Номер провадження: 22-ц/813/2922/20
Головуючий у першій інстанції Гниличенко М.В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2020 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (третя особа - ОСОБА_2 ) про визнання зобов`язання по кредитному договору припиненим, та, як наслідок, визнання поруки та іпотечного договору припиненими, на рішення Київського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Гниличенко М.В. 25 вересня 2018 року у м. Одеса, -

встановила:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ПАТ «Дельта Банк» про визнання зобов`язання по кредитному договору припиненим, та, як наслідок, визнання поруки та іпотечного договору припиненими (т. 1 а.с. 1-2).

В обгрунтування позову ОСОБА_1 посилався на те, що позивач повністю виконав рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2013 року, яким було стягнуто з позивача на користь банку повну суму заборгованості по кредитному договору у достроковому порядку, шляхом перерахування грошових коштів у розмірі 436 674,97 гривень на рахунок банку у період з 20 вересня 2013 по 14 жовтня 2014 року, вказані кошти банком були зараховані на їх рахунок, будь-яких вимог до суду про стягнення коштів з позивача у порядку ст. 625 ЦК України в межах строку позовної давності банком заявлено не було, на підставі чого позивач просив визнати припиненим зобов`язання за Кредитним договором №174/ФКВІП-07 від 14 травня 2007 року та Договором іпотеки від 14 травня 2007 року, укладеним між позивачем та ТОВ «УкрПромБанк», Договором поруки від 14 травня 2007 року, укладеним між ТОВ «УкрПромБанк» та третьою особою ОСОБА_2 .

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2016 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Визнано зобов`язання ОСОБА_1 перед ПАТ «Дельта Банк» по кредитному договору № 174/ФКВІП-07 від 14 травня 2007 року припиненим у зв`язку із його належним виконанням. В іншій частині вимог відмовлено (т. 1 а.с. 88-90).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17 листопада 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» було відхилено. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2016 року залишено без змін (т. 1 а.с. 161-164).

Постановою Верховного Суду від 21 березня 2018 року касаційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 17 листопада 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 2 а.с. 200-204).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2018 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Визнано зобов`язання між ОСОБА_1 та ПАТ "Дельта Банк" по Кредитному договору №174/ФКВІП-07 від 14 травня 2007 року припиненим у зв`язку із його належним виконанням. В решті позову відмовлено (т. 2 а.с. 19-23).

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, судом не було враховано, що у позивача наявна заборгованість за тілом кредиту у розмірі 15 311, 65 доларів США, а відтак, зобов`язання не можуть бути припиненими. Крім того, суд у рішенні не врахував позицію Банку про те, що сплачених позивачем коштів не вистачило для погашення кредиту у зв`язку зі зміною курсу долару США. Так, кредит надавався у доларах США, а тому заборгованість за кредитним договором у сумі 436 674, 97 грн. є еквівалентом заборгованості на час розгляду справи. Платежі, здійснені після ухвалення рішення у справі, були сплачені у доларах США. Судом не було враховано п.25 Кредитного договору про те, що кредит повертається лише у тій валюті, в якій він був наданий, а отже, позичальник повернув заборгованість в сумі 35 688, 35 доларів США, що не може вважатися належним виконанням кредитних зобов`язань (т. 2 а.с. 26-42).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 травня 2007 року між ТОВ «УкрПромБанк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №174/ФКВІП-07, відповідно до якого позичальник отримав 51 000 дол. США строком до 13 травня 2032 р. для придбання нерухомості, що підтверджується копією цього договору.

14 травня 2007 року між ОСОБА_2 та ТОВ «УкрПромБанк» було укладено договір поруки в забезпечення вищевказаних кредитних зобов`язань, що підтверджується копією цього договору.

14 травня 2007 року між позивачем - ТОВ «УкрПромБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстрований під №6284 та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гашовою В.В., що підтверджується копією цього договору, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

30 червня 2010 року між ТОВ «УкрПромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «УкрПромБанк» на корить АТ «Дельта Банк» внаслідок чого АТ «Дельта Банк» (далі - Банк) набув статусу нового кредитора у вищевказаному зобов`язанні. Зазначений факт встановлений рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2013 року та не потребує доказування.

15 квітня 2011 року ПАТ «Дельта Банк» змінив строк кредитування, шляхом направлення вимоги про повне дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, що підтверджується копією цього листа, визнано сторонами та встановлено рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2013 року.

Такими діями кредитор?на власний розсуд?змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги ПАТ "Дельта Банк".

У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до?статті 625?цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з?тридцятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті?1048 ЦК України,? за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає?домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. У разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок?забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та?процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від?реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Щодо нарахування пені необхідно зважати на вимоги статей 549, 550, 551 ЦК України, згідно з якими пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у?разі порушення зобов`язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто неустойка нараховується в разі?порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується.?Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто?пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі. Разом з тим?відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до?вимог?про?стягнення?неустойки?(як штрафу, так і?пені)?застосовується?позовна?давність?в?один?рік. Таким чином, стягнути?неустойку (зокрема, пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише в межах спеціальної позовної давності, яка згідно із частиною першою статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, установленими?статтями 253255?цього Кодексу, від дня порушення грошового зобов`язання.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Однак, відповідні вимоги Банком заявлені не були.

01 серпня 2012 року ПАТ «Дельта Банк» відніс заборгованість за Кредитним договором до категорії «безнадійної» та, за власною ініціативою, припинив нарахування відсотків за кредитним договором. Вищевказаний факт визнаний сторонами та підтверджується розрахунками заборгованості, долученими до матеріалів справи.

28 травня 2012 року до Київського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якій позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 436 674,97 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2013 року вимоги Банку були задоволені у повному обсязі. Рішення набрало законної сили, оскільки сторонами не оскаржувалось.

Судом встановлено, що позивач, на виконання рішення суду, сплачував заборгованість частинами у період з 03 грудня 2013 року до 14 жовтня 2014 року та загалом сплатив 437 846,90 грн., що підтверджується: копіями квитанцій № 29217246 від 03 грудня 2013 року, № 30416634 від 03 січня 2014 року, № 31606256 від 04 лютого 2014 року, № 32996886 від 12 березня 2014 року, № 34291805 від 14 квітня 2014 року, № 35537204 від 16 травня 2014 року, № 36520995 від 13 червня 2014 року, № 36576782 від 16 червня 2014 року, № 36625850 від 17 червня 2014 року, № 37742467 від 11 липня 2014 року, № 37629587 від 17 липня 2014 року, № 38666397 від 20 серпня 2014 року, № 38507979 від 15 серпня 2014 року, № 39357864 від 11 вересня 2014 року, № 40506687 від 14 жовтня 2014 року; розрахунками заборгованості, наданим ПАиТ «Дельта Банк». Тобто, фактично, позивачем заборгованість, яка була стягнута рішенням Київського районного суду м.Одеси від 20 вересня 2013 року, була сплачена, та виконавче провадження було закінчено.

30 листопада 2015 року Григор`єв- ОСОБА_4 звернувся до Київського районного суду м.Одеси з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання зобов`язання за кредитним договором припиненим, та, як наслідок, визнання поруки та іпотечного договору припиненими.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 01 серпня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково та визнано зобов`язання позивача перед банком по кредитному договору припиненим у зв`язку із його належним виконанням.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ПАТ «Дельта Банк» оскаржив його у апеляційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області рішення Київського районного суду м.Одеси від 01 серпня 2016 року було залишено без змін. У подальшому, представником банку було подано касаційну скаргу на вищевказану ухвалу апеляційного суду.

Постановою Верховного Суду від 21 березня 2018 року касаційна скарга ПАТ «Дельта Банк» була задоволена частково, рішення Київського районного суду м.Одеси від 20 вересня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 01 серпня 2016 року були скасовані, та справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

У своїй постанові від 21 березня 2018 року Верховний Суд зазначив, що висновок судів попередніх інстанцій є передчасним, оскільки для повного та всебічного розгляду справи необхідно перевірити порядок та період нарахування і сплати процентів за користування кредитними коштами після 06 серпня 2013 року та розмір заборгованості позичальника та вимог кредитора саме на момент виконання рішення суду про дострокове стягнення заборгованості 14 жовтня 2014 року, та перевірити вимоги банку щодо сплати компенсаторних платежів, санкцій та відшкодування завданих збитків.

Виконуючи вказівки Верховного Суду, викладені у постанові від 21 березня 2018 року, суд першої інстанції перевірив порядок та період нарахування і сплати процентів за користування кредитними коштами після 06 серпня 2013 року, та судом було виявлено, що в період з 06 серпня 2013 року по 14 жовтня 2014 року нарахувань за відсотками банком не здійснювалось, через віднесення заборгованості за кредитним договором до категорії «безнадійної», що було визнано представником відповідача та підтверджено відомостями, зазначеними в розрахунку заборгованості наданими Банком.

Судом були досліджені наступні розрахунки заборгованості: розрахунок заборгованості станом на 06 серпня 2013 року, з якого вбачається, що з 01 серпня 2012 року по 01 серпня 2013 року нарахування за відсотками банком не здійснювалось /т.1 а.с.186/; розрахунок заборгованості станом на 14 жовтня 2004 року, з якого вбачається, що «Дельта Банк» за період виконання рішення суду з 06 серпня 2013 року по 14 жовтня 2014 року не нараховував відсотків, пені, комісій, інфляційних витрат та трьох відсотків річних, проте вказано, що існує сума заборгованості за тілом кредиту у розмірі 15 311, 65 доларів США /т.1 а.с.234/

Таким чином, як вірно вказано у рішенні суду, на підставі наданих Банком розрахунків заборгованості вбачається відсутність будь-яких нарахувань в період з 06 серпня 2013 року по 14 жовтня 2014 року по сплаті відсотків, пені, інших штрафних санкцій, комісій тощо. Судом також було встановлено, що до часу ухвалення цього рішення ПАТ «Дельта Банк» не направляв листів до позичальника з вимогою про сплату трьох відсотків річних та інфляційних витрат.

Разом з тим, суд дійшов вірного висновку, що списання безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банку до позичальника, банк має право вживати заходів щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості, у тому числі шляхом проведення претензійно-позовної роботи.

Проте, із матеріалів справи та пояснень представника Банку вбачається, що останній, з урахуванням строків позовної давності, мав право звернутись до суду з позовом у період з 14 жовтня 2014 року по 15 жовтня 2017 року про стягнення компенсаторних платежів у порядку ст.625 ЦК України, однак, як вже вказувалось вище, не звернувся, будь-яких заяв про поновлення строку звернення до суду не подавав, рішення суду від 20 вересня 2013 року не оскаржував, хоча вважає не припиненими кредитні зобов`язання саме стосовно тілу кредиту у зв`язку з зміною курсу долару, зобов`язання боржника по поверненню повної суми заборгованості за рішенням суду було прийнято банком та зараховано на їх банківський рахунок, тобто заборгованість вважається повернутою.

Висновки Постанови Верховного Суду також грунтуються на тому, що ПАТ «Дельта Банк» самостійно та на власний розсуд визначив розмір та валюту позовних вимог, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, і обрана банком форма захисту своїх прав відображала його волю. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2013 року вимоги банку повністю задоволені в обраній банком валюті національній грошовій одиниці гривні. Розмір заборгованості за кредитом є фактом, що встановлений рішенням суду і не потребує доказування, а будь-яких нарахувань після ухвалення рішення суду банк не здійснював, а від так виконавши рішення суду позивач виконав свої зобов`язання у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 611 ЦК України - разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини другої ст. 625 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною другою ст. 1050 ЦК передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пунктом 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вимога про дострокове повернення позики та належних процентів може бути задоволена шляхом добровільного повернення позичальником заборгованості або її стягнення в судовому порядку за судовим рішенням.

Відповідно до частини третьої ст.1049 ЦК України, грошова позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалась, на банківський рахунок позикодавця. При зарахуванні грошової суми, стягнутої за рішенням суду, на банківський рахунок позикодавця грошова позика вважається повернутою.

Таким чином, з моменту виконання боржником зобов`язань і прийняття виконання кредитором, припиняється існування прав і обов`язків сторін, що складають зміст зобов`язального правовідношення.

Як вірно вказано у рішенні суду першої інстанції, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2013 року визначено сукупний розмір заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Дельта Банк» у сумі 436 674,97 грн. Зазначене рішення було ухвалено на підставі позовних вимог банку. З зазначеним рішенням сторони погодились та не оскаржували його, у зв`язку з чим воно набрало законної сили. Розмір заборгованості, вказаний в рішенні суду, має преюдиційне значення та не потребує доказування. Зазначений розмір заборгованості міг зростати у зв`язку з нарахуванням відсотків, пені, комісій, інфляційних витрат та трьох відсотків річних. За вказівками Верховного Суду, при повторному розгляді цієї справи було встановлено, що ПАТ «Дельта Банк» за період виконання рішення суду не нараховував відсотків, пені, комісій, інфляційних витрат та трьох відсотків річних, а відтак сума, відображена в рішенні Київського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2013 року, збільшитись не могла. Позивач повністю сплатив всю суму заборгованості наявну в нього перед ПАТ «Дельта Банк». Крім того, з припиненням основного зобов`язання припиняються й похідні зобов`язання, якими є іпотека та порука.

Суд дійшов вірного висновку, що у період жовтня 2014 року, при зарахуванні останнього платежу позивача по сплаті заборгованості, банк повинен був з`ясувати обсяг коштів на погашення тіла кредиту, однак, як пояснив у свудовому засіданні представник Банку, у 2015 році проводились дії щодо зміни напрямку функціонування банку, ліквідації, тому даному питанню не було приділено уваги, однак у подальшому банк не був позбавлений права захистити свої права, однак відповідні позовні вимоги до наступного часу не заявлені.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Оскільки позивач не є стороною договору поруки від 14 травня 2007 року, а третя особа з позовними вимогами про припинення зобов`язань за договором поруки до суду не зверталась, суд обгрунтовано відмовив позивачу в частині визнання припиненим договору поруки.

Колегія суддів вважає необґрунтованим довід апеляційної скарги ПАТ «Дельта Банк» про те, що розмір заборгованості, визначений рішенням суду, не відповідає дійсності, оскільки кредит надавався в іноземній валюті доларах США. Сума, яку сплатив позивач, була зарахована на рахунок погашення кредиту, але у зв`язку зі зміною курсу долара США по відношенню до гривні за підрахунками банку у позивача залишилась заборгованість по тілу кредиту.

Як вже вказуівалось вище, відповідно до частини третьої статті 1049 ЦК України, грошова позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалась, на банківський рахунок позикодавця.

При зарахуванні грошової суми, стягнутої за рішенням суду, на банківський рахунок позикодавця грошова позика вважається повернутою.

Разом з тим, статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики, ці зобов`язання вважаються припиненими.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2018 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 09 квітня 2020 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе