УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2020 р. м. Кремінна

Справа № 414/2057/13-ц

Провадження № 6/414/59/2020

Кремінський районний суд Луганської області в складі

головуючого судді Акулова Є.М.,

за участі секретаря судового засідання Дегтяренко Т.В.,

старшого державного виконавця Шашкової О.О.,

розглянувши подання начальника Кремінського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Шашковой О.О. про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа,

У С Т А Н О В И В:

07 квітня 2020 року до суду з вказаним поданням звернулася начальник Кремінського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Шашкова О.О.

В обгунтування якого зазначила, що на виконанні Кремінського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) знаходиться виконавче провадження № 41496491 за виконавчим листом № 4141/2057/13-ц, що виданий 11.12.2013 року Кремінським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості по виконавчому листу № 2-394 від 13.09.1996 року у розмірі 8847 грн. та пеню за несвоєчасну сплату аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , за період з 20.05.2013 року по 18.11.2013 року, у розмірі 16101,54 грн. , а всього 24948,54 грн. Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, згідно відповідей з ДФС та ПФУ, боржник офіційно не працює, пенсію не отримує. Рухомого та нерухомого майна за боржником не зареєстровано. Згідно відповіді з ДФС джерела отримання доходу в боржника відсутні. Останній час боржник щомісячно сплачує грошові кошти на користь стягувача у розімірі 500 грн. Станом на 01.04.2020 р. борг складає 21648 грн.

Тим самим, державний виконавець посилається на ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.

Враховуючи викладене,начальник Кремінського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) просить тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон, без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом (дублікат) № 414/2057/13-ц, виданий 25.02.2020 року.

Начальник Кремінського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Шашкова О.О. в судовому засіданні подання підтримала та вказала, що всіма прийнятими заходами не вдалося виконати судове рішення, майно в боржгника відсутнє, заробіток також, а тому необхідно обмежити боржника у виїзді за кордон, що буде сприяти виконанню рішення суду.

Суд, вислухавши пояснення державного виконавця, дослідивши додані до подання документи та матеріали, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що на виконанні Кремінського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) знаходиться виконавче провадження № 41496491 з виконання виконавчого листа № 4141/2057/13-ц, що виданий 11.12.2013 року Кремінським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості по виконавчому листу № 2-394 від 13.09.1996 року у розмірі 8847 грн. та пенею за несвоєчасну сплату аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , за період з 20.05.2013 року по 18.11.2013 року, у розмірі 16101,54 грн. а всього 24948,54 грн. (а.с. 5,6,7).

Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що ОСОБА_1 офіційно не працює, пенсію не отримує, рухомого та нерухомого майна за ним не зареєстровано, джерела доходу в нього відсутні (а.с. 8,9,10).

Згідно акту державного виконавця, майно на яке можна звернути стягнення в боржника відсутнє (а.с.11).

За останні п`ять місяців боржник ОСОБА_1 щомісячно сплачує грошові кошти на користь стягувача по 500 грн. про що свідчасть корінці переказів Укрпошти( ас 12-13).

07 квітня 2020 року Начальник Кремінського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Шашкова О.О звернулася до Кремінського районного суду Луганської області із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , посилаючись на ухилення останнього від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду (а.с.2-4)

Згідно з п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Отже, ухилення від виконання зобов`язань завжди є актом свідомої поведінки особи. Під час розгляду справ зазначеної категорії державний виконавець має довести обставини того, що боржник свідомо ухиляється, має намір та може ухилитись від виконання судового рішення шляхом залишення території України.

Із системного аналізу зазначеної норми права вбачається, що задоволення подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Тобто, предметом доказування є саме факт (факти) умисних винних дій, спрямованих на ухилення боржника від виконання зобов`язань, за умови об`єктивної спроможності божника виконувати зобов`язання, відсутності перешкод для цього.

В порядку ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли, зокрема, він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Пунктом 15 Правил перетинання державного кордону громадянами України постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 також передбачено, що громадянину може бути відмовлено у виїзді з України, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

З аналізу вказаного вище вбачається, що застосування такого заходу, як тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, є правом суду, з урахуванням всіх обставин, які свідчать про ухилення боржника від виконання зобов`язань.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно і свою власну. На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009) Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Схожі висновки ЄСПЛ ще раніше зробив у справі «Ігнатов проти Болгарії» («Ignatov v. Bulgaria», 02.07.2009), де неможливість судового оскарження тривалого обмеження указаного вище права людини, що полягало у забороні видачі закордонного паспорту, була визнана порушенням ст.2 Протоколу до Конвенції та ст. 13 Конвенції.

У справі «Хлюстов проти Росії» («Khlyustov v. Russia» від 11.07.2013) ЄСПЛ застосував указані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон у зв`язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, у цій справі ЄСПЛ визнав порушення ст.2 Протоколу №4 до Конвенції через те, що рішення про заборону виїзду за кордон було застосовано «автоматично», тобто лише у зв`язку з тим, що боржник добровільно не сплатив заборгованість, та без належного обґрунтування з урахуванням індивідуальної ситуації заявника.

Застосовуючи зазначені стандарти до цієї справи, суд звертає увагу на те, що стаття 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачає можливість тимчасового обмеження права громадянина України, який має паспорт, на виїзд за кордон, зокрема, у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання таких зобов`язань. Тобто Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань та/або судового рішення, а за ухилення від їх виконання. При цьому, під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов`язків. Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках:

- якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п. 2);

- якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання зобов`язань (п. 5);

- якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п. 8).

З урахуванням наведеного вище та встановлених обставин справи, суд вважає, що подання начальника Кремінського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Шашкової О.О взагалі не містять висновків щодо ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, тобто умисних винних дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань, за умови об`єктивної спроможності виконувати зобов`язання, відсутності перешкод для цього.

Подання мотивоване тим, що боржником не сплачено своєчасно заборгованість, проте, в чому полягає ухилення боржника від виконання цих зобов`язань, державним виконавцем взагалі не зазначено.

Дані, які б давали можливість зробити висновок про те, що боржник дійсно ухиляється від виконання зобов`язань, в матеріалах справи відсутні. Навпаки зазначено, що останній час боржник щомісячно сплачує грошові когти по 500 грн. на користь стягувача.

Враховуючи наведене та приймаючи до уваги, що відсутній факт ухилення боржника від виконання покладених на нього зобов`язань, подання не підлягає задоволенню.

Керуючись п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 1, 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в України громадян України», ст. 441, п. 31 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні подання начальника Кремінського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Шашкова О.О. про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.

Апеляційні скарги подаються до або через суд першої інстанції, тобто апеляційна скарга може бути подана до Луганського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Є.М. Акулов