 10.00 до 12.00 години, попередньо домовившись про зустріч із матір`ю дитини.

18.11.2008 року і у грудні 2008 року відповідач повторно звертався до опікунської ради з заявою про встановлення днів та годин побачень з сином. Ці звернення також були вирішені позитивно та рекомендовано встановити час побачень та спілкувань ОСОБА_2 з сином у відповідні дні та часи на території помешкання матері та дитини, за попередньою домовленістю з матір`ю (а. с. 75, 171).

В апеляційній скарзі зазначено та під час розгляду справи було з`ясовано, що між сторонами наявний конфлікт між колишнім подружжям, які не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільної дитини, а також те, що відповідач заперечував проти позбавлення його батьківських прав та вказував, що він не ухиляється від виховання своїх обов`язків по вихованню сина. Представник відповідача звертав увагу суду на те, що підстав для позбавлення останнього батьківських прав немає, відповідач має важке захворювання, що перешкоджає останньому в побаченнях з дитиною.

Колегія суддів з огляду на вищевикладене погоджується з доводами відповідача та вважає, що в матеріалах справи відсутні дані, які б свідчили про негативну поведінку відповідача по відношенню до сина ОСОБА_3 , відсутні докази того, що позбавлення батьківських прав, в даній ситуації, є необхідним, що вимоги про застосування саме такого крайнього заходу є доведеними і що позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам дитини.

Також необхідно брати до уваги той факт, що відповідач на даний час не має можливості вільно спілкуватись з сином у зв`язку з відбуттям покарання у виправній установі та незадовільним станом здоров`я.

Отже суд приймає до уваги доводи апеляційної скарги та вважає, що надані позивачем докази не є достатніми для того, щоб зробити обґрунтований висновок про ухилення ОСОБА_2 від виховання сина, ці докази не свідчать про свідоме та умисне нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, тому, колегія суддів виходить з того, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового по суті судового рішення про відмову у задоволенні позову, оскільки суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про необхідність позбавлення батьківських прав відповідача.

Проте, слід попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 підлягають стягненню на користь ОСОБА_2 1 152 грн. 60 коп. судових витрат, понесених в суді апеляційної інстанції за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Менського районного суду Чернігівської області від 24 грудня 2019 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Менської міської ради Менського району Чернігівської області, про позбавлення батьківських прав відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 1 152 грн. 60 коп., понесені в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 13.04.2020 року.

Головуючий: Судді: