Справа № 307/3873/19
Провадження № 2/307/420/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2020 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого Чопик В.В. при секретарі Олексій Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тячів, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 де третя особа Орган опіки та піклування Тячівської РДА про надання дозволу на виїзд за кордон дитині без згоди батька,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась в суд позовною заявою та уточненою до неї заявою до ОСОБА_2 де третя особа Орган опіки та піклування Тячівської РДА про надання дозволу на виїзд за кордон дитині без згоди батька.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі від 06.02.2007 року по 05.12.2018 року. Шлюб між ними розірвано на підставі рішення Тячівського районного суду від 05.12.2018 року. Від шлюбу вони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, Серія НОМЕР_1 . Вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Підтвердженням цього є довідка Широколужанської сільської ради від 19.06.2019 року за № 961. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає. Більш того, відповідач безпідставно чинить їй перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Вона разом із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані в Україні за адресою: АДРЕСА_1 , що зокрема підтверджується довідкою про склад сім`ї № 960 від 20.06.2019 року. Зокрема, відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд малолітньої ОСОБА_3 за межі України для відпочинку та оздоровлення. Водночас, її донька часто хворіє застудними захворюваннями, для лікування та профілактики яких, за рекомендаціями лікарів, необхідне періодичне перебування дитини на морі. Крім того, виїзд дитини за кордон вочевидь сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Вона працює в Чехії, тому має можливість виїхати за кордон, на час зимових та літніх канікул з своєю дочкою - ОСОБА_4 , для відпочинку. Вона зверталась до відповідача з усним проханням, щоб він надав дозвіл на виїзд їх дочки до Чехії ,але не зважаючи на це, її колишній чоловік - ОСОБА_2 , безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не наводить. Вважає, що така позиція її колишнього чоловіка і батька неповнолітньої доньки, шкодить її інтересам та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами.

Просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що мешкає в АДРЕСА_1 , у супроводі матері ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , без згоди батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешк. АДРЕСА_2 на період літніх та зимових канікул.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву в якій просить суд справу розглянути у її відсутності, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву в якій просить справу розглянути у його відсутності, проти позову не заперечує, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних в справі доказів.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, але надала до суду заяву в якій просить справу розглянути у її відсутності, заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити, а також просить приєднати до матеріалів справи висновок органу опіки та піклування Тячівської РДА, витяг з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у її відсутності на підставі наявних в справі доказів.

У зв`язку з неявкою сторін, на підставі ст. 247 ч. 2 ЦПК України, фіксація судового засідання технічними засобами не проводилась.

Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких мають одну неповнолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком в свідоцтві про народження якого значиться ОСОБА_2 , і яка перебуває на утриманні і вихованні позивачки ОСОБА_3 , яка є її матір`ю, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, серія НОМЕР_1 .

Позивачка матеріально утримує та належним чином піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та має можливість виїхати за кордон з своєю дочкою - ОСОБА_5 , на час зимових та літніх канікул, для відпочинку.

Статтею 313 ч. 3 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно п. п. 4 та 5 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копі ї рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно з положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3, пунктом 1 статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У Постанові від 04.07.2018 у справі N 712/10623/17 (провадження N 14-244цс18) Велика Палата Верховного Суду відійшла від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі N 235/139/16-ц (N 6-15цс17), згідно з якою пріоритетними в цій категорії справ є дотримання принципу рівності прав батьків щодо дитини.

У своїй Постанові від 04.07.2018 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини.

У своїй заяві від 15.01.20202 року відповідач проти позову не заперечив.

Таким чином, беручи до уваги вище наведене та те, що жодних доказів того, що надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька буде суперечити її інтересам, чи буде порушувати її або права відповідача суду не надано, суд вважає, що дозвіл на тимчасові виїзди ОСОБА_3 за кордон без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2 - слід надати в період літніх та зимніх канікул.

У відповідності до ст. 141 ч. 2 п. 1 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки судові витрати у сумі 768.40 грв.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 4, 13, 258, 259, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 141, 150, 157 СК України, ст. 313 ЦК України суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що мешкає в АДРЕСА_1 , у супроводі матері ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на період літніх та зимових канікул.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 коп. судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Орган опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації, місцезнаходження м. Тячів, вул.. Незалежності, 30, Закарпатської області.

Повне рішення складено 07.04.2020 року.

Суддя: В.В. Чопик