У Х В А Л А

06 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 303/7827/15-ц

провадження № 61-4558ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 13 лютого 2015 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 29 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Мукачівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_1 , про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2014 року ОСОБА_2 завернулася до суду із позовом до Виконавчого комітету Мукачівської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії.

Позов обгрунтований тим, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 31 серпня 2013 року, посвідченого державним нотаріусом Мукачівської державної нотаріальної контори Плешею А. М. та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ЕАК № 508969 від 31 серпня 2013 року.

У вересні 2014 року позивач звернулася до Виконавчого комітету Мукачівської міської ради із заявою про надання містобудівних умов і обмежень на реконструкцію власної квартири із зміною функціонального призначення з метою організації лікувального кабінету в частині власної квартири. До заяви позивач додала нотаріально засвідчені заяви власників суміжних квартир - ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Листом відділу архітектури та містобудування Виконавчого комітету Мукачівської міської ради № 34 від 25 вересня 2014 року позивача було зобов`язано надати згоду всіх співвласників квартир будинку АДРЕСА_1 , зокрема згоду ОСОБА_1 (власника квартири АДРЕСА_3 ). На прохання позивача датизгоду на проведення реконструкції у власній квартирі ОСОБА_1 категорично відмовилася, посилаючись на те, що нотаріально посвідчену згоду на реконструкцію квартири вона у 2008 році надала попередньому власнику ОСОБА_5 . На даний час ОСОБА_1 за місцем проживання відсутня і її місцезнаходження невідоме. Неможливість отримати вказану згоду створює для позивача перешкоди в отриманні містобудівних умов та обмежень для проведення реконструкції власної квартири. Реконструкція в частині власної квартири зі зміною функціонального призначення з метою організації лікувального кабінету не передбачає перебудови і переміщення конструктивних елементів (стін і простінків), тому жодним чином не несе ніякої небезпеки мешканцям будинку і не змінює архітектуру та конструкцію будинку. Навпаки організація лікувального кабінету у її квартирі передбачає заміну старих і непридатних для використання вхідних дверей під`їзду на сучасні (енергозберігаючі) двері та здійснення сучасного ремонту під`їзду та сходів за європейськими стандартами.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 13 лютого 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено. Зобов`язано Виконавчий комітет Мукачівської міської ради Закарпатської області надати ОСОБА_2 містобудівні умови та обмеження на реконструкцію зі зміною функціонального призначення власної квартири АДРЕСА_1 без згоди ОСОБА_1 - власника квартири АДРЕСА_3 .

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 29 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

07 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 13 лютого 2015 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 29 січня 2020 року.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ (далі - Закон № 460-ІХ).

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Враховуючи те, що касаційна скарга подана 07 березня 2020 року, вона підлягає розгляду відповідно до положень ЦПК України в редакції Закону № 460-ІХ.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України, суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.

Предметом спору у зазначеній справі є зобов`язання вчинити дії. Справа є незначної складності.

Підстав, за яких судові рішення, постановлені у зазначеній справі можливо віднести до випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, судом не встановлено і заявник на такі не посилається.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані заявником рішення Мукачівського міськрайонного суду від 13 лютого 2015 року та постанова Закарпатського апеляційного суду від 29 січня 2020 року постановлені у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 13 лютого 2015 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 29 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Мукачівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_1 , про зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко